Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

11\~липня 2024\~року [PERSON] звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою про встановлення\~факту окремого\~проживання подружжя,\~проживання дитини\~з батьком,\~його самостійного\~виховання та\~утримання батьком. Заява мотивований\~тим,\~що 21\~липня 2007\~року між\~заявником та [PERSON] було укладено шлюб, в період якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2022 року сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин у листопаді 2023 року. Подружжя не веде спільне господарство, відсутній спільний сімейний бюджет, починаючи з листопада 2023 року кожен живе окремо. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , тоді як заявник разом з сином проживає за адресою: [ADDRESS] . Дитина навчається у Криворізькому ліцеї № 95 Криворізької міської ради, заявник забезпечує його харчуванням, ліками, оглядом, піклується про стан здоров`я, займається його вихованням та розвитком, як духовним так і фізичним. Заявник має самостійний дохід, працює на посаді керівника адвокатського об`єднання. [PERSON] в житті дитини участі не приймає, свої батьківські обов`язки не виконує, не цікавиться життям сина. Встановлення факту окремого проживання подружжя та факту виховання та утримання сина необхідно для облаштування життя та розвитку дитини в безпечних умовах, оскільки через військову агресію російської федерації на території України введено воєнний стан, проходять бойові дії, та з метою подальшого захисту його прав та представлення законних інтересів дитини, заявник просив суд задовольнити заяву. Заявник у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримав у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти заяви заявника. Представник заінтересованої особи виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради Белоусова К. надала суду заяву про розгляд справи без участі представника виконкому. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 липня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Інгулецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 07. За період спільного проживання у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] ,\~що встановлено\~свідоцтвом про\~народження,\~виданого Інгулецьким відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 136. [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, та довідкою голови Правління ОСББ «Інгулець-37» Великого А.М. від 01.07.2024 № 01-07/24. [PERSON] орендує будинок за адресою: [ADDRESS] , та проживає за вказаною адресою разом з сином [PERSON] , 2011 року народження, що встановлено договором оренди житлового будинку від 05.11.2023, та довідкою квартального комітету № 53 від 24.07.2024. Згідно відомостей\~довідки Криворізького\~ліцею №\~95\~Криворізької міської\~ради від\~11.07.2024\~№ 281, [PERSON] , [INFO] , навчається у 8-В класі. Батько бере активну участь у вихованні та навчанні сина, займає активну громадську позицію щодо заходів які проходять на базі закладу. 24 липня 2024 року комісією служби у справах дітей виконкому Центрально-Міської районної у місті ради складено акт обстеження умов проживання, яким встановлено що заявникпроживає з сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Створені належні умови для повноцінного життя та розвитку дитини. Відповідно до ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частинами 2, 3\~статті 157 СК України\~передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Ця норма покликана забезпечити, як право на спілкування тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, так і можливість безпосередньої участі в її вихованні. При цьому, звуження прав того з батьків, з ким дитина не проживає, має відбуватися лише у виключних випадках та в обсязі, необхідному для забезпечення інтересів дитини, без покладення додаткових обов`язків, а, подекуди, й зі звільненням від деяких. Вирішення таких вимог, як місце проживання дитини, самостійного виховання батьками дітей, як зазначає Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19, суди, вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте, найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Інститут, як визначення місця проживання дитини з одним із батьків, тобто самостійне виховання і утримання дитини, насамперед, спрямований визначати з ким із батьків буде проживати дитина в разі припинення шлюбних відносин, а також має на меті: забезпечити право дитини на належне батьківське виховання; забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним; покласти обов`язок щодо сплати аліментів на того з батьків, хто проживає окремо від дитини; надати право одному з батьків в інтересах дитини без отримання згоди іншого, вирішувати питання щодо: виїзду дитини за кордон, реєстрації зняття з місця реєстрації дитини, влаштування в дошкільний/навчальний заклад, отримання медичної допомоги тощо; заборонити одному з батьків без згоди іншого змінювати місце проживання дитини. Системний аналіз приписів статей\~3,\~141,\~157,\~160,\~161 СК України,\~статті 19 ЦК України, а також\~Законів України «Про охорону дитинства», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~у контексті змістовного наповнення поняття визначення місця проживання дитини свідчить про те, що визначення місця проживання дитини врегульовує питання стосовно місця проживання дитини з одним із батьків, порядку та його участі у самостійному вихованні і утриманні дитини, та іншого у здійсненні прав та виконанні обов`язків, як щодо належних умов проживання, так й інших елементів нормального розвитку дитини, як-то харчування, навчання, лікування, соціальне спілкування тощо. Згідно зі статтею 318\~ЦПК України\~у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Визначаючи, чи пов`язується з установленням факту виникнення в заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення\~статті 1\~Цивільного кодексу України. За змістом частини першої\~статті 1\~ЦК України,\~цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року №\~789-XII (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Як зазначено у висновку Верховного Суду, зробленому у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім\~права батьків. Як було встановлено судом, мати дитини добровільно погодилася з тим, щоб дитина проживав разом з батьком, та залишила дитину на повному вихованні та утриманні батька, який забезпечує її харчуванням, ліками, одягом, піклується про стан здоров`я, займається розвитком дитини, як духовним так і фізичним. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК, не є вичерпним, факт самостійного виховання дитини і її утримання необхідний заявнику, оскільки пов`язаний зі здійсненням особистих немайнових чи майнових прав. Відповідно до\~статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався заявник як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved