Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У грудні 2015 р. публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі також - банк, позивач), звернулося до суду з позовом до [PERSON] (у зв`язку з укладенням шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , далі також - [PERSON] , позичальник, відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 164 334,01 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 3 782 182,86 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. На умовах договору кредиту 13.06.2008 № 030.29-50/357-К Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКІБ «Укрсоцбанк») надав відповідачці кредит в сумі 157 217 дол. США. У забезпечення виконання зобов`язань за цим договором банк прийняв в іпотеку нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у заявленому розмірі. 22.12.2014 банк направив відповідачці вимогу про усунення порушень зобов`язання, проте заборгованість за кредитом погашена не була. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та мотивувала свої заперечення тим, що банк задовольнив свої вимоги за рахунок іпотечного майна, на сьогодні право власності на предмет іпотеки зареєстроване за банком, а відтак банк не може висувати до неї будь-яких майнових вимог. Вказала також, що банком було прощено її кредитну заборгованість, внаслідок чого у неї виникло податкове зобов`язання. За міркуванням відповідачки наведена обставина дає підстави розцінювати дії банку як зловживання правом і є ще однією підставою для відмови у задоволенні позову. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду (під головуванням судді Сухомлінова С. М.) від 04.01.2016 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні 18.02.2016 (а.с. 26). 15.02.2016 від відповідачки надійшла заява, у якій вона повідомила своє актуальне прізвище (Арслан) та просила відкласти розгляд справи. В судове засідання 18.02.2016 учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 22.03.2024. В судовому засіданні 22.03.2016 відповідачка заявила клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі за її позовом про визнання кредитного договору недійсним. Ухвалою суду від 22.03.2016 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі № 752/3423/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсним кредитного договору. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.10.2016 справу передано до провадження судді Трусової Т. О. 09.02.2021 у цивільній справі № 752/3423/16-ц постановлена ухвала про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду від 28.10.2021 поновлено провадження у справі, здійснено заміну позивача його правонаступником - акціонерним товариством «Альфа-банк», та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання 22.12.2021. 22.12.2021 від АТ «Альфа-банк» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ «Альфа-банк» про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. При розгляді цього клопотання з`ясувалось, що суд помилково призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, у зв`язку з чим ухвалою суду від 22.12.2021 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі № 753/1734/21 за позовом [PERSON] до АТ «Альфа-банк» про скасування рішення державного реєстратора та запису про державну реєстрацію права власності, припинення права власності та визнання права власності. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.02.2023, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.11.2023, позов [PERSON] задоволено частково. Ухвалою суду від 22.04.2024 поновлено провадження у справі, здійснено заміну позивача його правонаступником - акціонерним товариством «Сенс Банк», та призначено справу в підготовче засідання 23.05.2024. Протокольною ухвалою суду від 23.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 08.08.2024. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 30.06.2008 між АКІБ «Укрсоцбанк» (кредитором), правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та [PERSON] (позичальником) укладено договір кредиту № 030.29-50/357-К (далі - кредитний договір), предметом якого є надання кредитором позичальнику кредиту в іноземній валюті у розмірі 157 217 дол. СШАзі сплатою за користування кредитними коштами процентів за фіксованою процентною ставкою - 13,00% річних, строк кредитування - 300 місяців, кінцевий термін повернення кредиту - 12.06.2020. Цільовим призначенням кредиту є купівля нерухомості (пункт 1.2.). Сторони договору погодили, що платежі з повернення суми кредиту мають здійснюватись позичальником щомісячно, до 20 числа кожного місяця, починаючи з липня 2008 р., до повного погашення, рівними частинами - по 524 дол. США (пункт 1.1.1.). Згідно з умовами, визначеними у пунктах 2.4., 2.4.1. кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно на суму фактичної заборгованості за кредитом у валюті кредиту за методом факт/360, де факт - фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, 360 - умовна кількість днів у році. Відповідно до пункту 2.4.5. кредитного договору сплата процентів здійснюється щомісячно у валюті наданого кредиту не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості в повній сумі. За прострочення позичальником строків сплати процентів та повернення кредиту договором передбачена сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, нарахування якої здійснюється щоденно з дня виникнення простроченої заборгованості до моменту її сплати, але не більше одного року з моменту виникнення цієї заборгованості (пункти 4.1., 4.1.1. договору). За змістом пункту 4.4. кредитного договору невиконання (неналежне виконання) позичальником обов`язків щодо своєчасного та в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими процентами у строк, що перевищує 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а у позичальника виникає обов`язок протягом 1 календарного дня погасити в повному обсязі кредит, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом та нараховані штрафні санкції. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечувалось іпотекою згідно з укладеним між сторонами 13.06.2008 іпотечним договором № 030.29-50/357-К. Відповідно до умов іпотечного договору відповідачка передала банку в іпотеку придбану за рахунок кредитних коштів квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (далі - предмет іпотеки). Факт надання банком кредиту у визначеному договором розмірі не оспорюється відповідачкою та підтверджується заявою на видачу готівки. Натомість відповідачка не виконувала належним чином зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів у встановлені договором строки та розмірах, а з липня 2014 р. будь-які сплати за кредитним договором взагалі припинила. З наданого банком розрахунку вбачається, що на виконання умов договору відповідачкою було здійснено оплат на загальну суму 137 076,10 дол. США, з них на погашення тіла кредиту зараховано 34 950 дол. США, а на погашення процентів - 102 126,10 дол. США. 22.12.2014 банк надіслав відповідачці письмову вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором протягом 30 календарних днів, яка була отримана відповідачкою 27.12.2014. Вимогу банку відповідачка не виконала, що і послугувало підставою для пред`явлення даного позову. 12.12.2018 державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» м. Києва в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого став АТ «Альфа-банк». [PERSON] оспорила правомірність цієї реєстраційної дії в судовому порядку (цивільна справа № 753/1734/21). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.02.2022, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22.11.2023, рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-банк» скасоване з підстав порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, припинено право власності банку на предмет іпотеки та визнано право власності на предмет іпотеки за [PERSON] IV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а стаття 626 цього Кодексу встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частина перша статті 1054 ЦК України дає визначення кредитного договору як договору, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Загальною умовою виконання зобов`язання є виконання його належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Наслідками порушення зобов`язання відповідно до цієї статті є, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Частиною другою статті 1050 ЦК України, положення якої застосовуютьсядо відносин за кредитним договором згідно з частиною другою статті 1054 цього Кодексу, передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За обставинами справи установлено факт прострочення позичальником [PERSON] зобов`язань щодо здійснення щомісячних платежів на погашення кредиту та сплати процентів більше ніж на 90 календарних днів, що кореспондує праву банку як кредитодавця вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, сплати нарахованих процентів та пені, розмір якої встановлений договором. На підтвердження розміру позовних вимог позивач надав розрахунок, відповідно до якого заборгованість за кредитним договором, обрахована станом на 03.11.2015, складає 164 334,01 дол. США, з них: 122 267 дол. США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 29 800,29 дол. США - заборгованість за процентами; 4 039,59 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 8 227,13 дол. США - пеня за несвоєчасне повернення процентів в розмірі Правильність нарахування банком суми боргу відповідачкою не спростована, розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та узгоджується з наведеними у ньому відомостями про здійснені відповідачкою оплати, а тому суд вважає вказаний документ достовірним доказом розміру невиконаних зобов`язань у спірних правовідносинах та покладає його в основу свого рішення. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» установлено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя. З наведеного слідує, що факт набуття банком права власності на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання дійсно мав би визначальний вплив на результат розгляду цієї справи, проте наявність чинного рішення суду про скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем та повернення предмета іпотеки у власність іпотекодавця виключає поширення дії наведеної норми на спірні правовідносини. Виходячи зі змісту частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація не є способом набуття права власності, а виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення речових прав на нерухоме майно. В результаті набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі № 753/1734/21 предмет іпотеки вибув із власності банку та повернувся у власність відповідачки, а тому відсутність державної реєстрації вказаних обставин, яка здійснюється шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не свідчить про недійсність вимог банку у цій справі. Доводи відповідачки про те, що її зобов`язання перед банком припинились внаслідок прощення боргу суд також відхиляє, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаної обставини нею не надано. Слід також зазначити, що серед визначених цивільним законом підстав припинення зобов`язання відсутня така підстава як списання боргу фінустановою, а відтак сам по собі такий факт за наявності судового рішення щодо припинення права власності банку на предмет іпотеки та повернення його у власність відповідачки не звільняє її від виконання зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не позбавляє банк права вимагати примусового виконання цього зобов`язання в натурі. Підсумовуючи викладене, суд визнає обґрунтованими та доведеними вимоги АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 164 334,01 дол. США. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідачку сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved