Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

01.03.2024 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: орган опіки та піклування Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської областіпро позбавлення батьківських прав. Свою позовну заяву мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] , є його колишньою дружиною та матір`ю їх малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 13.09.2022 року. Малолітня дитина проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] та перебуває на його утриманні. Відповідачка понад рік проживає за кордоном та не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативний впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання. Матір не спілкується з дитиною, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню донькою загальновизнаних норм моралі; не створює умов щодо отримання дитиною освіти. Фактично матір дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, усі обв`язки по вихованню та утриманню доньки перебрав на себе позивач. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що відповідачка проживає за кордоном, дитина - з ним, а тому в разі, якщо його мобілізують до лав ЗСУ, дитина залишиться без батьківської опіки. Разом з тим, пояснив, що відповідачка спілкується з дитиною, матеріально її забезпечує, та раніше, до виїзду за кордон, не ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що раніше проживала з позивачем та їх дітьми, в тому числі донькою - [PERSON] . Однак, вони з чоловіком розлучилися, вона виїхала за межі території України, де перебуває на роботі, отримує кошти, які в тому числі надсилає на утримання дитини. Вони з чоловіком домовились, виходячи з інтересів дитини, що [PERSON] буде проживати з ним, позаяк вона не бажає виїжджати за кордон, навчається в Україні, та й вона на даний час не може забезпечити належного догляду та умов за місцем проживання в Республіці Польща, позаяк багато працює. Також зазначила, що в разі, якщо позивача мобілізують, вона буде змушена вирішувати питання про те, щоб забрати дитину з собою, однак наразі не має такої можливості. Вона з дитиною спілкується, цікавиться її навчанням в телефонному режимі, інколи приїжджає. Разом з тим, вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, достовірно знаючи наслідки такого позбавлення, оскільки вважає, що на даний час недостатньо приділяє часу та уваги дитині, її вихованню. Подала до суду нотаріально посвідчену нею заяву від 22.07.2024 року, згідно з якою не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] та відмовляється від права батьківства щодо дитини. Представник органу опіки і піклування Локачинської селищної ради Володимирського району Волинської області у судове засідання 25.07.2024 року не прибув, подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі та письмовий висновок по суті справи, затверджений рішенням виконавчого комітету Локачинської селищної ради від 24.07.2024 року №75. Заслухавши пояснення учасників справи, думку малолітньої [PERSON] , дослідивши матеріали справи та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Так, [PERSON] та [PERSON] з 19.12.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 13.09.2022 року було розірвано (а.с. 10, 11). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.12.2010 року сторони ( [PERSON] та [PERSON] ) є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Із довідки Локачинської селищної ради №95 від 22.02.2024 вбачається, що сім`я [PERSON] проживає в [ADDRESS] і складається із: [PERSON] - колишня дружина (зареєстрована, але не проживає); [PERSON] - син, [INFO] ; [PERSON] - дочка, [INFO] ; [PERSON] - дочка, [INFO] (а.с. 6). З висновку органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Локачинської селищної ради №75 від 24.07.2024, вбачається, що 26.02.2024 працівниками служби в справах дітей обстежено умови проживання сім`ї [PERSON] . В ході обстеження з`ясовано, що умови потребують покращення, дитина [PERSON] проживає разом з батьком, матір з липня 2023 року перебуває за кордоном. Зі слів дитини матір спілкується з дочкою по телефону, купує їй одяг, надає кошти. В останнє матір приїздила в кінці грудня 2023 року, проживала з нею близько тижня та знову поїхала за кордон. Дівчинка виявляє бажання спілкуватись з матір`ю. З [PERSON] в телефонному режимі проведено бесіду щодо з`ясування її думки стосовно позбавлення батьківських прав, вона повідомляла, що знаходиться офіційно на роботі в Республіці Польща та заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. На засідання комісії з питань захисту прав дитини, що відбулося 23.07.2024 року, матір не прибула, батьком [PERSON] передано нотаріально засвідчену заяву [PERSON] , згідно з якою вона просить розгляд питання про позбавлення її батьківських прав проводити без її участі, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно доньки [PERSON] , а також відмовляється від права батьківства щодо дитини. Однак, враховуючи, що у наданих матеріалах відсутні будь які дані щодо неналежного виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно дитини, а позбавлення батьківських прав є виключною мірою, орган опіки та піклування з метою захисту прав та інтересів дитини вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дочки [PERSON] (а.с. 12, 48, 49). За правилами ст. 19 ЦПК України справи, що виникають, зокрема, з сімейних правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України). За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 2, 8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Нормами ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ч.1 та 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо: вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. З аналізу вказаної статті вбачається, що зазначені підстави є вичерпними. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин невиконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Посилання позивача на те, що мати самоусунулася від виконання батьківських обов`язків не знайшло підтвердження в ході судового розгляду. Із пояснень відповідачки [PERSON] , наданих у судовому засіданні, вбачається, що вона спілкується з дочкою та дбає про неї у власний спосіб, оскільки проживає за кордоном. Вказані обставини підтвердила також дочка [PERSON] . При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється чи ухилялася від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, зокрема за зверненням позивача. Навпаки із характеристики на дитину [PERSON] за місцем навчання у Козлівській гімназії вбачається, що вона зарекомендувала себе як відповідальна, старанна, дисциплінована, уважна учениця, має зацікавленість до навчання, володіє навчальним матеріалом на високому рівні. На уроках уважна, зосереджена, самостійна, активна. Має гарний рівень фізичного, інтелектуального та емоційного розвитку, виявляє творче мислення, полюбляє читати та пізнавати нове. Бере активну участь у громадському житті школи та класу, є учасником олімпіад. Скромна, весела, врівноважена, дружелюбна та розсудлива, товариська. За період навчання учениці в школі мама сумлінно виконувала батьківські обов`язки, а саме: цікавилась шкільним життям дитини, відвідувала батьківські збори. Останні 1,5 року мама не цікавиться навчанням учениці, не контактує з вчителями (а.с.9). Отже, вказана виключно позитивна характеристика дитини свідчить про її належне виховання батьками, в тому числі, матір`ю, та створення всіх умов для навчання, позаяк сторонами не заперечується факт, що відповідачка лише останній рік не проживає разом з дитиною. Таким чином, судом не встановлено факту ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочки [PERSON] , інші підстави для позбавлення її батьківських прав також відсутні. Натомість вбачається, що сторони після розірвання шлюбу домовились щодо місця проживання дитини з батьком, при цьому враховуючи інтереси дитини, що сторонами визнається. Однак, визначення місця проживання дитини з батьком не свідчить про ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків. Малолітня [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що проживає з батьком, позаяк не бажає виїжджати за межі території України, однак вона спілкується з матір`ю та бажає такого спілкування, остання її забезпечує матеріально, цікавиться її життям та навчанням. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому саме полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Натомість сторони висловили стурбованість щодо дитини в разі мобілізації позивача до лав ЗСУ, однак вказана обставина не може бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Із пояснень учасників справи, дитини, досліджених судом доказів не вбачається законних підстав для задоволення позову, а тому суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачкою позову, позаяк в даному випадку позбавлення батьківських прав матері, що є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, не забезпечуватиме інтересів самої дитини, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відмовити повністю. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно залишити за позивачем.

Outcome: dismissed