Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивачка вказала, що 21 жовтня 2006 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін двоє дітей, які проживають разом з позивачкою. Протягом останніх двох років, сімейне життя сторін погрішилося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. На даний момент вони з відповідачем проживають окремо. Спільного господарства не ведуть. На підставі викладеного, позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. У судове засідання позивач не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила також, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі, та не викликати його в судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд прийшов до наступних висновків. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області 21.10.2006, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний реєстраційний запис за № 669 від 21.10.2006. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] . У шлюбі у сторін народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , а також [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Діти проживають з матір`ю, позивачкою [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, подружнє життя між сторонами не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, бажання змінити відносини між подружжям та неодноразові спроби зберегти сім`ю позитивного результату не дали, позивач проживає окремо, шлюбних стосунків сторони між собою не підтримують. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин, і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України, згідно з якою, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У ході розгляду справи сторонам надавався судом строк для примирення, однак зазначені заходи не призвели до збереження шлюбу. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У разі визнання відповідачем позову суд, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного, врахувавши всі обставини справи в сукупності, повне визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до переконання, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим позов слід задовольнити, а шлюб розірвати. Враховуючи, що неповнолітні сини сторін проживають з позивачкою, а спору про їх подальше місце проживання не виникає, що підтверджується також заявою відповідача, їх місце проживання слід визначити з матір`ю. Згідно з ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку проможливість відновлення дошлюбного прізвища позивачці. Крім того, враховуючи визнання позову відповідачем, відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачці належить повернути з державного бюджету 50 % сплаченої неї при поданні позову суми судового збору, а також, згідно з ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивачки 1816,80 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved