Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

Позивач 30 січня 2024 року звернувся до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив визначити додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Торез Донецької області. Позов мотивований тим, що [INFO] в м. Торез Донецької області, на тимчасово окупованій території України, померла мати позивача [PERSON] . У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, позивач втратив зв`язок із матір`ю після 24 лютого 2022 року та не знав і не міг знати про її смерть, оскільки місце її проживання та смерті тимчасово окупована територія України, телефоні засоби зв`язку не працювали. На початку жовтня 2023 року, хвилюючись за матір, позивач через соціальні мережі Інтернет, засобами електронного зв`язку зміг зв`язатися із сусідами матері, від яких і дізнався про її смерть. 24 листопада 2023 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. 28 листопада 2023 року рішенням у справі № 205/12774/23 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська заяву встановлено факт смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Торез Донецької області. На виконання зазначеного рішення суду 02 січня 2024 року відділ ДРАЦС по Новокодацькому та Чечелівському районах у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) провів державну реєстрацію смерті [PERSON] та видав позивачу свідоцтво про її смерть. Заповіту на випадок смерті [PERSON] не залишила. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. 09 січня 2024 року позивач звернувся до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав як спадкоємця І черги за законом та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Проте 09 січня 2024 року державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із пропущенням позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 01 лютого 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 24 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Лисий В.В. письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надав. Представник третьої особи Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 листопада 2023 року встановлено факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с. 19-22). На підставі вищевказаного рішення, 02 січня 2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано свідоцтво про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] , серії [NUMBER] від 02 січня 2024 року (а.с. 23). Позивач є сином [PERSON] (а.с. 24) та як спадкоємець першої черги за законом у січні 2024 року звернувся до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 37 зворот.). Постановою державного нотаріуса Другої Дніпровської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09 січня 2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] у зв`язку з пропущенням ним строку подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 42-43). Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. На час розгляду справи відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22 грудня 2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 1668/39004 від 23 грудня 2022 року, з 24 лютого 2022 року територія Торецької міської територіальної громади відноситься до території активних бойових дій. Враховуючи фактичні обставини справи, проаналізувавши доводи позивача з приводу поважності пропуску строку для прийняття спадщини та надані докази для підтвердження вказаних обставин, активних бойових на території Торецької міської територіальної громади, введенням воєнного стану на території України, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, на звернення із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити та надати йому додатковий строк в один місяць, який є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач у позові просив покласти на нього судові витрати. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved