Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Процесуальні дії по справі. [PERSON] звернулась до суду з позовом до Черняхівської селищної ради за змістом якого просить: - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою від 21.05.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання суд призначив на 27.06.2024. Одночасно п.9 даної ухвали суд постановив витребувати у порядку ст. 84 ЦПК України від Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області копію спадкової справи, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] . 06.06.2024 на адресу суду надійшли копії матеріалів спадкової справи № 226/2014, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою від 27.06.2024 суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 06.08.2024. Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання. В обґрунтування позову позивач зазначає, що [INFO] в смт Черняхів Житомирського району Житомирської області помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач пояснює, що житловий будинок належав спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Литовським С.В. 06 лютого 1975 року, та мав загальну площу 17,0 м2, а житлову - 8,6 м2. У 1983 році на місці старого будинку спадкодавець побудував новий та звів необхідні господарські споруди. Вказує, що згідно опису, в технічному паспорті новозбудований житловий будинок (літ. Ж) має загальну площу 98,8 м2, житлову площу - 36.6 м2. Крім того, до новозбудованого будинку відносяться господарські будівлі та споруди: літня кухня (літ. Б), сараї (літ. В. Г), навіс (літ. Д). вбиральня (літ. У), огорожа (№ 1), колодязь (№ 2). Позивач доводить, що новозбудований житловий будинок не є самовільною забудовою, оскільки діюче на той час законодавство не вимагало отримання дозволу на будівництво нового будинку. Позивач зазначає, що її чоловік [PERSON] за життя не здійснив державної реєстрації житлового будинку, збудованого на місці успадкованого житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що вона як дружина спадкодавця належить до першої черги спадкоємців та відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину, оскільки на час смерті чоловіка проживала та була зареєстрована разом із спадкодавцем у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Інших спадкоємців, які претендували б на спадщину не має. Постановою державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчуком В.І. від 04.04.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок 1983 року побудови після померлого чоловіка через відсутність правовстановлюючого документа. У зв`язку з тим, що чоловік позивача - [PERSON] за життя не ввів в експлуатцію новозбудований житловий будинок та не зареєстрував право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивач за захистом своїх прав звернулася з позовом до суду за місцем знаходження спадкового майна. Сторони у судове засідання не з`явились. Про дату час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. 19.07.2024 на адресу суду від відповідача надійшла заява, за змістом якої останній просить розгляд справи здійснювати без участі представника та щодо рішення суду покладається на розсуд суду (а.с. 64). 06.08.2024 на адресу суду від позивача надійшла заява, згідно якої остання просить розгляд справи здійснювати у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити (а.с. 66). Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Зважаючи на подані сторонами заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд здійснює розгляд на підставі наявних у матеріалах справи документів у порядку ч.3 ст. 211 ЦПК України. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином з урахуванням положень ст. ст. 178, 211 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд уважає, що матеріали справи містять достатньо даних і доказів для вирішення справи по суті за відсутності сторін. В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду. У судовому засіданні від 06.08.2024 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд підписав вступну та резолютивну частину рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] в смт Черняхів Черняхівського району Житомирської області, в віці 62 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Черняхівського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 34 (а.с. 8). Родинний зв`язок між померлим [PERSON] та [PERSON] (позивачем) підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , де зазначено що 11 грудня 1971 зареєстровано шлюб між [PERSON] , 1952 р.н., та [PERSON] за актовим записом № 86, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с. 23). Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Литовським С.В. 06.02.1975 року за реєстром № 128, [PERSON] отримав в порядку спадкування за заповітом після смерті гр. [PERSON] житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в смт (нині с-щі) [ADDRESS] (а.с.9). За наявним у свідоцтві про право на спадщину за заповітом реєстраційним написом право приватної власності домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , що записано реєстрово-кадастрову книгу №7 стр.153, реєстр №953, інвентарна справа №1493 від 24.02.1975 (а.с.9 зворотна сторона). Згідно довідки КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" про наявність (відсутність) зареєстрованого майна № 33 від 29.01.2024 право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 17.0 м2, житловою - 8,6 м2, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданою Черняхівською державною нотаріальною конторою 06.02.1975 року за № 128 (а.с.20). Відповідно до довідки, виданої КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" № 32 від 18.01.2024, встановлено, що згідно обстеження об`єкта нерухомості, а саме житлового будинку літ. Ж, 1983 року побудови, станом на 18.01.2024, загальна площа будинку складає 98,8 м2, житлова - 36,6 м2. На земельній ділянці дерев`яний, житловий будинок літ. «А», 1953 року побудови, загальною площею 17.0 м2. житловою -8,6 м2, знесено. Відповідно до довідки № 541 від 03.10.1974, виданої учгоспом "Україна" на ім`я [PERSON] , підтверджено, що останньому виділено у користування земельну ділянку площею 0.02 га, на якій знаходиться будинок [PERSON] (а.с.22). За даними спадкової справи №226/2014 від 24.09.2014, що заведена до майна померлого [INFO] [PERSON] ( а.с. 44-57) вбачається що після смерті [PERSON] , спадщину прийняла його дружина [PERSON] (позивач), оскільки згідно довідки Черняхівської селищної ради Черняхівського району Житомирської області за №4504 від 24.09.2014 на день смерті чоловіка [PERSON] була зареєстрована та проживала з померлим (а.с.54 зворотна сторона). Діти померлого [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від спадщини, що залишились після смерті батька відмовились на користь матері [PERSON] , [INFO] (позивач) (а.с.46). З матеріалів спадкової справи, а саме наявної відповіді відділу №1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на запит нотаріальної контори, убачається, що відомості щодо реєстрації та видачі на ім`я [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку, розташовану в селищі Черняхів Житомирського району Житомирської області відсутні. За інформацією позивача, до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок загальною 98,8 м2 та господарські будівлі до нього, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту загальна площа житлового будинку 1983 року побудови, за адресою: [ADDRESS] , складає 98,8 м2, в тому числі житлова площа 36,6 м2 дпоміжна 62,2м2 (а.с.10-13). Постановою державного нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчуком В.І. від 04.04.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок 1983 року побудови після померлого чоловіка через відсутність правовстановлюючого документа. Позивач, вказує на те, що вона як спадкоємець не може зареєструвати право власності на спадкове майно оскільки за життя [PERSON] право власності на побудований житловий будинок не зареєстровав, тому за захистом своїх прав звернулась до суду з даним позовом, у якому просить захистити порушене право шляхом визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Предметом даного спору є визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок. Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За приписами частини першої та частини другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як убачається з матеріалів справи позивач після смерті чоловіка [PERSON] прийняла спадщину як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року визначено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилася реєстрація будинків та домоволодінь (додаток № 1 Інструкції). Відповідно до п. 10 зазначеного переліку нотаріально посвідчені договори про право забудови, складені до видання Указу Президії Верховної УРСР від 14.05.1949 року «Про внесення змін у законодавство Української РСР у зв`язку з виданням Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків» (Відомості Верховної ради УРСР» 1949 року № 3) та затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію, визнано документами, що підтверджують право власності на житловий будинок. Згідно положень ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин мав право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним жилого будинку з додержанням вимог цих актів законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] за свого життя та на час відкриття спадщини, володів на праві власності житловим будинком [ADDRESS] . Спадковий будинок не є самовільною забудовою. Враховуючи викладене, суд уважає, що спадковий житловий будинок увійшов до складу спадщини після смерті [PERSON] в силу ст. 1218 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В зв`язку з цим, житловий будинок належить позивачу, як спадкоємцю за законом після смерті [PERSON] з часу відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутність державної реєстрації права власності на нього позбавляє права позивача оформити спадщину за законом у нотаріуса після смерті спадкодавця, відтак звернення позивача до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За вказаних обставин, оскільки до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право на житловий будинок [ADDRESS] , разом з господарськими будівлями та спорудами, а позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, вимога позивача про визнання за нею права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, зважаючи на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з підстав відсутності правовстановлюючих документів. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Розподіл судових витрат Судові витрати у виді судового збору віднести на рахунок держави.

Outcome: approved