Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо їхніх спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , де зазначено наступне. Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області № 131/2119/16-ц від 28.02.2017 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Виконавчим листом № 131/436/18 від 18.06.2018 р., виданим Іллінецьким районним судом Вінницької області 24.07.2018 р., змінено розмір аліментів та спосіб їх стягнення, встановлених рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області № 2-35/2011 від 13.05.2011 р., з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Розмір аліментів змінено з твердої суми в розмірі 400 грн щомісячно на стягнення у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. З 2017 року діти постійно проживають лише з [PERSON] , оскільки [PERSON] після розірвання шлюбу не цікавиться життям дітей. Позивач займається їхнім вихованням та доглядом. Відповідач не виходить на контакт і взагалі втратив зв`язок з дітьми. Позивач повністю займається вихованням, навчанням та утриманням синів, а відповідач своїх батьківських обов`язків не виконує тривалий час та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. [PERSON] не чинила жодних перешкод для виконання відповідачем своїх обов`язків. [PERSON] лише сплачує аліменти і цим обмежується вся його участь у житті дітей. Відповідач знає про проблеми сина [PERSON] , який є інвалідом дитинства і розвитком здібностей якого займається позивач, але не надає жодної допомоги з дитиною-інвалідом, не допомагає фізично. [PERSON] не забезпечує навчання, виховання, харчування, медичного догляду та лікування дітей. [PERSON] забезпечує належний догляд і піклування над своїми синами, має житло, сили і бажання перейняти на себе всі батьківські обов`язки. Відповідачем надано добровільну згоду у формі нотаріальної заяви на позбавлення його батьківських прав лише відносно сина [PERSON] . Орган опіки і піклування Іллінецької міської ради надав до суду висновок від 27.06.2024 щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , де зазначено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Іллінецької міської ради [PERSON] повідомив членам комісії, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] та сплачує на його утримання аліменти, оскільки вважає його своїм рідним сином. Зі слів [PERSON] , він не вважає [PERSON] своїм сином, тому написав заяву про відмову від батьківських прав та не сплачує на його утримання аліменти. Виконавчий комітет Іллінецької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали вимоги, зазначені в позовній заяві, позов просили задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, що вважає за недоцільне позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] . Відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Суд, дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши сторони, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164 - 166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 09.04.2009 (а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 26.03.2012 (а.с. 9). Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області № 131/2119/16-ц від 28 лютого 2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Виконавчим листом № 131/436/18 від 18 червня 2018 року, виданим Іллінецьким районним судом Вінницької області 24 липня 2018 року визначено стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку [PERSON] (а.с. 12). 11.09.2018 в Іллінецькому відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , що підтверджується постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 11.09.2018 (а.с. 13). Згідно заяви [PERSON] від 16.05.2024, зареєстрованої за № 810 та посвідченої приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Нікітчук Н.А. позивач відмовився від батьківських прав по відношенню до свого сина [PERSON] (а.с. 14). Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Іллінецької міської ради від 27.06.2024 № 161, виконавчий комітет Іллінецької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с. 36). Нормами статей 150, 155 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні до неї батьківське піклування, зобов`язані виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, чого з боку відповідача у судовому засіданні встановлено не було. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд у ході розгляду справи не знайшов підтвердження безвідповідального ставлення відповідача [PERSON] до питання виховання своїх дітей. Крім того, як встановлено судом, відповідач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] . Відповідач в судовому засідання заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначив, що спілкується зі своїм сином [PERSON] , утримує його, сплачуючи аліментну плату. Так, Постановою Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок, що факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини. На переконання суду, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] та сина [PERSON] не буде слугувати інтересам дітей. Суд погоджується з висновком виконавчого комітету Іллінецької міської ради, як органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин, враховуючи викладене вище в контексті наведених правових норм, суд вважає, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в ході наявних у справі та досліджених у судовому засіданні доказів, тому у їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed