Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 15.08.2023 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у сумі 100000,00 грн, а позичальник зобов`язується у строк до 15.10.2023 року включно. Оскільки відповідачем зобов`язання за договором позики у добровільному порядку виконано не було, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 100000 грн, а також пеню у сумі 234500 грн. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.11.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, через систему «Електронний суд» надіслала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за адресою його місця проживання. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.07.2024 року постановлено провести заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що згідно договору позики грошей від 15.08.2023 року між [PERSON] передав у власність позичальнику - [PERSON] грошові кошти в сумі 100000,00 грн, а позичальник зобов`язався у строк до 15 жовтня 2023 року включно у порядку та на умовах, передбачених цим договором, повернути позикодавцю таку суму грошових коштів в національній валюті. За згодою сторін договір є безпроцентним. Згідно п. 4 договору, позика повертається частинами, починаючи з вересня 2023 року, кожного місяця до 15 числа включно, в сумі не менше 15500 грн. Відповідно до п. 8 договору, у випадку прострочення повернення суми позики, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. У випадку прострочення позичальником оплати частки з суми позики згідно п. 4 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 30% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. У випадку прострочення позичальником повернення суми позики в строк згідно з п. 1 договору, позичальник зобов`язаний сплачувати позикодавцю пеню у розмірі 5% від неповерненої суми позики за кожний день прострочення. На підтвердження факту одержання вказаної суми за договором позики від позикодавця, [PERSON] надав розписку від 15 серпня 2023 року, зобов`язавшись при цьому повернути борг до 15 жовтня 2023 року. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до висновків, викладених, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.\~ Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано договір позики грошей від 15.08.2023 року, який містить підпис відповідача, розписку про отримання грошових коштів у розмірі 100000 грн, розрахунок пені згідно договору позики станом на 03.11.2023 року. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, надавши оцінку доказам, суд доходить висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов укладеного договору, при цьому відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 3345 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved