Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

Рух справи 03.03.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом позивачів, в якій вони просять визнати недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, що міститься в іпотечному договорі № 2706/1207/71-612-z-1 від 27.12.2007, із змінами та доповненнями, а саме: пункт 12.3 (підпункти 12.3.1. та 12.3.2. пункту 12.3.) іпотечного договору № 2706/1207/71-612-z-1 від 27.12.2007 та пункт 2.5. договору від 08.08.2011 про внесення змін до іпотечного договору № 2706/1207/71-612-z-1 від 27.12.2007. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04.03.2021 вказаний позов прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку прощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 05.04.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.03.2021 вжито заходів по забезпеченню позову шляхом заборони державному реєстратору речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, іншим уповноваженим особам здійснювати державну реєстрацію права власності (здійснювати державну реєстрацію переходу права власності від [PERSON] до іншої особи) квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження в. о. голови суду № 2 від 01.04.2021, враховуючи рішення зборів суддів № 3/2020 від 17.03.2020, у зв`язку з рішенням Київської міської ради від 31.03.2021 щодо запровадження у м. Києві більш суворих обмежень, з метою запобігання поширенню небезпечного вірусного захворювання, в період з 00 годин 00 хвилин 5 квітня 2021 року в Солом`янському районному суді міста Києва було зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань, крім справ, що потребують невідкладного розгляду та судових засідань, призначених до розгляду в режимі відеоконференції іншими судами. 05.04.2021 до суду надійшло клопотання представника АТ «Альфа-Банк» в якому ставиться питання про розгляд справи за відсутності його представника. 06.04.2021 до суду надійшло спільне клопотання позивачів в якому ставиться питання про прискорення розгляду справи та розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з зазначеним, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 06.04.2021 суд вирішив перейти до розгляду справи № 760/5414/21 в порядку письмового провадження. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). 24.04.2024 до суду надійшла заява представника акціонерного товариства «Сенс Банк» (а.с. 89-90) в якій, зокрема, зазначається, що АТ «Альфа Банк» є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» та відбулась зміна назви Банку з АТ «АльфаБанк» на АТ «Сенс Банк. 12.08.2022 на позачергових Загальних зборах Акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування юридичної особи. Протоколом позачергових Загальних зборів Акціонерів АТ «Альфа-Банк» за № 2/2022, складеним 18.08.2022, змінено найменування банку з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на найменування: акціонерне товариство «Сенс Банк». Таким чином, АТ «Сенс Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань АТ «Альфа-Банк», оскільки це є одна і та сама юридична особа. Наголошується, що відбулась зміна тільки найменування, код ЄДРПОУ залишився той самий. Зазначені обставини підтверджуються відповіддю № 709714 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 91-94). Суд враховує, що як зазначено у постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.03.2019 у справі № 191/81/17 (провадження № 61-28300св18): «Відповідно до статті 90 ЦК України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування. Юридична особа, що є підприємницьким товариством, може мати комерційне (фірмове) найменування. Комерційне (фірмове) найменування юридичної особи може бути зареєстроване у порядку, встановленому законом. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру. Юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи. Загальновідомо, що назва юридичної особи складається з літерального компонування елементів українського алфавіту. Крім того, назва юридичної особи може містити інформацію про мету діяльності, вид, спосіб утворення, залежність юридичної особи, крім обмежень, встановлених актами чинного законодавства України. Наведете свідчить, що назва юридичної особи є її необхідною ознакою, яка забезпечує участь у цивільному обороті від свого імені та слугує засобом її індивідуалізації, що дозволяє відокремити її від інших юридичних осіб. Назва юридичної особи в процесі її «життєдіяльності» може зазнати змін. Зміна назви юридичної особи проявляється в її зовнішній літеральній корекції. Така корекція впливає на ідентифікацію юридичної особи в цивільному обороті. У результаті зміни назви юридичної особи структура цивільних правовідносин не страждає. Зміна назви юридичної особи тягне тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін, пов`язаних зі зміною назви, до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Таким чином, зміна назви юридичної особи не тягне на собою правонаступництва у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних відносин, якому мають перейти права та обов`язки особи, яка вибула, та юридичної незмінності правопопередника - учасника цивільних відносин, який вибуває зі складу учасника цивільного відношення. Отже, наслідком зміни назви юридичної особи не є правонаступництво в цивільних відносинах». Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне в судовому рішенні вказати чинну назву відповідача у справі. Доводи позову В позові вказується, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, що міститься в іпотечному договорі № 2706/1207/71-612-z-1 від 27.12.2007, із змінами та доповненнями, а саме: пункт 12.3 (підпункти 12.3.1. та 12.3.2. пункту 12.3.) іпотечного договору № 2706/1207/71-612-z-1 від 27.12.2007 та пункт 2.5. договору від 08.08.2011 про внесення змін до іпотечного договору № 2706/1207/71-612-z-1 від 27.12.2007, підлягають визнанню недійсними на підставі ч.ч. 1, 3 ст. 215 та ч.ч. 1, 3 ст. 203 Цивільного кодексу України. В обґрунтування позовних вимог зокрема, зазначається, що: «АТ «Альфа-Банк» вирішив, скориставшись прогалинами в чинному законодавстві вчинити пряме зловживання своїми правами і здійснити вже після набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, так зване «позасудове врегулювання спору» зі [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який (договір) вже втратив свою юридичну силу 17.04.2014. АТ «Альфа-Банк» вирішив обійти норми частини першої статті 36 Закону «Про іпотеку», скористатись тим, що зараз в законодавстві, що регулює порядок державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття іпотекодержатилем за певних умов права власності на предмет іпотеки (пункт 61 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127) є умисно допущена колишнім Прем`єр-міністром України паном Гройсманом та не усунута на цей час законодавча прогалина, яка дозволяє іпотекодержателю всупереч частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» в будь-який час не тільки до, а й вже після набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки і всупереч цьому рішенню та чинному законодавству в односторонньому порядку вирішити питання про позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, і вже після набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки самочинно в односторонньому порядку здійснити державну реєстрацію прав власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.» При цьому, в позові зауважується, що ПАТ «Альфа-Банк» надіслав позивачу офіційне повідомлення від 16.11.2018 про звернення в позасудовому порядку стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру [ADDRESS] . З чого, на думку позивачів, слідує що ПАТ «Альфа-Банк» має намір в односторонньому позасудовому порядку здійснити перереєстрацію за Банком право власності на квартиру [ADDRESS] . З огляду на зазначене, позивачі звернулись з позовом у даній справі з метою припинення в судовому порядку звернення позивачем позасудового порядку стягнення на предмет іпотеки на підставі спірних пунктів договору. Разом з тим, вказується, що законний інтерес [PERSON] полягає в тому, що він постійно проживає та прописаний, як і [PERSON] в квартирі, що є предметом іпотеки. Щодо правової позиції відповідача 05.08.2021 до суду надійшли письмові пояснення представника ПАТ «Альфа-Банк» в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 61-68). У таких письмових поясненнях вказується, що 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно з п. 2.1. якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Також, згідно цього Договору права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов`язки продавця передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги. Зазначається, що 15.06.2012 між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно умов цього договору продавець погоджується продати права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Також, згідно умов цього договору, права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов`язки передати права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги. Звертається увага на те, що внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора та іпотекодержателя, а саме АТ «Альфа-Банк» набуло статусу нового кредитора та іпотекодержателя за договором № 2706/1207/71-612 від 27.12.2007 та договорами забезпечення. Щодо тверджень позивачів про недійсність п. 12.3. іпотечного договору оскільки він «втратив юридичну силу з 17.04.2014», у письмових поясненнях ПАТ «Альфа-Банк» зазначається, що вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не можуть бути підставою для визнання договору частково недійсним. ПАТ «Альфа-Банк» зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК саме на момент вчинення правочину. При цьому, наголошується, що в момент вчинення обох оспорюваних правочинів ті обставини, на які посилаються позивачі як на підставу позову (а саме рішення суду, яке було винесене у 2014 році), ще не існували, а тому вони не можуть ставити підставою для визнання правочинів недійсними. Щодо посилань позову на наявність права користування предметом іпотеки у [PERSON] , в письмових поясненнях наголошується на тому, що на момент укладення оспорюваних договорів, таке право у нього було відсутнє, а тому оспорювані правочини в момент їх вчинення не могли порушити прав [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони особисто в момент вчинення правочинів не мали ніяких прав відносно предмету іпотеки. На думку, ПАТ «Альфа-Банк» подальша передача зазначеній особі права користування квартирою є порушенням п.п. 4 та 9.1. іпотечного договору з боку іпотекодателя і не може свідчити про порушення умовами договору прав [PERSON] , оскільки такі права він набув неправомірно. Крім того, ПАТ «Альфа-Банк» акцентує на тому, що як зазначено у постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 та від 11.03.2020 у справі № 199/8098/18, право вибору конкретного способу стягнення належить іпотеко держателю. Одночасне застосування ним двох видів звернення стягнення не предмет іпотеки є неможливим так, як кожен із визначених Законом і договором способів є достатнім і самостійним юридичним фактом, який породжує перехід права власності на предмет іпотеки. Однак, якщо іпотекодержатель раніше обрав один зі способів стягнення, але стягнення фактично не відбулося з будь-яких причин, а іпотека залишається чинною, то він може змінити своє рішення і застосувати інший із можливих способів звернення стягнення. Разом з тим, ПАТ «Альфа-Банк» просить застосувати позовну давність, посилаючись на те, що позивач відповідно до обставин, на які посилається в позовній заяві, довідався про зміст п. 12.3. Іпотечного договору та п. 2.5. Договору про внесення змін до Іпотечного договору, тобто про ймовірне порушення свого права щонайменше 08.08.2011, тобто з моменту ним укладення самого договору. Отже, відповідач вважає, що останнім днем, коли позичальник мав право звернутися за захистом свого права до суду, є 08.08.2014. Водночас, ПАТ «Альфа-Банк» доводить, що позов подано не з метою відновлення порушених прав позивачів, а для уникнення взятих на себе зобов`язань іпотекодателем. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 27.12.2007 між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» (далі - іпотекодержатель) та [PERSON] (далі - іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 2706/1207/71-612-z-1 (а.с. 8-9) відповідно до умов якого: - цим договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору № 2706/1207/71-612 від 27.12.2007, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що були укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов (п. 1 договору); - на забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартиру під номером [ADDRESS] , розташована в будинку під номером 17/19 (далі - предмет іпотеки). /п. 2 договору/; - іпотекодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 10.3 договору); - за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя (п. 12 договору): - за рішенням суду (п. 12.1 договору); - у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості іпотекодавця за основним зобов`язанням, а саме: заяву про невиконання іпотекодавцем умов основного зобов`язання, розрахунок заборгованості, свій примірник цього договору. Виконавчий напис вчиняється на примірнику даного договору, який після нотаріального посвідчення буде видано іпотекодержателю. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено іпотекодавцем виключно в судовому порядку (п. 12.2 договору); - згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в п.п. 12.3.1, 12.3.2 цього пункту договору (п. 12.3 договору); - задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п. 12.3 договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому, вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі висновку незалежного експерта - суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому сторони домовляються, що кандидатура суб`єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. При оцінці предмета іпотеки незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені чинним законодавством на момент оцінки. Якщо фактичний розмір заборгованості іпотекодавця за основним зобов`язанням менший за вартість , що вказана у висновку незалежного експерта суб`єкта оціночної діяльності, іпотекодержатель перераховує різницю на поточний рахунок іпотекодавця протягом 60 робочих днів з моменту набуття у власність предмета іпотеки. Сторони, з розумінням змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п. 12.3 цього договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання або (п. 12.3.1 договору); - продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, що буде встановлена після прийняття іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до висновку незалежного експерта - суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджується сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому, сторони домовляються, що кандидатура суб`єкта оціночної діяльності визначається іпотекодержателем. Для реалізації іпотекодержателем права звернути стягнення на предмет іпотеки способом, визначеним попереднім абзацом п.12.3.2 цього договору, іпотекодавець,

Outcome: dismissed