Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

Позивач просить стягнути із відповідачів заборгованість за договором позики від 04.02.2011 року в розмірі 17 500 доларів США, 3% річних в сумі 235 008 грн, та інфляційного збільшення боргу в розмірі 19 732, 05 грн на підставі неповернення позики від 04.02.2011. В обґрунтування позову зазначила, що продала свою квартиру за адресою: [ADDRESS] , шляхом введення її в оману, і частину коштів, які вона отримала від вказаної продажі, а саме 17 500 доларів США передала у позику відповідачам 04.02.2011 року. Зазначила, що [PERSON] зобов`язався у телефонному режимі повернути дані кошти. В обумовлений сторонами строк відповідачі кошти не повернули та ухиляються від виконання договірних обов`язків. 29.08.2023 ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху та відмовлено у клопотанні позивачки про звільнення її від сплати судового збору. 12.09.2023 ухвалою суду клопотання позивачки про відстрочення сплати судового збору було задоволено, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 04.12.2023 представник відповідачів - адвокат Пащук А. подав відзив, в якому вказав, що позивачем не підтверджено документально наявність у неї відповідної боргової розписки, яка б підтверджувала у письмовій формі факт правовідносин між сторонами щодо отримання відповідачами позики. Позивачем не надано доказів щодо отримання відповідачами від неї грошових коштів. Що стосується наведених позивачкою у позовній заяві, як обгрунтування укладення договору позики: протокол допиту, записи телефонних розмов, переписки, то таке не може бути підтвердженням факту укладення між сторонами по справі договору позики та факту передачі коштів на суму 17 500 доларів США. Відповідачі категорично заперечують факт отримання коштів від позивачки. Тому, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 21.12.2023 позивачкою подано письмові пояснення на відзив, в яких вказані аналогічні обставини, що викладені у позовній заяві. 27.12.2023 представник відповідачів подав заперечення на пояснення позивачки, в яких вказав, що позивачка звернулася до суду із позовною заявою стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики. Проте, до позовної заяви не долучено жодних доказів, у формі письмового договору/розписки, яким би засвідчувався факт передачі коштів та факт їх отримання відповідачами. Відповідачі заперечують укладення будь якої позики із позивачкою. 22.01.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 05.08.2024 позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Просили позов задовольнити з підстав, вказаних у ньому. Представник відповідачів просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини вказані у відзиві та запереченнях. Вислухавши сторін, оцінивши докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив таке. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положеннями ч. 2 ст. 1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч. 1 ст. 1047 ЦК України. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Разом з тим, якщо факт передання грошових коштів відрізняється від моменту підписання договору між сторонами, то він може підтверджуватися розпискою або іншими документами, тобто письмовими доказами. При цьому чинне законодавство України не встановлює обов`язковості написання розписки про передачу грошових коштів, якщо між сторонами укладений договір позики в письмовій формі або ними використовуються інші документи на підтвердження факту передання грошових коштів. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики та передачі коштів відповідачам. Відповідно до ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Тобто, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторони. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачами виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. З пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що позивач не має письмового договору/розписки, яким би засвідчувався факт передачі коштів та факт їх отримання відповідачами. Крім того, матеріали кримінального провадження за № 420121500030000003 від 22.11.2012 року, які були досліджені в судовому засіданні, не підтверджують факт укладення договору позики між сторонами, а також факт передачі грошей, а вказують лише на те, що договір позики мав місце між [PERSON] і сином позивачки - [PERSON] , де останній був боржником і отримав кошти. Також, свідок [PERSON] , у судовому засіданні надав пояснення, у яких підтвердив, що між позивачкою та відповідачами боргової розписки укладено не було. Однак, покази [PERSON] в частині засвідчення укладення договору позики між сторонами є сумнівними, що не підтверджені іншими письмовими доказами, а також як такі, що надані в користь зацікавленої особи - своєї матері. Суд звертає увагу, що позивачем надані письмові докази, які вказують на правовідносини між іншими особами, більше того аудіо запис, який був досліджений у судовому засіданні та покази свідка є недопустимими доказами в силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України. За таких обставин, позивачем не було доведено того, що у відповідачів виникли перед нею боргові зобов`язання грошового характеру, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. За відсутності підстав для задоволення позову, заява позивача та її представника про поновлення строку позовної давності судом не розглядається. Ухвалою суду від 12.09.2023 позивачці було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення. Відтак з позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 13 420 грн у користь держави.

Outcome: dismissed