Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

У травні 2024 року АТ «ПУМБ» звернулось до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. В обгрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 18.11.2013 між ПАТ «ПУМБ» правонаступником якого є АТ «ПУМБ» та громадянкою [PERSON] укладено кредитний договір № 25381299, за яким останньою отримано 43 840 грн на споживчі цілі. Під час обслуговування кредитного договору 25381299 від 18.11.2013 було виявлено ознаки шахрайства, з підстав чого було розпочато кримінальне провадження № 12016060000000070, за наслідками досудового розслідування у якому було встановлено, що позичальник [PERSON] , діючи у співучасті з громадянкою [PERSON] , шляхом обману та зловживання довірою, з використанням завідомо підробленого документу щодо працевлаштування та отримання доходів [PERSON] , заволоділи кредитним коштами ПАТ «ПУМБ», якими розпорядились на власний розсуд, чим завдали ПАТ «ПУМБ» майнової шкоди в сумі 43 840 грн. Зазначеним особам було повідомлено про підозру та 26.06.2017 обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. 16.06.2017 під час досудового розслідування, подано позовну заяву про стягнення завданої кримінальним злочином шкоди з [PERSON] та [PERSON] 21.03.2024 за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження № 12016060000000070 за обвинуваченням громадянки [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, суддею Богунського районного суду м. Житомира Болейко А.П., за клопотанням обвинуваченої, постановлено ухвалу про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження № 12016060000000070 в частині обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. Поданий у кримінальному провадженні цивільний позов судом залишено без розгляду. Станом на 14.05.2024 [PERSON] та [PERSON] не вживалось будь яких заходів до відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди АТ «ПУМБ». В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. 18.11.2013 між ПАТ «ПУМБ» правонаступником якого є АТ «ПУМБ» та громадянкою [PERSON] укладено кредитний договір № 25381299, за яким останньою отримано 43 840 грн на споживчі цілі. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Під час обслуговування кредитного договору 25381299 від 18.11.2013 було виявлено ознаки шахрайства, з підстав чого було розпочато кримінальне провадження № 12016060000000070, за наслідками досудового розслідування у якому було встановлено, що позичальник [PERSON] , діючи у співучасті з громадянкою [PERSON] , шляхом обману та зловживання довірою, з використанням завідомо підробленого документу щодо працевлаштування та отримання доходів [PERSON] , заволоділи кредитним коштами ПАТ «ПУМБ», якими розпорядились на власний розсуд, чим завдали ПАТ «ПУМБ» майнової шкоди в сумі 43 840 грн. Зазначеним особам було повідомлено про підозру та 26.06.2017 обвинувальний акт в кримінальному провадженні за обвинуваченням [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. 16.06.2017 під час досудового розслідування, подано позовну заяву про стягнення завданої кримінальним злочином шкоди з [PERSON] та [PERSON] 21.03.2024 за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження № 12016060000000070 за обвинуваченням громадянки [PERSON] у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, суддею Богунського районного суду м. Житомира Болейко А.П., за клопотанням обвинуваченої, постановлено ухвалу про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження № 12016060000000070 в частині обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. Поданий у кримінальному провадженні цивільний позов потерпілого АТ «ПУМБ» до [PERSON] судом залишено без розгляду. Оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає відшкодувати завдану кримінальним правопорушенням шкоду, між сторонами виник спір. За час, що пройшов після того, як вказані за кредитним договором № 25381299 від 18.11.2023 кошти вибули з володіння банку, пройшло 10 повних років, а отже у зв`язку з інфляційними процесами відбулось знецінення грошових коштів. В даному випадку мають місце інфляційні збитки - збитки, які понесені банком у зв`язку із знеціненням грошових коштів. Відтак, у зв`язку із вчиненням [PERSON] злочину, та невжиття нею заходів щодо відшкодування майнової шкоди, завданої потерпілому АТ «ПУМБ» кримінальним правопорушенням - 43 840 грн, банк був позбавлений можливості користуватись своїми коштами в зазначеній сумі. Крім того, з часу вчинення кримінального злочину, а саме з 18.11.2013 на теперішній час утворилась заборгованість, з урахуванням індексу інфляції за кожен рік, яка складає 176 147 грн 88 коп. Відповідачем поданий розрахунок заборгованості не оскаржувався, контррозрахунку відповідач суду не надав. Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. В силу з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1)втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. На підставі п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 3 028 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved