Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно з яким просила: визнати за нею право власності на частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно: частина квартири [ADDRESS] . Інша частина квартири належить на праві спільної часткової власності брату її чоловіка - [PERSON] . За життя чоловік позивачки заповіту не складав і позивачка зазначає в позові себе як єдину спадкоємицю першої черги. Вподальшому, позивачка вказує на ту обставину, що вона у визначений законодавством шестимісячний строк після смерті свого чоловіка звернулась до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, було заведено спадкову справу, однак державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що не було надано оригіналу документу, що посвідчує право власності на спадкодавця на вищевказану квартиру, а саме відсутнє Свідоцтво про право власності на житло, видане Радянською районною державною адміністрацією міста Києва від 16.08.2001, згідно з Розпорядженням (наказом) від 16.08.2001 №26019, документ зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації 21.08.2002 за №1534. Про таку відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом було складено постанову від 09.03.2023. Позивачка зазначає, що оригінал правовстановлюючого документу на квартиру знаходиться у відповідача який проживає у вказаній квартирі, ознак у неї з ним зв`язок відсутній і відповідач [PERSON] не реагує і на її письмові звернення щодо отримання такого свідоцтва, необхідного для оформлення нею спадщини після смерті чоловіка, а тому позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених спадкових прав. Ухвалою від 07.08.2023 було відкрито провадження у справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 18.10.2023 задоволено клопотань представника позивачки та витребувано копію спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 06.03.2024 задоволено клопотання представника позивачки та залучено співвідповідача - Київську міську раду. Ухвалою від 09.04.2024 року закрито підготовче засідання та призначено до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання 05.08.2024 не з`явились, від представника позивачки - адвоката Фадєєвої Н.І. в якій вона просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Власенко Юрій Вікторович щодо задоволення позову не заперечував та просив розглянути справу за його відсутності, про що надав відповідну заяву від 01.08.2024. Окрім того, на електронну адресу суду від 22.11.2023 надійшла заява відповідача [PERSON] в якій він визнав позовні вимоги і зазначив, серед іншого, що він ніколи не заперечував та визнавав право позивачки на частину вказаної в позові квартири як спадкоємиці першої черги після смерті свого чоловіка, брата відповідача. Також, безпосередньо в судовому засіданні, яке відбулось 06.03.2024, відповідач [PERSON] повідомив, що у нього був правовстановлюючий документ на квартиру, однак після початку війни він всі документи сховав в гаражі, вважаючи таке місце більше безпечнішим, однак внаслідок ворожого обстрілу в гаражі відбулося займання і пожежею могли бути знищені документи, оскільки він їх знайти не може. Відповідач Київська міська рада в судове засідання свого представника не направила, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Третя особа направила до суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника відповідно чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що з 27.07.1996 року, актовий запис № 252 Відділу реєстрації громадянського стану Радянського району міста Києва, позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Згідно з інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2021 № 45913 на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане Радянською районною державною адміністрацією міста Києва від 16.08.2001, згідно з Розпорядженням (наказом) від 16.08.2001 №26019, дата проведення реєстрації в БТІ - 21.08.2001 за реєстровим номером 1534, - частина квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] . 28.10.2021 позивачкою [PERSON] було подано заяву про прийняття спадщини до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори, про що свідчать матеріали копії спадкової справи № 1354/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Також, судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Демяносової В.Ф. від 29.03.2023 позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину, оскільки до спадкової справи не надано оригіналу документу, який підтверджує право власності на житло, видане Радянською районною державною адміністрацією міста Києва від 16.08.2001, згідно з Розпорядженням (наказом) від 16.08.2001 №26019, дата проведення реєстрації в БТІ - 21.08.2001 за реєстровим номером 1534. Разом із тим, копії матеріалів витребуваної судом спадкової справи підтверджують наявність у [PERSON] на час смерті права власності на частину квартири [ADDRESS] , а саме вказані обставини підтверджені: інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» КВ-2021 №45913, що на праві власності за [PERSON] належить частина квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, яке видане Радянською районною державною адміністрацією міста Києва від 16.08.2001, згідно з Розпорядженням (наказом) від 16.08.2001 №26019, дата проведення реєстрації в БТІ - 21.08.2001 за реєстровим номером 1534; копією Свідоцтва про право власності на житло від 16.08.2001, виданий органом приватизації державного житлового фонду Радянського району м. Києва, який посвідчив, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Загальна площа квартири становить 47,95 кв.м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 16.08.2001 №26019. Будь-яких доказів на спростування вищенаведених обставин матеріали справи не містять. Водночас, відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, про що зазначено у ч.2 ст.1220 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно наданої копії спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] , його дружина, позивачка у справі - [PERSON] єдина із спадкоємців, яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. Відповідно до положень ст.1261 ЦК України, позивачка, як дружина, що пережила спадкодавця - свого чоловіка, має у першу чергу право на спадкування за законом. При цьому, згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації. Згідно положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року в справі № 210/1609/15-ц (провадження № 61-40313св18) вказано, що "право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Таким чином, установивши, що право позивачки на отримання у власність вказаного у позові спадкового майна після померлого [PERSON] порушено, оскільки втрачено оригінал правовстановлючого документу на спадкове майно, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту (визнання права власності) узгоджується з положеннями статті 392 ЦК України. Однак, в даному випадку, саме територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування - Київської міської ради є належним відповідачем у вказаній справі, оскільки рідний брат [PERSON] - [PERSON] є спадкоємцем другої черги, тоді як позивачка - першої і за наявності спадкодавця першої черги, а також з врахуванням положень ст.1258 ЦК України та враховуючи відсутності звернення відповідача із заявою про прийняття спадщини, [PERSON] до спадкування не закликався. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Відповідно до положень ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.ч.1,4 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, з огляду на те, що позивачка як спадкоємець першої черги, прийняла спадщину, інші спадкоємці, які б звертались у визначений строк із заявою про прийняття спадщини, згідно матеріалів спадкової справи відсутні, наявні докази щодо належності спадкодавцю за його життя частини квартири [ADDRESS] , суд, з врахуванням вказаних вище положень закону та встановлених обставин справи, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved