Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

22 квітня 2024 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гребінка Андрій Миколайович звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій позивач просить стягнути з відповідача 216\~218,77 грн. матеріальної шкоди, 20 000, 00 грн. моральної шкоди, 3000, 00 грн. за проведення незалежної оцінки транспортного засобу. Крім того, представник позивача просив судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 29.09.2023 року о 11 год. 20 хв. в м. Харків, Харківська набережна, буд.7, водій Іваненко керував автомобілем ВАЗ 2108 д.н.з. [NUMBER] , не впевнився в безпечності маневру та здійснив поворот, в цей час по зустрічній смузі рухався автомобіль Peugeot 301 д.н.з. [NUMBER] . За результатами ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.16.13 Правил дорожнього руху. Постановою Київського районного суду м. Харкова по справі №953/9626/23 від 15.11.2023 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено штраф в розмірі 850 грн. Постанова набрала чинності 28.11.2023 року. Власником транспортного засобу Peugeot 301 д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Відповідно до звіту №493/23/1 про оцінку вартості відновлюваного ремонту транспортного засобу, який виконаний суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість відновлюваного ремонту складає 216 218,77 коп. (двісті шістнадцять тисяч двісті вісімнадцять гривень 77 копійок). Позивач зазначає, що страхове відшкодування, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не здійснювалось, адже власники транспортних засобів в момент здійснення ДТП не мали страхового полісу. У зв`язку з вищевикладеним, Відповідач своїми неправомірними діями завдав матеріальну шкоду Позивачу на загальну суму 216 218,77 (двісті шістнадцять тисяч двісті вісімнадцять гривень 77 копійок), що підтверджується звітом про оцінку ТЗ. Оскільки Відповідач не мав полісу страхування цивільно-правової відповідальності, то він має особисто відшкодувати Позивачу шкоду у повному обсязі. Згідно договору №493/21/1 від 11.10.2023 року про проведення незалежної оцінки транспортного засобу та акту здачі-прийомки виконаних робіт №022/24, вартість послуг Виконавця з проведення оцінки склала 3000 гривень, тому витрати понесені Позивачем на проведення оцінки транспортного засобу, Відповідач повинен компенсувати Позивачу. В обгрунтування стягнення моральної шкоди, представник позивача вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини Відповідача [PERSON] пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, негативними переживаннями, тривогою та емоційною напругою, що пов`язано із тим, що він не може протягом тривалого часу використовувати свій транспортний засіб за цільовим призначенням. Внаслідок завданих матеріальних збитків автомобілю, позивач відчуває додаткові незручності та вимушений продовжувати незвичний для себе спосіб життя, а саме звертатись до суб`єктів оціночної діяльності з метою проведення оцінки щодо визначення вартості матеріального збитку, а також кваліфікованою юридичною допомогою. У зв`язку з вищевикладеним Позивачу завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 20 000 гривень. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2024 визначено головуючого суддю Юрлагіну Т.В. Ухвалою суду від 26 квітня 2024 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04 червня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Представник позивача адвокат Гребінка А.М. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової кореспонденції за місцем реєстрації, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція з відмітками про вручення. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за його відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 29.09.2023 року о 11 год. 20 хв. в м. Харків, Харківська набережна, буд.7, водій [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 2108 д.н.з. [NUMBER] , не впевнився в безпечності маневру та здійснив поворот, в цей час по зустрічній смузі рухався автомобіль Peugeot 301 д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого водій [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем Peugeot 301 д.н.з. [NUMBER] . За результатами ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.16.13 Правил дорожнього руху. Постановою Київського районного суду м. Харкова по справі №953/9626/23 від 15.11.2023 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. та накладено штраф в розмірі 850 грн. Постанова набрала законної сили 28.11.2023 року. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , транспортний засіб Peugeot 301 д.н.з. [NUMBER] належить позивачу гр. [PERSON] . Позивач зазначає, що обидва транспортні засоби не були забезпеченими відповідно до договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На підтвердження розміру заявлених вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди позивач посилається на Звіт №493/23/1 від 29.01.2024 про оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, здійсненого за Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. №142/5/2092, яким встановлено: вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Peugeot 301 реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок його пошкодження, станом на дату оцінки, становить 216\~218 (двісті шістнадцять тисяч двісті вісімнадцять) грн.. 77 коп. (включаючи ПДВ на запасні частини, виключаючи ПДВ на матеріали фарбування). Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку визначення збитків або розміру відшкодування проведення незалежної оцінки є обов`язковим. Як зазначено у п. 1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Згідно з п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, вказана Методика застосовується з метою, зокрема, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ. Відповідно до п. 1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Згідно з п. 4.3 Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. Виходячи з викладеного, висновок експерта складається у разі проведення судової авто товарознавчої експертизи, а звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092. При цьому оцінювач зазначив, що оцінка проведена на підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні», він діяв неупереджено та об`єктивно, обмежень до виконання оцінки та зацікавленості у результатах оцінки він не мав. Ураховуючи викладене, звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу №493/23/1 від 29.01.2024 є належним доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди. Розділом III Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення МТСБУ регламентної виплати та визначені умови, за яких у МТСБУ виникає обов`язок по їх здійсненню, а також підстави для відмови у здійсненні регламентної виплати. Згідно ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно- правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Положенням ч. 2 ст. 22 Закону визначено, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону. Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. У відповідності до положень ст. 21 Закону, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України. Як встановлено судом, на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби, якими керували учасники ДТП, не були забезпеченими відповідно до договорів (полісів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому вказана подія не є страховим випадком. Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. За наведених обставин, враховуючи, що звітом про оцінку вартості відновлювального ремонту визначена вартість відновлювального ремонту 216 218,77 грн., суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача матеріальної шкоди в розмірі 216 218,77 грн. підлягають задоволенню. Стосовно стягнення з відповідача завданої позивачу моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Вивчивши зібрані у справі письмові докази та встановивши обставини справи, суд дійшов висновку, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих пошкодженням його майна, те, що позивач був вимушений звертатись до суб`єктів оціночної діяльності, вживати заходів щодо звернення до суду. Разом з тим, суд вважає, що пред`явлений до стягнення розмір моральної шкоди 20 000,00 грн. є надмірно завищеним. Суд, вирішуючи спір у цій частині, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного йому майна, ступеню вини відповідача та із застосуванням принципів розумності, виваженості і справедливості, дійшов висновку про стягнення з відповідача 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, що буде відповідати обставинам справи. Крім того, додаткові витрати у сумі 3000,00 грн. на проведення незалежної оцінки пошкодженого транспортного засобу, які підтверджуються договором № 493/23/1 про проведення незалежної оцінки транспортного засобу та актом здачі-приймання виконаних робіт № 022/24 від 29.01.2024, та які позивач включив до позовних вимог і ціни позову відповідно, є судовими витратами у розумінні ст. 133, 139 ЦПК України та підлягають розподілу у порядку ст. 141 ЦПК України. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі на суму завданої матеріальної шкоди, витрат на оплату витрат на проведення експертного дослідження, а також підлягає частковому задоволенню в частині моральної шкоди, а саме на суму 5000 гривень. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд зазначає, що відповідач відзив на позов не подав, будь-яких доказів на спростування вимог позивача не надав. Розрахунок суми заборгованості, наданий до позовної заяви, відповідачем не спростований. Власного розрахунку відповідач до суду не надав. Щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З матеріалів справи вбачається, що 15.04.2024 між адвокатом Гребінка А.М. та [PERSON] укладено договір про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокат приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором. Відповідно до п. 3.2 Договору, сторони погодили, що розмір винагороди (гонорару) складає 15\~000 (п`ятнадцять тисяч) грн., який сплачується за перелік послуг визначений в додатковій угоді № 1 до Договору та повинен бути сплачений Клієнтом протягом 5 днів від дати винесення судового рішення по справі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17 вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК). У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: договір про надання правничої допомоги від 15.04.2024; ордер на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Гребінкою А.М.; перелік послуг, що надаються Клієнту (а.с. 7-12). Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також те, що відповідачем не подано заяви про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 14\~059 грн. 44 коп. Частина 1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесено судові витрати на сплату судового збору у сумі ?2393,00 грн. Пропорційно до задоволених вимог сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 2242 гривень 95 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial