Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

29.05.2024 позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті залишилась спадкова маса, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] . На день смерті матері разом з нею проживали та були зареєстровані позивач та його батько чоловік померлої [PERSON] , які прийняли спадщину, однак за видачею свідоцтва до органу нотаріату не звертались. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька та 29.02.2024 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою приватного нотаріуса від 29.02.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що ним не було надано документів, які б посвідчували право власності померлої [PERSON] на спадковий будинок. З цих підстав позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30.05.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву, призначено підготовче засідання та витребувано докази. Ухвалою суду від 18.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 01.08.2024 позивач та його представник адвокат Середюк О.В. у судове засідання не з`явились, Представник подала до суду заяву, в якій позов підтримала повністю, просила його задовольнити та розглядати справу у її та позивача відсутність. Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце судового розгляду справи, явку уповноваженого представника не забезпечив, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Суд встановив, що згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] позивач [PERSON] народився [INFO] (а.с. 7). Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно (а.с. 9). Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00043830563 від 29.02.2024 [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.04.1979 (а.с. 68-69). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 77019557 від 20.05.2024 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилась (а.с. 10). Як вбачається з копії довідки Голови квартального комітету № 180 від 13.05.2009 спадкоємцями після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до копії довідки виданої адміністратором відділу «Центр надання адміністративних послуг» Могилів-Подільської міської ради № 25 від 19.01.2024 [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] до дня своєї смерті. На день смерті вказаної особи, за даною адресою також був зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 65). За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] після смерті своєї дружини [PERSON] прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини проживав із спадкодавцем [PERSON] і протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини і така спадщина належала йому з моменту відкриття спадщини згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Також, суд встановив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). Відповідно до копії довідки адміністратора відділу «Центр надання адміністративних послуг" Могилів-Подільської міської ради № 26 від 19.01.2024 [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , до дня своєї смерті [INFO] . На день смерті вказаної особи за даною адресою також був зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 49). Таким чином позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини проживав із спадкодавцем [PERSON] і протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини, про що свідчать матеріали спадкової справи до майна померлого [PERSON] (а.с. 45-88). 29.02.2024 з метою оформлення спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Поцелуйко І.А. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , а саме житловий будинок під номером [ADDRESS] (а.с. 47). Також з матеріалів спадкової справи вбачається, що інші спадкоємці відсутні та крім позивача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто не звертався. Однак, 29.02.2024 постановою приватного нотаріуса Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Поцелуйко І.А. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний вище будинок (а.с. 88). Відповідно до копії довідки Комунального підприємства Могилів-Подільського міжрайонного бюро технічної інвентаризації № 220 від 22.05.2024, згідно архівних даних станом на 31.12.2012 житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі правовстановлюючого документа: Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, виданий 15 квітня 1986 року, згідно рішення Могилів-Подільської міської ради № 157 від 10 квітня 1986 року, посвідчений державним нотаріусом Могилів-Подільської державної нотаріальної контори Фроймчук Н.М., 13 травня 1986 року, реєстровий № 1229 та зареєстровано в м. Могилів-Подільському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 04.03.1992 року, номер запису на паперових носіях № 4190. Адреса та номер житлового будинку змінився з [ADDRESS] , на [ADDRESS] , згідно книги нумерації, складено в 1987 р., з [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради 6 сесії 22 скликання від 08.12.1995 та нумерації проведеної в 1997 р. затвердженої рішенням виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради № 382 від 25.12.1997 «Про затвердження переліку вулиць міста з новою нумерацією домоволодінь» (а.с. 31). Право власності [PERSON] на будинок [ADDRESS] підтверджується копіями наступних документів: випискою із рішення № 157 від 10.04.1986 виконавчого комітету Могилів-Подільської міської ради народних депутатів про наділення земельних ділянок під індивідуальне будівництво житлових будинків, відповідно до якого [PERSON] надано право індивідуального будівництва житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS] , площею 450 кв.м. (а.с. 15); нотаріально посвідченим договором надання [PERSON] в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 15.04.1986 (а.с. 16); актом прийому індивідуального домоволодіння (а.с. 18-19); висновку про реєстрацію будинку від 04.04.1992 за адресою [ADDRESS] , який належить [PERSON] (а.с. 22). Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими нормами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. З копії технічного паспорту, що наявна в матеріалах справи, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] збудований у 1986 році. Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. На час побудови спадкового будинку державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі- Інструкція), яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до п.1 розділу 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводило бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Пунктом 4 розділу 1 Інструкції встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Згідно з пунктом 7 Інструкції реєстрація здійснювалась на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік (далі - Перелік) яких додано до вказаної Інструкції). Згідно з п. 14 Переліку таким правовстановлюючим документом, на підставі якого провадилась реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР є нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, [PERSON] набула статусу власника житлового будинку на підставі нотаріально посвідченого договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР набула прав в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Відповідно до положення\~статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами статей 1216, 1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введений лише з 29.06.1998 року, тобто з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121. Відповідно до ст. 25,\~30,\~346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Як роз`яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи дані норми закону, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] у передбачений законом спосіб набула права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , проте за життя не встигла оформити та зареєструвати своє право власності, то після її смерті таке право перейшло до її чоловіка [PERSON] . За таких підстав, враховуючи, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] , суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved