Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

У травні 2024 року представник [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 21 596,15 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в межах виконавчого провадження приватним виконавцем здійснено заходи примусового виконання на підставі виконавчого напису №77634. Загальна сума стягнута в межах виконавчого провадження складає 21 596,15 грн. Так, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва по справі №761/39075/21 виконавчий напис нотаріуса було визнано таким, що не підлягає виконанню. Отже, стягнуті кошти з позивача на користь відповідача в межах виконавчого провадження [NUMBER] у сумі 21596,15 грн, є такими, що набуті відповідачем протиправно та безпідставно, тому підлягають поверненню власнику. Ухвалою суду від 17.05.2024 року було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 12.06.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ТОВ «Вердикт Капітал» просив відмовити в задоволенні позову, оскільки до спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення ст.1212 ЦК України. Так, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Зауважує, що долучена до позовної заяви довідка із місця роботи про щомісячні відрахування із заробітної плати позивача, не може бути доказом перерахування саме тієї суми грошових коштів виключно стягувачу, адже, із коштів, які стягуються із заробітної плати боржника першочергово стягуються витрати виконавчого провадження, а залишок коштів вже в подальшому перераховується стягувачу. У відзиві також зазначено, що на рахунок ТОВ «Вердикт Капітал» в якості стягнення заборгованості із позивача за виконавчим провадженням, поступили кошти в загальній сумі 19 178,26 грн. Відповідь позивача на вказаний відзив до суду не надходила. Відповідно до ч.5 ст.247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При цьому, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України, після закінчення строків для надання сторонами відповідних заяв по суті справи, визначених в ухвалі про відкриття. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19.04.2022 року у справі №761/39075/21 задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал» шляхом визнання виконавчого напису №77634 від 12.06.2021 року, таким, що не підлягає виконанню. Дане рішення набрало законної сили 20.05.2022 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В свою чергу, 21.09.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №77634 від 12.06.2021 року. 21.09.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 3796,57 грн. 08.10.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках вказаного виконавчого провадження. Згідно Довідки про здійснені відрахування за постановою від 08.10.2021 року ВП [NUMBER], яка видана Східним МУ ДПС по роботі з ВПП за №2358/32-00-10-46 від 02.06.2022 року, в період з 01.10.2021 року по 31.03.2022 року з доходів позивача було утримано 21 596,15 грн. В свою чергу, представником відповідача визнано той факт, що в рамках виконавчого провадження [NUMBER] товариством було отримано 19 178,26 грн. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом. Наведене в сукупності свідчить, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна слід дійти висновку й у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Вищенаведене дозволяє суду дійти висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. З урахуванням вищезазначеного, суд критично сприймає доводи представника ТОВ «Вердикт Капітал» про те, що між сторонами виникли відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, адже, відповідні аргументи є безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому трактуванні правової норми. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Представником відповідача у відзиві на позовну заяву не заперечувався факт отримання коштів в розмірі 19 178,26 грн., при цьому позивач заявляє суму до стягнення в розмірі 21 596,16 грн., однак доказів, що вся ця сума, які позивач просив стягнути були перераховані відповідачу матеріали справи не містять. Зокрема, позивач будучи боржником за виконавчим написом, мав можливість ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження [NUMBER], з`ясувати долю утриманих роботодавцем грошових коштів в розмірі 21 596,16 грн. та відповідно надати суду такі докази, однак вказаних дій не вчинив, відтак суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню лише частково, в межах суми 19 178,26 грн., яка визнана відповідачем. Згідно із ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1075,59 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial