Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

12.03.2024 р. до суду подано позов, в якому позивачка просила визнати за нею право приватної власності на 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] . Вимоги позову обґрунтувала тим, що вона є спадкоємицею за заповітом після померлого [INFO] батька [PERSON] , до складу якої входить 1/4 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом першої черги на обов`язкову частку після померлого була його дружина, [PERSON] , яка померла [INFO] , і постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та відмовилася від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку на користь сина, [PERSON] , подавши заяву до Гайсинської державної нотаріальної контори та син, [PERSON] , який прийняв спадщину подавши заяву до Гайсинської державної нотаріальної контори. [PERSON] пропустила строки для подання заяви про прийняття спадщини, проте була включена до кола спадкоємців за заявою брата, [PERSON] . Інших спадкоємців немає. Право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] визнано за нею рішенням Гайсинського районного суду від 17.04.2023 р. (справа № 129/227/23). У 1966 року з дозволу виконкому Гранівської сільської ради на виділеній земельній ділянці розміром 0,25 га [PERSON] та [PERSON] власною працею та коштами побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , з того часу вони постійно проживали в ньому, володіли і користувалися ним, але не здійснили його технічної інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації житлового фонду, затвердженої наказом ЦСУ СРСР від 15.07.1985 року №380, та державної реєстрації; ця нерухомість відноситься до суспільної групи колгоспних дворів, до складу якого станом на 15.04.1991 р. (день набрання чинності Законом «Про власність») входили: [PERSON] та [PERSON] , кожному з них належить по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями, дозвільні документи на земельну ділянку та будівництво втрачено за нез`ясованих обставин. За заявою про включення до кола спадкоємців брата, [PERSON] , вона подала заяву до Гайсинської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, однак через відсутність правовстановлюючих документів, що посвідчує їх право власності на вищевказаний житловий будинок, а також відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на цей житловий будинок, нотаріус обґрунтовано відмовив їй у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (№654/02-31 від 26.05.2021 p.), у зв`язку із чим вона не може оформити належне їй за заповітом спадкове майно, що змусило її за захистом свого порушеного майнового права звернутися до суду із цим позовом. Позивачка в судове засідання не з`явилася, письмово просила справу розглянути без її участі, вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, письмово вимоги визнав повністю та безумовно, справу просив розглянути без його часті. За змістом абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р. у разі безумовного визнання відповідачем позову, якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших (відмінних від відповідача) осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову з наведенням в мотивувальній частині рішення посилань лише на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 120, ч.2 ст. 123 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 р.), згідно з якими колгоспний двір має у власності житловий будинок, який належить його членам на праві сумісної власності, та ст. 127 цього самого кодексу, за змістом якої особиста праця є підставою законного набуття права власності, в тому числі членами колгоспного двору та двором в цілому. За ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на те, що позивачка, [PERSON] є єдиним спадкоємцем цієї спадщини за заповітом та в установленому законом порядку прийняла спадщину, однак через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не має можливості оформити спадкові права і не може розпорядитися спадковим майном, внаслідок чого порушуються її права та інтереси, як власника майна, передбачені ст. 41 Конституції України, повне і безумовне визнання позову відповідачами, суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити з метою захисту спадкового майнового права позивачки.

Outcome: approved