Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

У травні 2024 року директор ТОВ «Кей-Колект» Вишневська О.І. звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму трьох відсотків річних в розмірі 26 743 грн 43 коп., інфляційні втрати в розмірі 83 356 грн 85 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.12.2005 між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 017-85/12-2005К, згідно умов якого [PERSON] отримав кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 20 890 дол. США. 12.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого ТОВ «Кей-Колект» набуло статуту нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», зокрема і за договором про надання споживчого кредиту № 017-85/12-2005К. Таким чином позивач набув статусу кредитора відносно відповідача, та у зв`язку із невиконанням останнім умов кредитного договору позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Так, 19.02.2013 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення по справі № 1003/16274/12 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості за договором № 017-85/12-2005К від 07.12.2005 в сумі 195 187,95 грн. Позивач зазначає, що з дати винесення рішення суду, [PERSON] не виконав судове рішення у добровільному порядку, не сплатив заборгованості, а тому, на підставі ст. 625 ЦК України, позивачем були розраховані, за період з 01.08.2017 року по 23.02.2022 року, три відсотки річних -26 743,43 грн та інфляційні втрати - 83 356,85 грн. Заперечуючи позовні вимоги, 09.07.2024 [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності. А також повідомив, що на виконання судового рішення по справі № 1003/16274/12, виконавчий лист було пред`явлено стягувачем на виконання до Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ. 05.06.2014 державним виконавцем прийнято рішення про відмову у прийнятті виконавчого листа № 2/357/258/13, згідно п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» (ред.2014р.). Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 14.06.2024 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку спрощеного провадження, призначив справу до розгляду (а.с. 52). Позивач в судове засідання не направив свого представника, 30.07.2024 представник позивача Вишневська О.І. через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, 09.07.2024р. подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.12.2005р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 017-85/12-2005К, на підставі якого банк надав позичальнику кредит для придбання квартири в сумі 20 890 доларів США за умови сплати процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,5% річних (а.с.13-17). Встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2013 року по справі № 1003/16274/12 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість по кредитному договору № 017-85/12-2005К від 07.12.2005 р. в сумі 193 255 грн 40 коп. та судові витрати в сумі 1932 грн 55 коп., всього 195 187 грн 95 коп.(а.с.18-19) Вказаним рішенням суду були встановлені обставини передачі права вимоги від АТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей Колект» на підставі договору факторингу № 1, за яким банк відступив позивачу право вимоги за кредитним договором № 017-85/12-2005К від 07.12.2005. А також, судом було встановлено, що станом на 20.07.2012р. загальна заборгованість відповідача за кредитним договором № 017-85/12-2005К становить 24 178,08 доларів США /еквівалент 193 255,40 грн/, з яких : 16 470,68 доларів США заборгованість за кредитом та 7 707,40 доларів США заборгованість за відсотками. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно відповіді Управління обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області, 21.11.2017 відповідач [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] » (а.с. 51). При вирішенні спору суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.2 ст.625ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.5 ст.11 та ч.2 ст.509 цього Кодексу у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, зобов`язання можуть виникати з рішення суду. Крім цього, відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18) за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Наявність судового рішення про стягнення коштів, яке відповідач не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення. Отже, зобов`язання, яке виникло між сторонами по справі, виникло саме на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2013 року по справі № 1003/16274/12, яке набрало законної сили та за своїм характером є грошовим зобов`язанням, оскільки, полягає в тому, що позивач ТОВ «Кей-Колект» має право вимагати від [PERSON] сплатити грошові кошти за невиконання грошового зобов`язання, в свою чергу, [PERSON] зобов`язаний сплатити грошові кошти на користь ТОВ «Кей-Колект». Тому, враховуючи ту обставину, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати грошових коштів розмір яких, визначений рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, зокрема у вигляді стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України. Щодо строків звернення до суду із вказаною позовною заявою, слід зазначити наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною, є підставою для відмови у позові. Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Частиною першою статті 261 ЦК України встановлена презумпція можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав. Відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічна: гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ набрав чинності 02.04.2020р. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, враховуючи те, що на всій території України було запроваджено карантин, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено та який діє й на час розгляду, а перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану, то позивач звернувся до суду із позовом у травні 2024 року, і просить стягнути кошти за період з 01.08.2017р., тобто у межах продовженого Законом строку давності, оскільки на час набрання чинності Законом строк давності не сплинув. У постанові Верховного Суду від 23 лютого 2023 року по справі № 911/3025/21 вказано: «оскільки вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою у будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову». Позивач правомірно ставить вимогу про стягнення з відповідача за період з 01.08.2017 року по 23.02.2022 року три відсотків річних від простроченої суми в розмірі 26 743,43 грн., інфляційних втрат - 83 356,85 грн., та дані суми правомірно розраховані. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Також, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 3 028,00 грн.

Outcome: approved