Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

[PERSON] в особі представника - адвоката Піддубної О.О. звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2024 року вказану цивільну справу передано на розгляд судді Деснянського районного суду міста Києва Буша Н.Д. У зв`язку з перебуванням судді Буша Н.Д. на лікарняному вивчення матеріалів позову відбулось після виходу судді з лікарняного. Ухвалою суду від 12.02.2024 року вказану позовну заяву було залишено без руху. Позивачем на виконання ухвали суду у встановлені суддею строки було усунуто зазначені судом недоліки,ухвалою суду від 22.02.2024 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 24.06.2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок №102-2691 від 19.06.2024 року щодо визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду від 24.07.2024 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті. В обґрунтування позову позивач вказує, що починаючи з 17.08.2002 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14.12.2023 року було розірвано. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2017 року і по теперішній час дитина проживає разом з позивачем в орендованій квартирі. Дитина відвідує у Деснянському районі школу, а також знаходиться на обліку у медичному закладі Деснянського району. У відповідача протягом останніх років виявлено хворобу, що призвела до інвалідності та 02.10.2022 року, відповідач набула статусу інваліда на підставі висновку комісії МСЕК. Враховуючи факт хвороби відповідача, позивач вважає, що для дитини буде краще проживати з тим з батьків, який не має проблем із здоров`ям і в місці, що поряд із місцем навчання. Позивачу відомо, що відповідач не має постійних, належних умов для проживання дитини. Позивач офіційно працевлаштований та рівень доходу дозволяє утримувати дитину. На підставі викладеного позивач просить суд визначити місце проживання дитини разом з ним. Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача адвоката Піддубної О.О. надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судові засідання не з`являлась, про розгляд справи судом повідомлялась належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила. Від представника третьої особи 13.06.2024 року на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу без участі їх представника за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та просили ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що сторона позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.08.2002 року між сторонами був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції міста Луганська, актовий запис №148, який рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 14.12.2023 року було розірвано. Від шлюбу сторонни мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Як зазначає позивач, дитина починаючи з 2017 року проживає разом з ним в Деснянському районі м. Києва, де відвідує навчальний заклад та перебуває на обліку в медичному закладі, що підтверджується декларацією №0001-84ТР-9300 від 28.12.2018 року, укладеною з лікарем [PERSON] (законний представник дитини - [PERSON] ), характеристикою початкової школи «Новий рівень», довідкою №223 від 23.08.2023 року з місця навчання дитини. Відповідно до наданої інформації початкової школи «Новий рівень», [PERSON] , учениця 4-го класу з достатнім та високим рівнем знань. Тато [PERSON] виявляє глибокий інтерес до навчання своєї доньки, завжди цікавиться подіями в школі, успіхами в навчанні. Щодня супроводжує [PERSON] до школи та зустрічає після занять з ніжністю та повагою. Відповідно до статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку щодо визначення місця проживання дитини Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.06.2024 року №102-2691 - в межах чинного законодавства України та в інтересах дитини Деснянська районна в місті Києві державна адміністраця, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] . Окрім того у висновку вказано, що дитина проживає разом з батьком у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою спеціалістом Служби та фахівцем із соціальної роботи проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та з`ясовано, що умови для проживання та виховання дитини, створені. У дитини є окреме ліжко, письмовий стіл, полички для книжок та зошитів, одяг відповідно до віку дитини. Мати дитини, [PERSON] підтвердила, що дитина проживає разом з батьком, але щодо визначення місця проживання доньки разом з батьком заперечувала, обґрунтувати чому - не змогла. Відповідно до копії довідки Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Нутриція Україна» №4 від 28.08.2023 року, [PERSON] з 13 лютого 2020 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Нутриція Україна» на посаді національного менеджера зі збуту медичного відділу. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). З огляду на викладене, беручи до уваги вік та інтереси дитини, яка звикла до умов проживання саме з батьком, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved