Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, просив ухвалити рішення, яким визнати за позивачем [PERSON] право власності за правом спадкування на житловий будинок [ADDRESS] . Крім того, скасувати арешт (заборону відчуження), накладений на житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що [INFO] , помер гр. [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина зокрема у вигляді будинку [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги за законом є позивач по даній справі. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьмишиної А.Л. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою від 03.04.2024 року вих. № 50/01-31 приватний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав того, що за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на житловий будинок, який заявлений до спадкування накладено арешт. Згідно архівних даних, такий арешт накладено на підставі повідомлення Вишгородського районного суду Київської області. Згодом, позивач звернулась до Вишгородського районного суду Київської області із заявою у межах справи № 2-641/1999 про скасування арешту (заходів забезпечення позову). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 28.03.2024 року суд відмовив у задоволенні заяви. Свою відмову мотивував тим, що заявниця не є стороною по даній справі, а тому не володіє процесуальними правами для пред`явлення вимоги щодо скасування арешту (заходів забезпечення позову) у межах справи. Водночас суд роз`яснив про те, що у окресленому випадку заявниця має право звернутись до суду з позовом про визнання права власності та у межах такого позову паралельно просити суд зняти арешт зі спадкового майна. Таким чином, позивач звертається до Вишгородського районного суду Київської області з цим позовом, оскільки іншого способу реалізувати своє право на спадщину за законом вона не має. Ухвалою суду від 16.04.2024 позовною заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 02.07.2024 підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд. Позивач, представник позивача у судове засідання не з`явилися, у поданій заяві просять справу розглядати без їх участі, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті суду, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило, своїм правом на подання відзиву не скористався, а тому суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22 липня 1977 року, актовий запис №2277. Спадкодавець [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ), актовий запис №13517. Місце проживання спадкодавця на день смерті, відповідно до відомостей Реєстру територіальної громади міста Києва від 02 січня 2023 року, зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно наданих нотаріусом копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: грошових коштів в АТ КБ «ПриватБанк»; житлового будинку №11, розташованого за адресою: Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вулиця Володимира Мономаха; земельної ділянки, кадастровий номер 3221810100:01:144:0162, площею 0,0954 га, місце розташування: [ADDRESS] . 10 січня 2023 року з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] - відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України спадкоємець першої черги спадкування за законом. [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом - дочка спадкодавця, яка 02 січня 2023 року відмовилась від прийняття спадщини, подавши відповідну заяву нотаріусу. Позивач є єдиним спадкоємцем. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьмишиної А.Л. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою від 03.04.2024 року вих. № 50/01-31 приватний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав того, що за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на житловий будинок, який заявлений до спадкування накладено арешт. Житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2000р, зареєстрованому в нотаріальному реєстрі за № 1759. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №343781823 сформованої 22 серпня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьмишиною А.Л., відповідно до якої наявний архівний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: арешт, реєстраційний номер обтяження: 1302245, дата реєстрації 14.09.2004 року, накладений Вишгородською районною державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Вишгородського районного суду б/н (додаткові дані: Архівний номер: 3989682KIEV476, архівна дата:17.07.2001 11:29:00, дата виникнення: 23.04.1998, № реєстра: 24, внутр. № BC01893228F23E2C3445), на майно: тип майна: будинок, адреса нерухомого майна: [ADDRESS] , Опис:состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, власник, відповідно до цього запису: [PERSON] . Відповідно до ч. 1ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається її спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2 ст.1220 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належати спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно із ст. 1217 ЦК Україниспадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідност. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.ст. 328, 1216 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування є однією з підстав виникнення права власності. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування`у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 129 7ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно дост. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Реалізувати свої права на спадок в позасудовому порядку позивач не може, тому суд вважає, що за ним необхідно визнати в порядку спадкування після смерті [PERSON] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Обставини, які б вказували, що спадкодавець при житті неправомірно набув або володів житловим будинком в суді не встановлено, нотаріусом відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, що за позивачем необхідно визнати право на спадкове майно в судовому порядку. При вирішенні питання про зняття арешту з нерухомого (невизначеного) майна, суд керується наступним. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в спорах про зняття арешту з майна» в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Відповідно до п. 2 вищевказаної Постанови позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, зняття арешту з нерухомого майна. На даний час наявність обтяження у вигляді арешту спірного майна перешкоджає позивачу оформити спадщину після смерті [PERSON] та отримати свідоцтво про право на спадщину. Позивач не була учасником справи № 2-641/1999, а відтак позбавлена можливості звернутися до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, враховуючи, що підстави для арешту житлового будинку [ADDRESS] . відсутні, а подальше існування такого обтяження (арешту) перешкоджає позивачу реалізувати своє право на спадкування, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність зняття арешту. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved