Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

заступник керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Вишгородської міської ради звернувся до суду з даним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив: - усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською міською радо права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду, шляхом визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 19 червня 2013 року №КИ/3221888800:33:054/00001263, яким затверджено проект землеустрою та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2 га із кадастровим номером 3221 888800:33:054:0236 для ведення особистого селянського господарства; - усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером 3221888800:33:054:0236 шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності на неї за [PERSON] (індексний номер рішення про державну реєстрацію №63929352 від 21 червня 2022 року); - усунути перешкоди у здійсненні Вишгородською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером 3221888800:33:054:0236 вартістю 27 000 грн., шляхом повернення від [PERSON] на користь Вишгородської міської ради. - стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури судовий збір. Свої вимоги мотивував тим, що оспорюваним наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області №КИ/3221888800:33:054/00001263 від 19 червня 2013 року всупереч вимог земельного і водного законодавства України, [PERSON] передано у власність земельну ділянку загальною площею 2 га із кадастровим номером 3221 888800:33:054:0236 для ведення особистого селянського господарства на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, з порушенням вимог ст. ст. 19, 20, 58, 59, 60-62, 83, 84, 116 Земельного кодексу України та ст. ст. 1, 4, 88-90 Водного кодексу України (у редакції на час виникнення правовідносин), оскільки таке відведення відбулось за рахунок земель водного фонду. У подальшому щодо вказаної земельної ділянки укладено низку правочинів, на підставі яких її кінцевим власником став [PERSON] . Зазначив, що згідно інформації з державного науково-виробничого підприємства «Картографія» від 26 січня 2023 року № 49, земельна ділянка з кадастровим номером 3221888800:33:054:0236 повністю накладається на землі водного фонду, зокрема водний об`єкт - ставок, а також на його 25-метрову прибережну захисну смугу. За вказаних обставин, наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 19 червня 2013 року №КИ/3221888800:33:054/00001263 про надання [PERSON] у власність земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером 3221888800:33:054:0236 для ведення особистого селянського господарства, а також, рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на цю земельну ділянку, мають бути скасовані в судовому порядку, а спірна земельна ділянка - повернута Вишгородській міській раді, відповідно до приписів ст.ст. 21, 152, 155 Земельного кодексу України, ст.ст. 16, 21, 391, 393 Цивільного кодексу України. Представник відповідача подав відзив, в якому зазначив, що при покупці спірної земельної ділянки [PERSON] повідомлено про те, що штучна водойма створена вже після відведення земельної ділянки з державної власності. За таких обставин, оскільки на момент відведення земельної ділянки із земель державної власності вказана земельна ділянка не відносилася до земель водного фонду, набуття її у власність [PERSON] є законним. Зазначив, що єдиним доказом, яким позивач обґрунтовує свої вимоги є викопіювання з ортофотоплану станом на 2009 рік, з якого вбачається, що на частині земельної ділянки розташований шар води. Проте, з вказаного викопіювання з ортофотоплану не можливо встановити те, чи дійсно водний шар, розташований на земельній ділянці, є водним об`єктом в розумінні ВК України. Крім того, зображений на викопіюванні шар води може бути не водним об`єктом в розумінні ВК України, а наприклад, калюжею, яка утворилася при розливі річки або внаслідок сильних дощів, та яка на момент відведення земельної ділянки вже висохла. Також зазначив, що навіть, якщо на момент відведення земельної ділянки із державної власності на ній був розташований вказаний водний об?єкт, таке відведення у будь-якому випадку є законним, оскільки площа вказаного об?єкту не перевищує гранично допустиму (ч.ч. 1, 2 ст. 59 3К України та ч. 1 ст. 1 ВК України, в редакції, чинній на момент відведення земельної ділянки). Серед іншого також зазначив, що прокурором у даній справі не вірно обрано спосіб захисту, оскільки, як вже зазначено вище, площа водного об?єкту, розташованого на спірній земельній ділянці, не перевищу гранично допустиму площу водного об?єкта, встановленою ст. 59 ЗК України, за якою цей об?єкт може передаватися у приватну власність. Отже, спірна земельна ділянка не є ділянкою з обмеженим оборотом, тобто такою, що не могла бути передана у приватну власність у встановленому законом порядку. Тому, правові висновки, викладені у п. 73 постанови ВП ВС від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/14, якими прокурор обґрунтовує позов, не розповсюджуються на відносини, що виникли у цій справі. Також посилався на п. 51 постанови ВП ВС від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц і вважав, що оскільки спірний об`єкт не є річкою, а є замкнутим водним об`єктом, який повністю знаходиться на земельній ділянці та може бути переданим у приватну власність (ст. 59 ЗК України), вказаний позов слід розглядати, як віндикаційний, а не негаторний. Таким чином, оскільки позивач вимагає захистити порушене право не у встановлений законом спосіб, у задоволенні позову слід відмовити, в тому числі внаслідок пропущення строків позовної давності. Також зазначив, що Вишгородська міська рада могла дізнатися про відведення земельної ділянки [PERSON] з червня 2013 року, тому, перебіг позовної давності за вимогами по цій справі почався у червні 2013 року та сплив у червні 2016 року. В зв`язку з викладеним, просив застосувати строки позовної давності у цій справі. Прокурор в суді позов підтримав, просив про його задоволення. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову та застосувати в цій справі строки позовної давності. Заслухавши прокурора та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області №КИ/3221888800:33:054/00001263 від 19 червня 2013 року передано безоплатно у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3221 888800:33:054:0236 для ведення особистого селянського господарства на території Хотянівської сільської Вишгородського району Київської області. Вказаним наказом затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київській області». Земельну ділянку використовувати за цільовим призначенням з дотриманням вимог ст.ст. 20, 91, 103 ЗК України, Закону України «Про особисте селянське господарство» та інших нормативно-правових актів. Крім того, підставі вказаного наказу [PERSON] 25 червня 2013 року видано свідоцтво серії [NUMBER] про право власності на вказану земельну ділянку. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26 липня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2184 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голуб Н.Ю., відчужила належну їй земельну ділянку з кадастровим номером 3221 888800:33:054:0236 [PERSON] . Згідно акту приймання-передачі від 31 серпня 2016 року, [PERSON] передала вказану вище земельну ділянку ТОВ «Агро Будінвест». ТОВ «Агро Будінвест» на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 лютого 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 235 та посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Скосарєвою В.В., відчужило спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3221 888800:33:054:0236 ТОВ «Фаворит Компані 2017». ТОВ «Фаворит Компані 2017» на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 червня 2022 року, зареєстрованого в реєстрі за № 634 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос А.Є., відчужило належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3221 888800:33:054:0236 [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №319545188 від 04 січня 2023 року, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3221 888800:33:054:0236 площею 2 га з 21 червня 2022 року зареєстровано за [PERSON] . З листа державного науково-виробничого підприємства «Картографія» №49 від 26 січня 2023 року вбачається, що згідно викопіювання з ортофотоплану масштабу 1:10 000 станом місцевості на 2009 рік, земельна ділянка з кадастровим номером 3221 888800:33:054:0236 повністю накладається на землі водного фонду, зокрема водний об`єкт - ставок, а також на його 25-метрову прибережну смугу. З листа Головного управління Держгеокажастру у м. Києві та Київській області №К-1485/0-1837/6-23 від 25 серпня 2023 року вбачається, що згідно інформації наданої Відділом №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління у місцевому фонді документації із землеустрою, документація на земельну ділянку з кадастровим номером 3221888800:33:054:0236 відсутня. З листа Державного агентства водних ресурсів України (Держводагенство) №14/23 від 10 листопада 2023 року вбачається, що для забезпечення доступу громадян до інформації щодо водних об?єктів України Держводагентством здійснюється ведення геопорталу «Водні ресурси України», який містить інформацію щодо Державного водного кадастру - облік поверхневих водних об?єктів. Геопортал розроблено з урахуванням вимог директив ЄС. Забезпечено візуалізацію водних об?єктів України відповідно до критеріїв Водної Рамкової Директиви ЄС, зокрема, річок довжиною від 10 км та озер площею водного дзеркала більше 0,5 км2. На сьогодні інших вимог щодо обліку поверхневих водних об?єктів не існує. Разом з тим слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 564 від 07 травня 2022 року «Деякі питання ведення та функціонування Державного земельного кадастру в умовах воєнного стану» (далі - постанова), доступ до Державного земельного кадастру, зокрема через Публічну кадастрову карту, що є частиною програмного забезпечення Державного земельного кадастру, забезпечується з урахуванням особливостей, установлених постановою. Виходячи, з вищевикладеного, Держводагентство не має можливості ідентифікувати водні об?єкти за допомогою кадастрових номерів земельних ділянок, на яких вони розташовані. Відповідно до висновку експерта №25139/23-41 від 13 лютого 2024 року за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою у цивільній справі №363/2831/23, надати обґрунтований та об?єктивний висновок на поставлене питання, зокрема: «Чи сформована за рахунок земель водного фонду земельна ділянка площею 2 га із кадастровим номером 3221888800:33:054:0236 для ведення особистого селянського господарства, надана у власність [PERSON] на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 19 червня 2013 року № КИ/3221888800:33:054/00001263?», не вбачається можливим, у зв?язку із відсутністю достовірних відомостей, наданих відповідним органом (підприємством, установою, організацією), про те, що об?єкт, який заповнений водою та розташований в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3221888800:33-054.0336 є саме водним об?єктом, у розумінні водного законодавства, а не будь-яким заглибленням (ямка, виїмка, западина, улоговина, котлован тощо) заповненим водою. У висновку експерта також є посилання на те, що для забезпечення доступу громадян до інформації щодо водних об`єктів України Держводагенством здійснюється ведення геопорталу «Водні ресурси України», який містить інформацію щодо Державного водного кадастру - облік поверхневих водних об`єктів. Геопортал розроблено з урахуванням вимог директив ЄС. Забещпечено візуалізацію водних об`єктів України відповідно до критеріїв Водної Рамкової Директиви Є.С. , зокрема, річок довжиною від 10 км та озер площею водного дзеркала більше 0,5 км2. На сьогодні інших вимог щодо обліку поверхневих водних об`єктів не існує. Держводагенство не має можливості ідентифікувати водні об`єкти за допомогою кадастрових номерів земельних ділянок, на яких вони розташовані. Представник відповідача, заперечуючи щодо задоволення позову, серед іншого посилався на вказаний висновок експерта. 3 метою спростування доводів представника відповідача та долученого висновку експерта прокурором витребувано та надано суду інформацію від Державного агентства водних ресурсів України та Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, з якої вбачається наступне. Згідно листа Басейнового управління водних ресурсів середнього Дніпра №01-12/388 від 06 березня 2024 року, на земельній ділянці з кадастровим номером 3221888800:33:054:0236 розташований водний об?єкт - озеро площею 0,4 га. До листа також долучено викопійовання Генерального плану встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці с. Хотянівка Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, з якого вбачається, що на місці розташування спірної земельної ділянки позначено водний об`єкт з прибережною смугою 25 метрів. Відповідно до інформації щодо площинних водних об`єктів (озера, ставки, водосховища, водойми), на земельній ділянці з кадастровим номером 3221888800:33-054.0336 с. Хотянівка Вишгородського району Київської області розташоване озеро (тип водного об`єта - заплавне; назва водотоку, на якому розташовано водний об`єкт - басейн р. Десна; суббасейн - середній Дніпро; район річкового басейну - р. Дніпро). Листом Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області №0-10-0.331-2762/2-24 від 19 березня 2024 року встановлено, що згідно інформації Відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держтеокадастру у м. Києві та Київській області, у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель Відділу №5 наявний Проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці с Хотянівка Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Беручи до уваги великий об?єм запитуваної інформації та відсутність технічної можливості для сканування картографічних матеріалів великих розмірів, для отримання необхідної інформації та ознайомлення з картографічними матеріалами рекомендовано уповноваженому представнику Вишгородської окружної прокуратури звернутися до Відділу № 5 за адресою: пл. Шевченка, 1, м. Вишгород, Київська область, 07300. Проектом землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці с. Хотянівка Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області встановлено, що згідно Плану встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальної одиниці с. Хотянівка Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області на місці розташування спірної земельної ділянки позначено водний об?єкт з прибережною захисною смугою 25 метрів. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися (ч. 4 ст. 88 ВК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Водного і Земельного кодексів України щодо прибережних захисних смуг» №2740-VI від 02 грудня 2010 року). На землях міст і селиш міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови (п. 10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486). Містобудівна документація - це затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюється планування, забудова та інше використання територій (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про основи містобудування»), з урахуванням яких визначається цільове призначення земель (абз. 4 ст. 1 Закону України «Про планування і забудову територій», який був чинним на час прийняття оскарженого рішення). З листа Національного центру управління та випробувань космічних засобів №2196-4-24-2024 від 01 липня 2024 року та тематичних карт (супутникових знімків) станом на 06 серпня 2010 року, 09 квітня 2013 року, 22 травня 2015 року, 08 грудня 2017 року, 20 березня 2020 року, 15 квітня 2022 року та 27 червня 2023 року вбачається, що спірна земельна ділянка на момент її відведення у приватну власність у 2013 році та до цього часу повністю накладається на землі водного фонду, зокрема водний об`єкт - ставок, а також на його 25-метрову прибережну захисну смугу. Так, згідно ст. 1 ВК України, водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, лиман, річка, струмок, озеро, водосховище, ставок, канал (крім каналу на зрошувальних і осушувальних системах), а також водоносний горизонт). Статтями 5, 6 ВК України встановлено, що до водних об`єктів місцевого значення належать поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об`єктів загальнодержавного значення; підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання. Води (водні об`єкти) є виключно власністю народу України і надаються тільки у користування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 87 ВК України, для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони. Водоохоронна зона є природоохоронною територією господарської діяльності, що регулюється. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 88 ВК України, з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів. Частинами 7, 8 ст. 88 ВК України, ч. 3 ст. 60 ЗК України передбачено, що розміри і межі природоохоронних зон встановлюються за окремими проектами землеустрою. Згідно ст.ст. 1, 20, 50-54 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - це сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів із використання та охорони земель, яким встановлюються межі об`єктів землеустрою. Пунктами 1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.96 № 486, передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з Мінприроди, Держводагентством і територіальними органами Держземагентства. Частиною 3 статті 83 ЗК України встановлено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЗК України, до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Згідно ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 59 ЗК України, землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і внутрішнього водного транспорту в порядку, встановленому законом. Використання земельних ділянок водного фонду для рибальства здійснюється за згодою їх власників або за погодженням із землекористувачами. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 60 ЗК України, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів. Судом встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Київській області від 19 червня 2013 року №КИ/3221888800:33:054/00001263 [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 3221888800:33:054:0236 для ведення особистого селянського господарства. Разом з тим, в межах виділеної у власність спірної земельної ділянки площею 2 га розташовано замкнений водний об`єкт - озеро, площею 0,4374 га (тип водного об`єта - заплавне; назва водотоку, на якому розташовано водний об`єкт - басейн р. Десна; суббасейн - середній Дніпро; район річкового басейну - р. Дніпро), що підтверджується сукупністю наданих суду документів. Проте, при видачі вказаного вище наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області не враховано того, що на спірній земельній ділянці розташовано озеро, і при визначенні правил використання земельної ділянки за призначенням, орган державної влади вимогами ст. 59 ЗК України не керувався. Відтак, слід дійти висновку, що земельну ділянку передано у приватну власність без дотримання вимог ст. 59 ЗК України, оскільки розташування озера на ній протиправно не враховано, порядок користування згідно ст. 59 ЗК України не визначено, а сам замкнений водний об`єкт до 3 га відповідно до викладених вище вимог Закону не ідентифіковано, його правовий статус не визначено. Втім, позов з указаних підстав у цій справі не подано, коли факт розміщення замкненого водного об`єкту на спірній земельній ділянці порушення вимог ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України в даному випадку не утворює, що фактично виниклим спірним правовідносинам не відповідає. Доводи представника відповідача про те, що водний об`єкт створено на земельній ділянці після її відчуження ГУ Держгеокадастру у Київській області [PERSON] , повністю спростовуються згаданими вище даними із супутникових знімків, з яких вбачається, що водний об`єкт знаходився на спірній земельній ділянці ще станом на 06 серпня 2010 року. Що стосується доводів представника відповідача про незаконність інвентаризації, проведеної в 2021 році на спірній земельній ділянці на виконання завдань передбачених п. 5 Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 квітня 2021 року «Про затвердження державної регіональної політики на підтримку децентралізації влади», то суд зазначає, що сам факт перебування земельної ділянки, на якій розташовано водний об`єкт, у власності відповідача, на незаконність інвентаризації не вказує і такі відомості не можна вважати недостовірними, коли така інвентаризація не є предметом спору, в цій справі не оскаржувалася, в зв`язку з чим вказані дані суд покладає в основу рішення, а доводи відповідача про них відкидає. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 388 ЦК України, право власника на витребування майна від добросовісного набувача Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до правового висновку ВП ВС викладеного у постанові від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц, закон обмежив безоплатне передання у приватну власність земельних ділянок водного фонду випадком такого передання замкнених природних водойм загальною площею до 3 га (частина друга статті 59 ЗК України), а надання громадянам у користування земельних ділянок у межах прибережних захисних смуг - переліком цілей, не пов?язаних із житловим будівництвом (частина четверта статті 59, пункт "" частини другої статті 61, частина третя статті 62 ЗК України, частина третя статті 85, пункт 4 частини другої статті 89, частина перша статті 90 ВК України), і встановив обмежений режим діяльності на відповідних ділянках (статті 61-62 зК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів і додаток 13 до цих правил). За змістом абзацу другого частини другої статті 178 ЦК України обмежено оборотоздатні об?єкти можуть бути визначені як в окремому законі, присвяченому оборотоздатності об?єктів, так і в інших законах, зокрема кодексах, які визначають правовий режим певних об?єктів. Отже, з огляду на приписи статті 59, підпунктів «ґ», «е» частини третьої статті 83, підпункту «г» частини третьої, підпункту «д» частини четвертої статті 84, частини третьої статті 93 ЗК України, статті 85, частини п?ятої статті 88 ВК України тощо цивільний оборот земельних ділянок, які знаходяться у прибережних захисних смугах є обмеженим законодавчо. Землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України. Тому зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням, зокрема, статті 59, підпункту «ґ» частини третьої статті 83, підпункту «г» частини третьої, підпункту «д» частини четвертої статті 84, частини третьої статті 93 ЗК України, статті 85, частини п?ятої статті 88 ВК України треба розглядати як не пов?язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов?язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України). Залежно від обставин справи вимогу зобов?язати повернути земельну ділянку суд може кваліфікувати як негаторний позов. Такий позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. У той же час, у п.п. 51-53 постанови ВП ВС від 23 листопада 2021 року у справі 359/3373/16-ц зазначено, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95 с18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. За змістом наведених постанов та виходячи з обставин, встановлених у цих справах, зазначені висновки не застосовуються щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів, оскільки такі водойми можуть надаватися у власність приватним особам (стаття 59 ЗК України). Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду, виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452 цс 18, пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473 цс 18, пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 46) та інші). Водночас володіння приватними особами лісовими ділянками цілком можливе, оскільки вони можуть мати такі ділянки на праві власності. Так, відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України. Відповідно до статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб. Беручи до уваги те, що спірна земельна ділянка має розташований на ній замкнений водний об`єкт - озеро, площею до 3 га, відтак вона може перебувати в приватній власності, а тому протиправне зайняття нею не можна розглядати, як не пов`зане з позбавленням володіння порушення права власності територіальної громади, а тому таке право захищається віндикаційним, а не негаторним позовом. Отже, судом встановлено, що на спірній земельній ділянці розташований замкнений водний об`єкт площею до 3 га, який може бути наданий у власність приватної особи, а тому згідно вказаних правових висновків Верховного Суду до вказаних правовідносин право захисту негаторним позовом не застосовується. Однак, у цій справі віндикаційний позов не подано. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Серед способів захисту речових прав ЦК України виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391), визнання права власності (стаття 392), відшкодування матеріальної і моральної шкоди (статті 1166,1167,1173). Для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, шляхом визнання недійсним наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області від 19 червня 2013 року, скасування рішення про державну реєстрації права власності, та усунення перешкод у здійсненні Вишгородською міською радою шляхом повернення земельної ділянки, не є ефективним способом захисту прав. При цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування без заявлення вимоги про визнання його недійсним. Таке рішення за умови його невідповідності закону не створює правових наслідків, на які воно спрямоване. Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86, 94), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38, 39), від 01 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 (пункт 46) та № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункти 42-43, 47, 49). Верховний Суд зазначає, що судовий захист повинен бути повним, відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204 гс 19), пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52 гс 20). Отже, заявлені вище позовні вимоги, у разі їх доведення, жодним чином не відновлюють права позивача на користування земельною ділянкою. Вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння позивач не заявляв, суд же повинен діяти відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства і розглядати справи не інакше як за зверненням особи (частина перша статті 13 ЦПК України). Отже, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги про скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за відповідачем та її повернення на користь Вишгородської міської ради є вимогами негаторного позову. Аналогічні висновки викладені в постановах ВП ВС від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, КЦС ВС від 20 липня 2022 року у справі №638/2422/19, ВС від 31 травня 2023 року у справі №363/849/21 та КЦС ВС від 03 квітня 2024 року у справі 363/3808/22). Відтак, враховуючи, що позивачем обрано невірний спосіб судового захисту, в задоволенні позову слід відмовити. Крім того, за відсутності підстав для задоволенню позову, питання про застосування строків позовної давності за заявою представника відповідача судом в цій справі не вирішується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed