Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою у якій просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Затишна, 23 ,м. Полтава, 36039, код ЄДРПОУ 39767930) належну [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , країна громадянства: Російська Федерація, паспорт громадянки [NUMBER] , виданий 14 червня 2022 року відділом міліції Кіровського РУВС м. Єкатеринбурга, посвідка на постійне місце проживання № [NUMBER] , видана 30 жовтня 2015 року, видавник: орган 6301, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ), на праві приватної власності земельну ділянку кадастровий номер 5321680700:00:004:0567, площею 3,8760 га, розташовану на території Мартинівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Проведеним Решетилівською окружною прокуратурою вивченням законності володіння громадянкою Російської Федерації [PERSON] земельною ділянкою сільськогосподарського призначення на території Мартинівської сільської ради Полтавського району, Полтавської області встановлені порушення земельного законодавства. Так, [PERSON] , [INFO] , являється громадянкою РФ, національний паспорт іноземця [NUMBER] виданий 14.06.2002 відділом міліції Кіровського РУВС м. Єкатеринбурга, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , посвідка на постійне місце проживання в України, серія та номер: [NUMBER] , видана 30.10.2015, видавник: Орган 6301, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого секретарем виконавчого комітету Варварівської сільської ради Карлівського району Полтавської області 25.12.2007 та зареєстрованого в реєстрі за №194, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом НВТ 202410 [PERSON] успадкувала земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Полтавська область, Карлівський район, Варварівська сільська рада (за межами населеного пункту) на даний час територія Мартинівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,8760 га, кадастровий номер 5321680700:00:004:0567, що належала померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія ЯЕ №637869, виданого Карлівською районною державною адміністрацією Полтавської області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010755600045 від 19.12.2007. Спадкова справа № 16/2012, зареєстровано в реєстрі за №803. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] 17.05.2016 зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку (номер відомостей про речове право 14570258). Тобто, громадянка РФ [PERSON] у 2012 році набула право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 5321680700:00:004:0567 площею 3,876 га, яка розташована на території Мартинівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (колишня Варварівська сільська рада Карлівського району Полтавської області) та 17.05.2016 реалізувала своє право і зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку. У подальшому [PERSON] у порушення вимог земельного законодавства протягом року (кінцевий строк сплив 17.05.2017) не виконала покладений на неї обов`язок та не відчужила земельну ділянку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи викладене, право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку підлягає припиненню, шляхом її конфіскації за рішенням суду. Прокурор в судовому засіданні підтримала позовні вимоги просила суд їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Від представника ГУ Держгеокадастру у Полтавській області надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності уповноваженого ними представника. Відповідачка до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяви чи клопотання від неї на адресу суду не надходили, відзиву на позов не подала. За вказаних вище обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши прокурора, вивчивши і дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, приходить до наступних висновків. [PERSON] , [INFO] , являється громадянкою РФ, національний паспорт іноземця [NUMBER] виданий 14.06.2002 відділом міліції Кіровського РУВС м. Єкатеринбурга, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , посвідка на постійне місце проживання в України, серія та номер: [NUMBER] , видана 30.10.2015, видавник: Орган 6301, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.21,22). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом НВТ 202410 від 17.05.2016 [PERSON] успадкувала земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Полтавська область, Карлівський район, Варварівська сільська рада (за межами населеного пункту) на даний час територія Мартинівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,8760 га, кадастровий номер 5321680700:00:004:0567, що належала померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія ЯЕ №637869, виданого Карлівською районною державною адміністрацією Полтавської області та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010755600045 від 19.12.2007 (а.с.24). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.25) [PERSON] 17.05.2016 зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку (номер відомостей про речове право 14570258). Відповідно до ст.1 ЗК України, земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст. 19 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 ЗК України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм ЗК України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. У відповідності до ч. 5 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною 4 ст. 81 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Право власності на земельну ділянку відповідач набула з 17 травня 2016 року після державної реєстрації речового права на нерухоме майно, однак, в подальшому й по даний час земельна ділянка нею самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України. Згідно пункту "е" ч. 1 ст. 140 ЗК України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч. 1ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЗК України, у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Частиною 5 ст.41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Згідно в ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Згідно інформації з свідоцтва про право на спадщину за заповітом та копії паспорта [PERSON] , [INFO] , являється громадянкою РФ, національний паспорт іноземця № [NUMBER] виданий 14.06.2002 відділом міліції Кіровського РУВС м. Єкатеринбурга, зареєстрована [ADDRESS] ,реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , посвідка на постійне місце проживання в України, серія та номер: [NUMBER] , видана 30.10.2015, видавник: Орган 6301, місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, [PERSON] будучи іноземною громадянкою, протягом року з часу переходу права власності (з 17.05.2016) на земельну ділянку з кадастровим номером 5321680700:00:004:0567 площею 3,876 га,яка розташована на території Мартинівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, добровільно її не відчужила, то право власності на зазначену земельну ділянку підлягає примусовому припиненню шляхом конфіскації. У даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваної земельної ділянки, оскільки відповідачка мала достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до цього часу земельну ділянку не відчужила, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року. За таких обставин, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати (судовий збір). На підставі наведеного,

Outcome: approved