Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

У травні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 05.07.2002 відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис №635. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначила, що з 05.07.2002 перебуває у шлюбі з відповідачем. Сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного бюджету не мають, між ними відсутнє порозуміння, мають різні характери, між ними втрачені почуття кохання. Через органи ДРАЦС розірвати шлюб не можуть, оскільки позивач неодноразово пропонувала відповідачеві звернутися до органів реєстрації для розірвання шлюбу, однак останній не вчинив жодних дій, направлених на розірвання шлюбу, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач зазначає, що збереження шлюбу неможливе та суперечить особистим інтересам позивача, тому вважає, що просила шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». 15 травня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду через канцелярію заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань до суду не надавав. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, місце і час судового засідання, у судове засідання не з`явився повторно, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно з ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України та, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Сторони по справі з 05.07.2002 перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Московського управління юстиції, актовий запис №635. Під час державної реєстрації позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.4). Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу стало припинення шлюбно-сімейних відносин, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, між ними втрачено взаєморозуміння, почуття поваги та любові один до одного, примирення між ними неможливе. За змістом ч. 1 ст.\~24\~СК України та ст.\~51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вимогами ч. 3, ч. 4 ст.\~56\~СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст.\~112\~СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їхніх дітей, що мають суттєве значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка просила надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». З огляду на обставини, встановлені судом, суд дійшов висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, сім`я розпалася остаточно, тому подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved