Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 26 червня 2021 року між [PERSON] та ТОВ "МІЛОАН" був укладений договір про споживчий кредит № 2551346, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 4900,00 грн строком на 18 днів, а позичальник зобов`язувався повернути використану суму в строк до 26.06.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1102,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами договору. Проте, відповідач свої зобов`язання перед кредитором не виконав, заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку із чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість, яка станом на 08.03.2024 складає 38342 грн 50 коп., з яких: 4900 грн 00 коп. , - заборгованість за тілом кредиту, 32952 грн 50 коп., - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 490 грн 00 коп - заборгованість з комісії. 16.12.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу № 16/12-2021-43, відповідно до умов якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами, у тому числі за договором про споживчий кредит № 2551346 від 26.06.2021. У свою чергу ТОВ Вердикт Капітал" відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023. Так ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором про споживчий кредит № 2551346 від 26.06.2021. У зв`язку з тим, що первісний кредитор, виконав свої зобов`язання за кредитом перед відповідачем у повному обсязі, надавши кредитні кошти, а відповідач порушує свої зобов`язання за кредитним договором, ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", як правонаступник первісного кредитора просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором про споживчий кредит № 2551346 від 26.06.2021 у розмірі 38342 грн 50 коп, судові витрати у розмірі 3 028 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 18.04.2024 відкрито провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, заявивши у позовній заяві клопотання про розгляд справи без участі представника, проти заочного розгляду не заперечував, позовні вимоги підтримував (а.с. 4 (зворот)). Крім того, 15.07.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР". У судові засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом надсилання судових повісток на адресу його місця реєстрації, проте рекомендовані листи з повідомленнями про вручення поштових відправлень повернулись на адресу суду без вручення адресату з примітками листоноші: "за закінченням терміну зберігання" та "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.66, 67), а також шляхом розміщення оголошення про виклик на веб-сайті судової влади України в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками відповідач не отримав. Про причини неявки відповідач не повідомляв, заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, відзив на позов у встановлений судом строк, та клопотань про відкладення розгляду справи не надсилав. Отже, суд вирішив розглядати справу без участі сторін, у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини. 26.06.2021 між [PERSON] та ТОВ "МІЛОАН" був укладений договір про споживчий кредит № 2551346, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 4900,00 грн шляхом переказу на картковий рахунок, кредит надавався строком на 18 днів з 26.06.2021, а позичальник зобов`язувався повернути використану суму в строк до 14.07.2021 та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 1102,50 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с.6-9). Додатком 1 до договору про споживчий кредит оформлено графік платежів, додатком 2 - паспорт споживчого кредиту № 2551346 (а.с.10,11). Згідно платіжного доручення 49755782 від 26.06.2021, відомості про щоденні нарахування та погашення, [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 4900 грн 00 коп. (а.с.13 (зворот)-14). Згідно з розрахунком заборгованості (а.с.15) станом на 10.03.2024 розмір заборгованості [PERSON] перед кредитором склав 38342 грн 50 коп, з яких: 4900 грн 00 коп., - заборгованість за тілом кредиту, 32952 грн 50 коп., - заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, 490 грн 00 коп - заборгованість з комісії. 16.12.2021 між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір відступлення № 16/12-2021-43 (а.с.17-19), відповідно до умов якого ТОВ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 2551346 від 26.06.2021, що підтверджується реєстром боржників (а.с.19(зворот)-20). ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 (а.с.24-27). Отже, ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 2551346 від 26.06.2021, що підтверджується реєстром боржників 27(зворот)-29). До позовної заяви долучено статутні документи ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" (а.с. 31-38). Норми права, застосовані судом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови таких договорів у сфері кредитних правовідносин розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам та доведені до їх відома, так як друга сторона (споживач послуг банку) лише приєднується до договору, з умовами якого він ознайомлений. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України "Про споживче кредитування"). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України "Про споживче кредитування", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України "Про споживче кредитування", в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Суд враховує наведені висновки, яких дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Оцінка суду аргументів сторін, доказів. Належними та допустимими доказами у справі доведено, що позичальник [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка повинна бути стягнута у судовому порядку. Позивач, відповідно до договорів факторингів від 16.12.2021 та 10.03.2023 отримав право грошової вимоги до боржника [PERSON] . Отже, позовні вимоги ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до [PERSON] щодо стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, підлягають задоволенню. Щодо судового збору. Факт сплати судового збору позивачем підтверджується платіжною інструкцією № 0422150034 від 22.03.2024 про сплату судового збору у розмірі 3028 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на відшкодування судового збору в розмірі 3 028 грн. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу. Із матеріалів справи встановлено, що 02.01.2023 між позивачем та адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.41(зворот)-42). ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" вказувало на те, що представництво його інтересів в суді здійснювалося Адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" та просило стягнути на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 13 000 грн. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом паяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо така допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц. Відповідно до матеріалів справи встановлено, що відповідно до укладеної угоди адвокат надає позивачу правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених договором. Згідно з заявки про надання юридичної допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокатському об`єднанню винагороду за надані правничі послуги: надання усної консультації з вивчення документів - 2 години, вартість 1 години - 2 000 грн, = 4000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу - 3 години, вартість 1 години - 3000 грн., = 9000 грн, всього 13000,00 грн. Згідно з витягу з акта № 2 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 сторони договору від 02.01.2023 погодили наступні правничі послуги: надання усної консультації з вивчення документів - 2 години, всього на 4 000 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу - 3 години, всього 9000 грн. Понесення витрат на професійну правничу допомогу підтверджено платіжною інструкцією від 09.02.2024 № 413000008 (а.с.44). Дослідивши подані документи, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. В порядку, передбаченому ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved