Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачки, про визнання заповіту нікчемним, пояснивши суду що оспорюваний заповіт від 02.12.2014, який ніби то склала [PERSON] на користь [PERSON] , є нікчемним, оскільки відомості у реєстрі щодо дати та місця складання не відповідають відомостям, зазначеним у самому заповіті. Крім того, даний заповіт було складено та посвідчено особою, яка не була секретарем відповідної сільської ради, а отже не мала права на вчинення таких дій. Ухвалою суду від 14.04.2022 було відкрито провадження за позовною заявою та призначене підготовче судове засідання. Витребувано копію спадкової справи після смерті [PERSON] з нотаріальної контори. Витребувано у Сатанівської селищної ради Хмельницької області журнал вчинення нотаріальних дій Клинівської сільської ради Городоцького району Хмельницької області за грудень 2014 року та оригінал заповіту (т.1 а.с. 26). Ухвалою суду від 16.05.2022 до участі у справі було залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] (т.1 а.с. 68). Ухвалою суду від 12.10.2022 було прийнято до розгляду заяву представниці позивачки про збільшення позовних вимог щодо визнання нікчемним заповіту від 01.12.2014 (т.1 а.с.171). Ухвалою від 03.11.2022 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Прийняті клопотання представниці позивачки про призначення судової почеркознавчої експертизи та судової експертизи документу (т.1 а.с. 185). Ухвалою суду від 02.06.2023 задоволення клопотання представниці позивачки про витребування доказів (оригіналу заповіту) у нотаріальній конторі) (т.2 а.с. 36). Ухвалою суду від 19.06.2023 задоволено клопотання представниці позивачки про призначення судової почеркознавчої експертизи, провадження у справі зупинено (т.2 а.с.55). Ухвалою суду від 07.09.2023 поновлено провадження у справі у зв`язку із клопотанням експерта (т.2 а.с. 83). Ухвалою суду від 27.10.2023 задоволено клопотання представниці позивачки про витребування доказів (т.2 а.с. 118). Ухвалою суду від 18.01.2024 задоволено клопотання представниці позивачки про витребування доказів (т.2 а.с. 172). Ухвалою суду від 27.03.2024 матеріали справи направлені до експертної установи для проведення судової почеркознавчої експертизи, провадження у справі зупинено (т.2 а.с. 226). Ухвалою суду від 30.05.2024 поновлено провадження у справі (т.3 а.с. 2). В судовому засідання представниця позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просить їх задовольнити. Посилається на те, що вважає підтвердженим факт існування на даний час двох окремих заповітів від 01.12.2014 та від 02.12.2014, які є нікчемними. Заповіт від 02.12.2014 є нікчемним, оскільки відомості у заповіті щодо дати та місця складання не відповідають відомостям, зазначеним у самому заповіті. Крім того, даний заповіт було складено та посвідчено особою, яка не була секретарем відповідної сільської ради, а отже не мала права на вчинення таких дій. Щодо заповіту від 01.12.2014, то він є нікчемним, на думку представниці позивачки, з тих підстав, що у ньому допущені виправлення в частині написання дати, що прямо заборонено підзаконними нормативними актами. Крім того, даний заповіт також було складено та посвідчено особою, яка не була секретарем відповідної сільської ради, а отже не мала права на вчинення таких дій. Також представниця позивачки висловила сумніви з того приводу, що підписи у примірниках заповітів дійсно належать тим свідкам, які у них вказані. Стверджує і те, що заповіт посвідчувався у присутності відповідачки. Представниця відповідачки [PERSON] в судове засідання 02.08.2024 не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. В попередніх засідання висловила свою позицію щодо предмета спору, просить відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю. Вважає помилковою позицію представниці позивачки про існування двох заповітів, оскільки йде мова про два примірники одного і того ж заповіту. Вважає, що факт описки у даті заповіту не може слугувати підставою для визнання його нікчемним. Щодо складення та посвідчення заповіту, посилається на те, що в судовому засіданні було встановлено, що дані дії було вчинено уповноваженою на те особою. Представник відповідача Сатанівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить суд ухвалити законне рішення. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін (їх представників), які подали відповідні заяви. Судом під час розгляду справи також були допитані такі свідки. Свідок [PERSON] (староста Клинівської сільської ради (Сатанівська ОТГ) Хмельницького району, Хмельницької області) у своїх показаннях в судовому засіданні повідомила, що вона у 2014 році була секретарем Клинівської сільської ради Городоцького району Хмельницької області та безпосередньо займалась складенням та посвідченням заповіту [PERSON] . Свідок стверджує що існує лише один заповіт у двох примірниках, як це передбачено вимогами законодавства. У заповідачки вона була лише один раз, коли і посвідчувався відповідний заповіт. Щодо обставин складення та посвідчення заповіту, свідок пояснила, що була запрошена за місцем проживання [PERSON] її донькою 01.12.2014, що пов`язано було із станом здоров`я заповідачки. Остання була ходячою, вони спілкувались. Проте [PERSON] пояснювала, що не може підписати і прочитати заповіт через поганий зір і проблеми з руками (не могла тримати ручку). Заповіт складався та посвідчувався у присутності зазначених у ньому двох свідків. Інших сторонніх осіб в кімнаті не було, донька заповідачки [PERSON] перебувала в іншій кімнаті. Свідок підтвердила, що допустила описку в даті заповіту у обох примірниках, помилково вказавши 02.12.2014. Вже у подальшому, дізнавшись про таку описку після смерті [PERSON] , вона консультувалась з приводу можливості внесення виправлень у заповіт в частині дати його складання та вчинила таке виправлення у примірнику, який зберігався у сільській раді. Це мало місце вже в ході оформлення спадщини [PERSON] . Відповідно у примірник заповіту, який знаходився у нотаріальній конторі, вона виправлень не вносила. Свідок вказує що розбіжність виявила через неспівпадіння дати у заповіті з реєстром заповітів. Щодо розбіжності її даних із даними у заповіті, свідок вказала, що вона змінила прізвище та ім`я, в підтвердження чого надала суду копію свідоцтва про зміну імені від 29.07.2013 (т.2 а.с.26). Свідок підтвердила, що внесла виправлення у примірник заповіту вже коли справа почала розглядатись в суді і нотаріус постановив відмову. Вказане виправлення робилось нею без свідків. зазначених у заповіті. Дату 01.12.2014 вважає вірною виходячи з журналу реєстрації заповітів, оскільки там майже щодня вчинялись певні записи за хронологією. Свідки [PERSON] та [PERSON] (сусідки заповідачки) у своїх показаннях, наданих суду, підтвердили факт своєї присутності під час складання заповіту, для чого їх запросила [PERSON] . [PERSON] чітко розуміла, що відбувається, висловлювала свою волю без будь-яких втручань. [PERSON] під час складання заповіту в кімнаті не було. Свідки стверджують що ця подія мала місце 01.12.2014, десь після обіду. Свідки підтвердили, що складався лише один заповіт, оскільки вони були присутня лише один раз при цій події. Свідок [PERSON] додатково зазначила, що чітко пам`ятає, що вона розписувалась у двох примірниках заповіту та у книзі реєстрації. Суд, заслухавши позиції представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом об`єктивно встановлено, що [INFO] у с. Клинове, Городоцького району (на даний час Хмельницького району), Хмельницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с. 6). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.06.2021 встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] [INFO] є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] в селі Клинове, Городоцького району, Хмельницької області (т.1 а.с.8-9). З копії заповіту від 02.12.2014, наданого позивачкою, вбачається, що [PERSON] за життя заповіла все своє майно [PERSON] (т.1 а.с.10). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, яка міститься у витребуваній судом з нотаріальної контори спадковій справі, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що вказаний заповіт є чинним, зареєстрований під №64 і датою його посвідчення є 01.12.2014 (т.1 а.с.36-38). Судом було витребувано обидва оригінальних примірники заповіту, з нотаріальної контори та з органу місцевого самоврядування. З досліджених примірників вбачається, що екземпляр, який перебував у нотаріальній конторі, копія якого також міститься і у витребуваній судом копії спадкової справи, містить дату його складання 02.12.2014 (див. у додатках до справи). Інший примірник заповіту, який було витребувано із Сатанівської селищної ради Хмельницького району, Хмельницької області, датований у верхній частині документу першим грудня 2014 року. Проте в середній частині документу прописом вказана дата «друге грудня». Поруч стоїть допис: «друге» не читати, читати «перше». Проставлений підпис та печатка Сатанівської селищної ради Хмельницького району, Хмельницької області (див. у додатках до справи). З реєстру для реєстрації нотаріальних дій Клинівської сільської ради Городоцького району Хмельницької області, оригінал якого було витребувано судом, вбачається, що на стор. 24 реєстру міститься запис під №64 від 01.12.2014 про посвідчення заповіту [PERSON] , в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , з підписами вказаних свідків (див. у додатках до справи). З копії рішення №3-1/2010 Клинівської сільської ради Городоцького району Хмельницької області від 09.11.2010 вбачається, що секретарем сільської ради було обрано [PERSON] (т.1 а.с.14). Рішенням виконавчого комітету №8 Клинівської сільської ради Городоцького району Хмельницької області від 20.01.2012 на [PERSON] було покладено обов`язки щодо вчинення нотаріальних дій по Клинівській сільській раді Городоцького району Хмельницької області (т.1 а.с. 15). З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , також вбачається, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори у шестимісячний строк з дня смерті останньої звернулися доньки померлої: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.31-33). Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 02.02.2022 встановлено факти родинних відносин, а саме, що: [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] ; [PERSON] є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] (т.1 а.с.58-59). З протоколу засідання виконавчого комітету від 20.09.2013 №9 та рішення засідання виконавчого комітету Клинівської сільської ради Городоцького району Хмельницької області від 20.09.2013 «Про призначення відповідальної особи за вчинення нотаріальних дій» вбачається, що обов`язки щодо вчинення нотаріальних дій по Клинівській сільській раді було покладено на секретаря Клинівської сільської ради Янкову Ірину Григорівну (т.2 а.с.24-25). З висновку експерта від 24.05.2024 №СЕ-19/123-24/4347-ПЧ вбачається, що підписи від імені [PERSON] та [PERSON] на заповітах від 01.12.2014 та 02.12.2014 були виконані саме цими особами (т.2 а.с.245-250). Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] по суті, суд виходить із такого. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1-3 ст. 12 ЦПК України). За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом об`єктивно встановлено, що сторони у справі є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] . Позивачка вважає вчинений заповідачкою за життя заповіт (заповіти) нікчемними через істотні порушення, що мали місце при їх складанні. За ч. 1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Так, п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що\~заповіт, складений особою, яка не мала на це права,\~зокрема, недієздатною, малолітньою, неповнолітньою особою (крім осіб, які в установленому порядку набули повну цивільну дієздатність), особою з обмеженою цивільною дієздатністю, представником від імені заповідача,\~а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення,\~згідно із частиною першою статті 1257 ЦК є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Загальні вимоги до форми заповіту встановлено у ст.1247 ЦК України. Так, \~заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем; бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 1247 ЦК України заповіти, посвідчені вказаними особами, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Щодо тверджень позивачки про нікчемність заповітів, суд виходить із того, що спочатку слід визначитись щодо існування одного чи двох заповітів, як про те стверджує позивачка в особі її представниці. Згідно п.п.23-24 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затв. Постановою КМУ від 15.06.1994 №419, визначено, що: Заповіт складається і посвідчується у двох примірниках. Один примірник заповіту видається заповідачу. Другий примірник у той самий день передається до державного нотаріального архіву за постійним місцем проживання заповідача. Відомості про посвідчені заповіти підлягають внесенню до Спадкового реєстру в установленому Мін`юстом порядку. Судом об`єктивно встановлено, що на даний час існують два примірники одного заповіту, обидва оригінали яких було витребувано та досліджено судом. Судом також було встановлено, що додатково підтверджується і показаннями свідка [PERSON] , що розбіжність дат у вказаних примірниках заповітів, виникла через неуважність останньої, в результаті чого було допущено описку, яку вона в подальшому виправила, внісши відповідні зміни у один примірник заповіту. Додатково даний факт підтверджується і тією обставиною, що у Спадковому реєстрі також містяться відомості лише про один заповіт [PERSON] , вчинений саме 01.12.2014. Отже, на переконання суду, будь-якими об`єктивними доказами не було підтверджено існування двох окремих заповітів (а не двох примірників одного і того ж заповіту) і такі твердження представниці позивачки є виключно її домислами і припущеннями та такими, що не підтверджуються жодними доказами, дослідженими в судовому засіданні. За таких обставин, позовні вимоги про визнання нікчемним ніби то другого заповіту, заявлені представницею позивачки не підлягають до задоволення з цих підстав. Оцінюючи доводи представниці позивачки щодо нікчемності заповіту, суд виходить із такого. Так, безпідставними є твердження представниці позивачки про те, що [PERSON] була присутня під час складання і посвідчення заповіту разом із заповідачкою у одній кімнаті. Такі твердження є такими, що не підтвердженні жодними доказами. Натомість, допитані в судовому засіданні свідки навпаки спростували такі припущення представниці позивачки. Щодо тверджень про те, що описка в даті складання та посвідчення заповіту, місця складання заповіту, яке вказане у витязі у реєстрі, а також внесення виправлень у заповіт щодо дати є підставою для визнання його нікчемним. Судом дійсно було встановлено факт помилкового проставляння дати заповіту відповідальною за це особою «02 грудня 2014», тоді як вірна дата «01 грудня 2014», що об`єктивно було встановлено судом. Отже має місце описка в даті документу. Дана обставина підтверджується показаннями всіх трьох свідків, допитаних судом, які підтвердили що дії щодо складання та посвідчення заповіту мали місце саме 01.12.2014. Крім того, саме таку дату містить у верхній частині документу примірник заповіту, який зберігався в Сатанівській селищній раді Хмельницького району Хмельницької області,що побічно, однак в сукупності з іншими дослідженими доказами, підтверджує правильність зазначення саме цієї дати. Також, з реєстру для реєстрації нотаріальних дій Клинівської сільської ради Городоцького району Хмельницької області, оригінал якого було витребувано судом, вбачається, що на стор. 24 реєстру міститься запис під №64 від 01.12.2014 про посвідчення заповіту [PERSON] . Отже, виходячи із логічного аналізу вказаних доказів, суд приходить до висновку, що саме 01.12.2014 є дійсною датою складання та посвідчення вказаного заповіту. Крім того, суд додатково враховує, що в даному конкретному випадку, чи був би заповіт складений та посвідчений 01.12.2014 чи то 02.12.2014, сама по собі дана обставина не впливає і не могла би вплинути на дійсне і вільне волевиявлення заповідача. У справах щодо визнання заповіту нікчемним Верховний суд пояснив, що\~наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту\~та не спростовує презумпцію правомірності правочину, якщо заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку (постанова від 20.05.2019 у справі №522/904/16-ц, постанова від 03.07.2019 у справі № 725/2412/15-ц). У постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 397/1396/19 висловлено позицію, що наявність технічних помилок (описок) у заповіті не свідчить про порушення його форми та/або порядку посвідчення, а тому не є підставою для визнання заповіту недійсним, якщо волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Щодо стверджуваної представницею позивачки помилки у відомостях зі Спадкового реєстру щодо місця посвідчення заповіту. Так, дійсно у Інформаційній довідці зі Спадкового реєстру №63584477, яка міститься в матеріалах спадкової справи, зазначене місце посвідчення заповіту: Клинівська сільська ради Городоцького району Хмельницької області. Така інформація відповідає тій території, на якій було проведено вказану дію і є загальною інформацією про населений пункт (територія відповідної сільської ради), яка не суперечить змісту заповіту. Натомість, у самому заповіті, оскільки він складався та посвідчувався на дому, вже зазначена конкретна адреса, що дає змогу повно та об`єктивно встановити вже безпосередньо конкретне місце його складання та посвідчення. Крім того, навіть якщо припустити, що певна інформація в реєстрі була б дійсно істотно суперечливою з приводу вказаного заповіту, то цей факт сам по собі не може свідчити про нікчемність заповіту Так, за позицією ВС, навіть відсутність інформації про державну реєстрацію заповіту у Спадковому реєстрі не є підставою для недійсності цього заповіту, що випливає з аналізу положень ст. 1257 ЦК (постанова від 08.05.2019 у справі № 343/2271/16-ц). Під змістом правочину у доктрині та судовій практиці розуміється сукупність умов, викладених у ньому. Аналіз положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати, що зміст заповіту складає розпорядження заповідача відносно належних йому прав та обов`язків. Тобто розпорядження, як правило, про призначення спадкоємців та розподіл між ними належних спадкодавцю прав та обов`язків. Натомість «місце складення заповіту» сутністно відмінна від розпоряджень спадкодавця, спрямованих на визначення юридичної долі його прав та обов`язків. «Місце складення заповіту» не належить до форми та змісту заповіту, а по своїй суті є реквізитом заповіту. Відсутність у заповіті вказівки на місце його складення не має наслідком його недійсність (нікчемність або оспорюваність). Постанова КЦС ВС від 06.07.2022 року у справі № 681/196/20. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивачки.

Outcome: dismissed