Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Позивач обґрунтувала свої вимоги тим, що вона, [PERSON] , та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Донька проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідно до рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2022 року у справі №211/966/22 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~500 гривень 00 копійок з заробітку (доходів) щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10 лютого 2022 року. Вказане рішення перебуває на примусовому виконанні у Покровському відділі ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років до 18 років, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на час звернення з позовною заявою, становить 3\~196,00 грн. Позивач потребує матеріальної допомоги на утримання доньки, а відповідач, будучи працездатною особою, яка не має на утриманні інших дітей, або непрацездатних батьків, має можливість надавати їй матеріальну допомогу в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2024 році, швидкого темпу зростання цін, зміна способу стягнення аліментів, стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] за рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2022 року у справі №211/966/22 з твердої грошової суми у розмірі 2\~500,00 грн. на 1/4 частину усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідатиме інтересам дитини, і водночас, не порушить права та інтереси, як відповідача, так і позивача у справі, починаючи стягнення з часу набрання рішенням суду про зміну розміру та способу стягнення аліментів законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідач аліменти на утримання доньки не сплачує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку, наданого державним виконавцем, станом на 30.04.2024 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] склала 67\~500,00 грн. Згідно проведеного розрахунку загальна сума неустойки за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2022 року по квітень 2024 року становить 266\~975,00 грн. Так як сума нарахованої неустойки перевищує загальний розмір заборгованості по аліментах, тому підлягає обмеженню 100 відсотками заборгованості, а саме розміром 67\~500,00 грн. На підставі викладеного та з урахуванням положень ст.\~196\~СК України позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 10.02.2022 по 30.04.2024 у сумі 67\~500,00 грн. Також задля отримання дитиною найбільш якісних показників знань та задля підвищення ефективності навчання та виховання дитини, необхідною мірою для позивача було забезпечення для неї здобуття якісної освіти в приватній платній школі. Між [PERSON] , як законним представником [PERSON] , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр освіти «ДЖЕММ» було укладено договір №3 про надання освітніх послуг від 22.01.2024. [PERSON] було внесено оплату за навчання доньки за січень, лютий, березень, квітень 2024 року, що підтверджується квитанцією про сплату 334061590 від 21.01.2024 на суму 5\~386,00 грн., квитанцією про сплату 346654684 від 21.02.2024 на суму 3\~590,00 грн., квитанцією про сплату 362072577 від 25.03.2024 на суму 3\~590,00 грн., квитанцією про сплату 377211233 від 19.04.2024 на суму 3\~590,00 грн. Згідно довідки від 09.05.2024 №02-19/219, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр освіти «ДЖЕММ», [PERSON] дійсно є ученицею 6 класу зазначеного центру освіти. Для навчання в сучасних умовах необхідністю є забезпечення дитини сучасною технікою. Так, 09.05.2023 позивачка придбала для доньки планшет Apple Ipad за передоплатою в сумі 20\~499,00 грн., чохол для планшета Apple smart Follo for Ipad 10th generation на суму 3\~999,00; Smart захист 12 міс. на суму 1\~000,00 грн.; підтримку Iphone/Ipad базова на суму 999,00 грн., захисну плівку для смартфону MAKE SmartCut Clear Tablet 10 на суму 699,00 грн., комплект книг Книжковий сет Comfy, 15 книг, на суму 1\~500,00 грн. Загальна сума витрат складає 28\~696,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 09.05.2023 ВН СП802006426 ФИ 30909Т6477. Крім того, задля покращення здоров`я, зняття стресу, забезпечення належного та безпечного відпочинку дитини [PERSON] було організовано виїзд до іншої країни та придбано квитки на літак Варшава-Мадрид, що підтверджується електронним квитком OG2L8M-2, оформленим 11.05.2023 на ім`я [PERSON] , [INFO] , на суму 5\~991,00 грн. та електронним квитком XDEF5V-2, оформленим 11.05.2023, на ім`я [PERSON] , [INFO] , на суму 5\~991,00 грн., а також випискою по рахунку в банку [PERSON] . Таким чином, на сьогоднішній день додаткові витрати на дитину складають 57\~107,00 грн., а саме: плата за навчання в розмірі 16\~156,00 грн., витрати на придбання техніки в загальному розмірі 28\~969,00 грн., квитки на відпочинок 11\~982,00 грн. Відповідач повинен сплатити половину вартості понесених витрат на навчання, технічне забезпечення та відпочинок дитини, що становить 28\~553,50 грн. Ухвалою суду від 30.05.2024 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справ і, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , яка наразі проживає з матір`ю та на утримання якої рішенням Довгинцівського\~районного суду\~міста Кривого\~Рогу Дніпропетровської\~області від\~25\~липня 2022\~року у\~справі №211/966/22\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] стягнуто\~аліменти на\~утримання дочки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у твердій\~грошовій сумі\~у розмірі\~2\~500\~гривень 00\~копійок з\~заробітку (доходів)\~відповідача щомісячно\~з подальшою\~індексацією відповідно\~до закону\~до досягнення\~дитиною повноліття,\~починаючи з\~10\~лютого 2022\~року (а.с. 15 копія свідоцтва про народження, а.с. 30, 31 копія рішення). У подальшому\~виконавчий лист\~№211/966/22 було пред`явлено до виконання до виконавчої служби та державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №71886010 (а.с. 16 копія виконавчого листа). Відповідно до розрахунку державного виконавця Покровського відділу ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Чумак О.В., заборгованість [PERSON] з виконання рішення, ВП №71886010, станом на 30.04.2024 становить 67\~500,00 грн. (а.с. 17). Щодо зміни зміну способу стягнення аліментів. За змістом ст.\~51\~Конституції України дитинство являється об`єктом охорони держави. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.\~182\~СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтями 183, 184\~СК України встановлено, що за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, законодавець чітко визначив, по-перше, що аліменти стягуються або у частці, або у твердій грошовій сумі. По-друге, правом вибору виду аліментів (частка чи грошова сума) наділений той з батьків, з ким проживає дитини. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Частиною 1 ст.\~192\~СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, ст.\~192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс14. Позовні вимоги [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини. У будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст.\~181\~СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів суд бере до уваги, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~"Про\~застосування судами\~окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при\~розгляді справ\~щодо батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів" відповідно до статті 192\~СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст. 71\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За ст.\~195\~СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. При розрахунку заборгованості, суд бере до уваги надану позивачем довідку державного виконавця, якою визначено, що розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за період з 10.02.2022 по 30.04.2024 становить 67\~500,00 грн. Суд враховує, що довідка державного виконавця не оскаржувалась сторонами в судовому порядку, в матеріалах справи відсутні докази на спростування цього боргу, провадження у справі відкрито 30.05.2024 та відповідач мав достатньо часу для подання доказів державному виконавцю щодо виконання рішення та внесення необхідних сум. Стаття 196\~СК України передбачає, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.\~214\~ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст.\~18\~ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач знав про стягнення аліментів, тому заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача як особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно із ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У статті 196\~СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) +………. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць (сума аліментів які не були сплачені); Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць (сума аліментів які не були сплачені); Q2 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196\~СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року, справа №572/1762/15-ц). Перевіривши поданий суду розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, суд вважає, що розмір пені позивачем обраховано вірно. Будь-яких інших належних та допустимих доказів того, що державний виконавець при складанні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів не врахував платежі відповідача зі сплати аліментів у спірний період, суду не надано. Ураховуючи викладене, з урахуванням положень ст. 196 СК України, суд доходить висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені за період прострочення сплати аліментів за період з 10.02.2022 по 30.04.2024 у сумі 67\~500,00 грн. підлягає задоволенню. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину. Згідно із частиною 1 статті 185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до частини 2 статті 185\~СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Зазначена позиція узгоджується з позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 26 березня 2018 року справа №487/3431/15-ц, від 17 травня 2018 справа №643/11742/16-ц та від 26 вересня 2018 року №761/6933/17. Позивач зазначає у позові, що на сьогоднішній день додаткові витрати на дитину складають 57\~107,00 грн., а саме: плата за навчання у приватній платній школі Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр освіти «ДЖЕММ» у розмірі 16\~156,00 грн., витрати на придбання техніки у вказаній приватній школі в загальному розмірі 28\~969,00 грн., квитки на відпочинок 11\~982,00 грн. У зв`язку з чим позивач вважає, що відповідач повинен сплатити їй половину вартості понесених витрат на навчання, технічне забезпечення та відпочинок дитини, що становить 28\~553,50 грн. Суд вважає за необхідне відмовити в цій частині в задоволенні позову, оскільки здійснені позивачем витрати не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) і не є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні статті 185 СК України, а входять до складу аліментних платежів, які відповідач має сплачувати щомісячно. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року у справі №205/4622/16-ц. При ухваленні відмови у задоволенні позову в цій частині суд бере до уваги той факт, що позивач самостійно прийняла рішення щодо навчання доньки у приватній платній школі, не узгодивши дане питання з відповідачем, не взяла до уваги можливість відповідача сплачувати навчання дитини у приватній платній школі та пов`язані з цим витрати на придбання техніки. У зв`язку з чим, суд вважає, що такими діями позивач фактично взяла весь тягар щодо сплати навчання на себе. Крім того, спільна дитина позивача та відповідача не позбавлена можливості здобувати освіту у державній школі на безоплатній основі. Також суд вважає за необхідне зауважити, що позивачем не надано доказів, що відпочинок дитини викликаний особливими обставинами за письмовою рекомендацією лікаря (хвороба, каліцтво, тощо). Щодо вимоги про стягнення правової допомоги. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 3\~500,00 грн. підтверджуються: ордером адвоката №1289604 (а.с. 7); договором №20/24 від 29.04.2024 про надання правової допомоги адвокатом Гунько А.П. (а.с. 10); додатковою угодою №1 від 09.05.2024 (а.с. 9); квитанцією №200316093 від 13.05.2024 щодо сплати послуг адвоката в сумі 3\~500,00 грн.(а.с. 11). Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим за відсутності клопотання відповідача про зменшення їх розміру, а також при цьому були дотримані критерії розумності їх вартості. Але у зв`язку із частковим задоволенням вимог позивача, витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 3\~500,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених судом вимог, тобто в сумі 2\~500,00 грн. Щодо стягнення судового збору. Згідно із частиною 1 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Суд знаходить, що згідно із вимогами ст.\~141\~ЦПК України та Закону України\~«Про судовий\~збір» з відповідача слід стягнути судовий збір, оскільки дане рішення частково ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір за дві вимоги майнового характеру (про зміну способу стягнення аліментів, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів) у дохід держави у загальному розмірі 2\~422,40 грн. підлягає стягненню з відповідача. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial