Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

16.04.2024 року представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить встановити факт, що мати позивача [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в тому числі на 1/3 частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Вербовської Катерини Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер:45413012 від 07.02.2019 р. та визнати за позивачем права власності на квартиру в\~порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги, після смерті \~ [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.01.1994 р. Північним державним-гірничо-збагачувальним комбінатом видано свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житло, відповідно до якого, квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] передано у спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , право власності зареєстровано у КБТІ і записано в реєстрову книгу 5/4 ПВ-77-77, розміри часток власників майна у праві спільної власності є рівними. [INFO] померла [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. На час її смерті та і в подальшому в квартирі проживала та користувалася приміщенням [PERSON] , яка доводилася донькою померлої, що свідчить про прийняття нею, як спадкоємця першої черги за законом спадщини. [INFO] помер [PERSON] , в зв`язку з чим відкрилася спадщина на належну йому частину, з заявами про прийняття спадщини або відмови ніхто з кола спадкоємців не звертався. На час його смерті в квартирі з ним проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON] , тому вважаються такими, що прийняли спадщину після його смерті. [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частку квартири, із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї ніхто із спадкодавців не звертався, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав спільно із спадкодавцем. [INFO] помер [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина на належну йому квартиру. 09.04.2021 р. позивач, як спадкоємиць першої черги за законом звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак постановою нотаріуса у видачі свідоцтва йому було відмовлено (а.с.24) в зв`язку з тим, що право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем, як спадкоємцем четвертої черги за законом на підставі рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 27.11.2018 р., в зв`язку з чим державним реєстратором Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Вербовською Катериною Василівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер:45413012 від 07.02.2019 р. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.05.2021 р. скасовано рішення суду міста Кривого Рогу від 27.11.2018 р. у справі №215/3516/18 та ухвалено нове рішення де відповідачці відмовлено у задоволені позовних вимог в повному обсязі, на підставі вищезазначеного, посилаючись на порушення його законних прав та інтересів, як спадкоємця першої черги за законом після смерті батька [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 06.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі (а.с.64). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач в судове засідання не з`явився, надала суду заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутність (а.с.65). Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернулася до суду із заявою, в якій зазначила про визнання позовних вимог, тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло видане Північним державним гірничо-збагачувальним комбінатом № [NUMBER] , квартира у [ADDRESS] , належала на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 14.11.1995 р. (а.с.12). Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частину спірної квартири згідно до положень\~ЦК України\~1963 року, ст.ст.525,112,113 ЦК України, при цьому із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. [PERSON] , яка доводилася донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8), на час смерті матері [PERSON] , проживала та користувалася квартирою, тобто відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України (1963 року) прийняла спадщину, як спадкоємець першої черги за законом в тому числі і на 1/3 частину спірної квартири, шляхом вступу та володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 17.05.2012 р. (а.с.14) в зв`язку чим відкрилася спадщина на належну йому 1/3 частину, однак із заявами про прийняття спадщини або відмови від неї ніхто не звертався, на час його смерті в квартирі проживала його дружина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9) та син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.12) таким чином, як спадкоємці першої черги за законом, шляхом спільного проживання, тому вважаються такими, що прийняли спадщину в рівних частинах як спадкоємці першої черги за законом, згідно до ст.ст.1258\~,\~1261,\~1268 ЦК України. [INFO] \~померла [PERSON] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~смерть серії\~ [NUMBER] \~виданого 01.11.2016\~р.\~(а.с.13)\~в зв`язку\~чим відкрилася\~спадщина на\~належну їй\~частину \~спірної квартири\~на час\~її смерті\~спільно з\~нею проживав\~її син\~-\~ [PERSON] ,\~тому вважається\~таким,\~що прийняв\~спадщину,\~як спадкоємець\~ першої\~черги за\~законом,\~як такий\~ що\~проживав разом\~із спадкодавцем\~відповідно до ст.ст.1258\~,\~1261,\~1268 ЦК України. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 16.11.2017 р. (а.с.15), після його смерті відкрилася спадщина на належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12.03.1990 р. позивач є сином померлого (а.с.23). 09.04.2021 р. позивач, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] , однак постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори (а.с.24) у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено на підставі рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2018 р. у справі №215/3516/18 за яким право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем, як спадкоємцем четвертої черги за законом. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру про право власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна , державним реєстратором Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Вербовською Катериною Василівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 45413012 від 07.02.2019 р., яким на підставі рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2018 р. у справі №215/3516/18, 04.02.2019 р. за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.05.2021 р. рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.11.2018 р. у справі №215/3516/18 скасовано, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с.28-32). Згідно листа нотаріуса Другої Криворізької державної нотаріальної контори (а.с.52) після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] , в зв`язку з чим заведена спадкова справа №144/2018 року, 20.03.2021 р. після померлого Дніпровським апеляційним судом від 23.02.2021 р. у справі №215/994/19 р. визначено додатковий строк [PERSON] для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.2\~ст.16 ЦК України). Статтею 15 ЦК визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності наявністю державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Необхідність звернення до суду позивачем викликана наявністю державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем, що порушує його права, як спадкоємця першої черги за законом, що не може бути усунуто в позасудовому порядку. Відповідальність за реєстрацію прав на нерухоме майно, її правильність несе та гарантує держава в особі її компетентних органів. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Так, Європейській суд з прав людини вказував, що поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод охоплює поняття «правомірні очікування» тобто законні сподівання вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу. Важливість принципу «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майно і права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно вимог ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За приписами ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Відповідно до\~п.\~9\~ч.\~1\~ст.27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна\~реєстрація права\~власності та\~інших речових\~прав проводиться\~на підставі\~ судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Згідно вимог ч.1 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Згідно вимог абз. 3 ч. 3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до\~ч.3\~ст.26\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому\~пунктом 1\~частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Згідно ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Згідно до ст.345 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Спорідненість між [PERSON] та [PERSON] , померлої [INFO] , підтверджується свідоцтвом про народження, де в графі батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу виданого 24.12.1962 р. підтверджується зміна прізвища останньої (а.с.8-9). З листа відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної ради вбачається, що на момент смерті [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 26.06.1964 р. були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1, 2 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з\~частинами 1,\~2\~статті 328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів.\~Право власності\~вважається набутим\~правомірно,\~якщо інше\~прямо не\~випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, з урахуванням досліджених письмових матеріалів справи, суд приходить до висновку, що належним способом захисту права позивача є скасування запису про проведену реєстрацію права на квартиру за адресою: [ADDRESS] за відповідачем та визнання за [PERSON] право власності на вищевказану квартиру, як за спадкоємцем першої черги, після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем згідно платіжної інструкції №0.0.3470731564.1 від 14.02.2024 р. сплачено судовий збір в сумі 4239,20 грн., які просив стягнути з відповідача на його користь. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір». Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі, зокрема укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд

Outcome: approved