Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

27 червня 2024 року до Нетішинського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] - про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років (а.с.1-2). В обґрунтування позовних вимог позивачем [PERSON] зазначено, що: 27 січня 2023 року у Нетішинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) вона з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого подружжя має неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , при цьому, фактичні шлюбні стосунки між подружжям - припинилися з причин різних поглядів на сімейне життя, ведення домашнього господарства, виховання дитини, тощо, що, відповідно, слугувало причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, син подружжя - [PERSON] , [INFO] , проживає та зареєстрований з позивачем [PERSON] , яка самостійно несе всі обов`язки по утриманню та вихованню дитини, крім того, у зв`язку з народженням дитини, позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за сином до трьох років, отримуючи державну соціальну допомогу у розмірі 860 гривень, і за вказаних обставин не має можливості працювати, водночас, відповідач [PERSON] , будучи офіційно працевлаштованим у філії «ВП «ХАЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом» та маючи стабільний дохід, добровільно допомогу на утримання позивача [PERSON] до досягнення дитиною трьох років та утримання сина надавати відмовляється, що і слугувало підставою для звернення до суду з позовам, в інтересах дитини, у зв`язку з чим, позивач [PERSON] рахує необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] - аліменти на утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також, - аліменти на утримання позивача [PERSON] до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьох років, в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною трьох років, тобто, до 14 лютого 2026 року. 10 липня 2024 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] - про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 10 липня 2024року (а.с.16), - відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, з призначенням судового засідання. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином. 01 серпня 2024 року - відповідач [PERSON] , на виконання Ухвали Нетішинського міського суду від 10 липня 2024 року, надав до суду відзив на позовну заяву (вх. №4654/24 від 01 серпня 2024 року (а.с.20), в якому зазначив щодо визнання позовних вимог - про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в повному обсязі, не заперечуючи щодо задоволення позову, водночас, зазначивши свою позицію стосовно стягнення з останнього судового збору, вважаючи необхідним покласти судовий збір на сторону, яка звернулась до суду. У відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України - фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, оскільки, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні встановлено: згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) 27 січня 2023 року (а.с.4), - сторони по справі 27 січня 2023 року у Нетішинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за №14 від 27 січня 2023 року, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Нетішинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) 28 лютого 2023 року (актовий запис за №29 від 28 лютого 2023 року (а.с.5), батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , є: позивач [PERSON] - матір`ю, відповідач [PERSON] - батьком, відповідно до Витягів з реєстру територіальної громади ВК НМР за №2023/003676571 від 12 травня 2023 року (а.с.6) та за №2023/003676623 від 12 травня 2023 року (а.с.7) - [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] , тобто, за місцем реєстрації проживання своєї матері - позивача [PERSON] . Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси - у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є - справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист - є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України), що, окрім того, закріплено у ст.16 ЦК України, за приписами якої - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору - на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень - Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, а також, практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України), оскільки, згідно із ст.9 Конституції України, - Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), підлягає застосуванню в Україні, як частина національного законодавства, що повністю узгоджується з приписами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» №3477-IV від 23 лютого 2006 року, за якими - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства, при цьому, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ст.7 ч.8, ст.7 ч.9 СК України). Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, щодо виконання обов`язку батьків утримувати дитину та виконання обов`язків подружжя по утриманню дітей, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України), зокрема, главою 15 СК України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими (ст.8, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до положень ст.51 Конституції України та ст.150, ст.180 СК України - батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Водночас, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ст.152 ч.1 СК України). Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року та іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана ВР України, і регулювання сімейних відносин - має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ст.7 СК України). Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, і, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, при цьому, найкращі інтереси дитини - є предметом їх основного піклування (ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року). Тобто, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року). Відповідно до положень ст.8 Конвенції - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Тож, у відповідності до діючого законодавства - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при цьому, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину - не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст.182 ч.2 СК України). Згідно ст.183 ч.1 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів, з урахуванням обставин, передбачених ст.182 СК України. Так, згідно положень ст.182 ч.1 СК України, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст.192 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст.191 СК України). У відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» за №3460-ІХ від 09 листопада 2023 року - з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, складає для дітей віком до 6 років - 2563 гривні, дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Права та обов`язки подружжя по утриманню врегульовано СК України (глава 9). За приписами ст.84 СК України, які передбачають право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (ч.2), право на утримання вагітна дружина, а також, дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4), право на утримання вагітна дружина, а також, дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (ч.6). За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі, аліменти сплачуються щомісячно, за взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед (ст.77 СК України). Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі, при цьому, розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення, водночас, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст.80 СК України). Час, протягом якого сплачуються аліменти одному з подружжя, визначено у ст.79 СК України, за правилами якої - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, а також, беручи до уваги позицію учасників судового процесу, зокрема, визнання позовних вимог з боку відповідача [PERSON] , і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, - приходить висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] - про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, - підлягає задоволенню, так як, у судовому засіданні встановлено наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина сторін у справі: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття, а також, на утримання дружини: [PERSON] , в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною: сином - [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто, до [INFO] , оскільки: відповідач [PERSON] є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить актовий запис за №29 від 28 лютого 2023 року, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Нетішинським ВДРАЦС у Шепетівському районі Хмельницької області ЦМУ МЮ (МІСТО Київ) 28 лютого 2023 року, який, проживаючи з позивачем [PERSON] , потребує матеріального забезпечення, і батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, позивач [PERSON] , у зв`язку з народженням дитини - [PERSON] , [INFO] , перебуває у відпустці по догляду за останнім до трьох років, і, відповідно, як дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, і відповідач [PERSON] , не будучи особою з інвалідністю, являючись працездатним та працевлаштованим, отримуючи заробітну плату і маючи сталий дохід, - може надавати матеріальну допомогу, будь-яких доказів на підтвердження неспроможності сплати аліментів у визначеній частці з боку відповідача [PERSON] до суду - не надано, інформації, що свідчила б про стан здоров`я відповідача, який би позбавляв останнього можливості працювати, в судовому засіданні - не здобуто, таким чином, на переконання суду, розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у вигляді 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, а також, розмір аліментів на утримання дружини - [PERSON] , у вигляді 1/6 частки заробітку (доходу), щомісячно, - відповідає вимогам сімейного законодавства, а також, на переконання суду, забезпечить фізичний, духовний та моральний розвиток перш за все - дитини, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку, та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а також, не суперечить вимогам закону та буде відповідати засадам добросовісності, розумності та справедливості. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, і питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29). Також, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення, оскільки, у відповідності до положень ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України, - суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд вважає за необхідне, ухвалюючи остаточне рішення за справою, вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням положень ЦПК України та задоволенням позовної заяви, а саме, ст.ст.133, 141-142 ЦПК України, відповідно до яких - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (ст.133 ЦПК України), з огляду на конкретні обставини справи за результатами розгляду, враховуючи принцип співмірності, пов`язаний зі складністю провадження та наданих адвокатом послуг, при цьому, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача (ст.141 ЦПК України), водночас, враховуючи, що позивач [PERSON] , на підставі ст.5 ч.1 п.3 Закона України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, а також, беручи до уваги визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, - стягнувши з відповідача [PERSON] : - 50 % судового збору, необхідного до сплати при зверненні до суду з позовом, що становить 1211 гривень 20 копійок, на користь держави, у зв`язку з визнанням відповідачем [PERSON] позову та задоволенням позовної заяви, так як, за приписами ст.142 ч.1 ЦПК України - у разі … визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, у відповідній ухвалі чи рішенні, у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, і разом з тим, - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому КМ України, - витрати на професійну правничу допомогу, що становлять суму у розмірі 1600 гривень, на користь позивача - [PERSON] , відповідно до договору про надання правничої допомоги №26/6 від 26 червня 2024 року (а.с.8), акту виконаних робіт від 26 червня 2024 року (а.с.9), а також, прибуткового касового ордеру від 26 червня 2024 року з відповідною квитанцією від 26 червня 2024 року (а.с.10), оскільки, суд прийшов до переконання щодо задоволення позову, визначені суми підтверджуються наданими до суду документами, знайшли своє відтворення у матеріалах цивільного провадження і, на переконання суду, будуть достатніми і справедливими у даному випадку, так як є - співмірними із: складністю справи та виконаними/наданими адвокатом роботами/послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання/надання відповідних робіт/послуг, обсягом виконаних/наданих адвокатом робіт/послуг, ціною позову та значенням справи для учасника провадження, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони, а також, публічним інтересом до справи з боку суспільства. На підставі викладеного, з урахуванням положень ст.180, ст.181, ст.182, ст.183, ст.191 СК України,

Outcome: approved