Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів. На підтвердження позовних вимог в заяві вказав, що рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 22.11.2022 р. було присуджено стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача, аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше\~десяти прожиткових\~мінімумів на\~дитину відповідного\~віку та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає що при винесенні вищевказаного судового наказу не взято до уваги, ту обставину, що у позивача перебуває на утриманні неповнолітня дочка від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Окрім того, ще однією підставою для зменшення розміру аліментів зазначає важкий стан його здоров`я та скрутне матеріальне становище у зв`язку з отриманням бойової травми і супутніх захворювань та ускладнень. В судове засідання позивач не з`явився, відповідно до заяви позов підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутність, у зв`язку з перебуванням на службі в ЗСУ. Відповідач до суду не з`явилася, про розгляд справи повідомлена вчасно та належним чином листом з рекомендованим повідомленням. До суду подала заяву про розгляд справи без її участі, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи (копію свідоцтва про шлюб від 29.05.2012 року; копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію свідоцтва про шлюб від 28.12.2018 року; копію свідоцтва про народження [PERSON] ; копію висновку військової частини від 08.07.2023; копію довідки про тимчасову непрацездатність; копію виписки з медичної картки амбулаторного хворого; копії скріншотів переказу грошових коштів; копію довідок військової частини № [NUMBER] та №138 від 09.11.2023 року; копію довідки військової частини від 05.12.2023; копію податкової декларації про майновий стан та доходи) суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Баштанського районного суду від 22.11.2022 року присуджено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше\~десяти прожиткових\~мінімумів на\~дитину відповідного\~віку та не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.07.2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, в наказному, тобто безспірному порядку, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст.183 СК України). В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Як убачається з матеріалів справи на час видачі Баштанським районним судом Миколаївської області судового наказу від 22.11.2022 про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] , у розмірі частки від заробітку (доходу), у позивача вже була на утриманні дочка [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Зазначені обставини свідчать про те, що сімейний стан позивача по зрівнянні з тим, який був на час видачі Баштанським районним судом Миколаївської області судового наказу від 22.11.2022 року не змінився. Посилаючись на погіршення свого матеріального стану після видачі Баштанським районним судом Миколаївської області судового наказу від 22.11.2022 року, позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, який матеріальний стан (чи був він працевлаштований, який заробіток мав, чи були у нього інші доходи тощо) був у нього на час винесення судового наказу Баштанським районним судом Миколаївської області від 22.11.2022 року, та яким він є на теперішній час. Саме ж по собі існування у позивача дитини від попереднього шлюбу не є достатньою правовою підставою саме для зменшення розміру вже визначеного судовим рішенням розміру аліментів на утримання дочки [PERSON] у порядку ст. 192 СК України без надання відповідних доказів зміни матеріального стану, погіршення чи поліпшення здоров`я позивача по зрівнянні з тим, які були до видачі судового рішення. Щодо посилання позивача на погіршення його матеріального стану у зв`язку з погіршенням його стану здоров`я, суд зазначає наступне. На підтвердження вище вказаних обставин надав до суду копію висновку військової частини від 08.07.2023; копію довідки про тимчасову непрацездатність; копію виписки з медичної картки амбулаторного хворого; копію довідок військової частини № [NUMBER] та №138 від 09.11.2023 року; копію довідки військової частини від 05.12.2023. Дослідивши вище документи, суд вважає що позивачем не доведено належними доказами важкий стан його здоров`я та скрутне матеріальне становище у зв`язку з отриманням бойової травми і супутніх захворювань та ускладнень. Так, згідно виписки із медичної карти від №2827/1131 позивач дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в Сумському обласному клінічному госпіталі ветеранів війни з 09.07.2023 року по 11.07.2023 року. В період з 12.07.2023 по 21.07.2023 [PERSON] перебував на лікуванні в КНП «Лебединська лікарня ім. К.О. Зільберника». Факт того, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні протягом 09.07.2023 по 21.07.2023 свідчить про короткочасний розлад здоров`я, а не важкий його стан. Крім, того згідно заяви позивача від 13.02.2024 [PERSON] станом на 04.03.2023 перебуває на військовій службі, що свідчить про належний стан його здоров`я. Окрім того, сам же позивач спростовує твердження про те, що має скрутне матеріальне становище у зв`язку з отриманням бойової травми і супутніх захворювань та ускладнень, надавши до суду ряд скріншотів за період з липня по грудень 2023 року про перерахування коштів на рахунок відповідача. Позивачем не надано жодних доказів своїх видатків, при порівнянні яких з поточним доходом позивача можливо б було зробити висновок про дійсний матеріальний стан позивача, також позивачем не надано відомостей про отримання доходів за період до та після отримання поранення. Інших належних та допустимих доказів зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення його здоров`я позивачем суду також надано не було. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України). Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст. 84 ЦПК України). Отже,\~саме позивач\~повинен був\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~вирішення спору\~за ст.\~192\~СК України,\~та надати\~відповідні докази,\~що позивачем\~зроблено не\~було.\~Ніяких клопотань\~з цього\~приводу ним\~також заявлено\~не було. Доказів важкого стану\~його здоров`я\~та скрутного\~матеріального становища\~у зв`язку\~з отриманням\~бойової травми\~і супутніх\~захворювань та\~ускладнень позивач не надав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed