Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив суд усунути йому перешкоди у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , та просив встановити систематичні побачення з дитиною: - особисте побачення з 1-го по 7-ме число, та з 15-го по 23 число кожного місяця, без присутності третіх осіб, з правом забирання сина з місця його перебування - особисте побачення у вихідні кожного місяця без присутності третіх осіб, з правом забирання сина з місця його перебування - особисте побачення з 1 липня по 26 липня кожного року, без присутності інших осіб, з правом забирання сина з місця його перебування та проживання - особисте побачення кожного 6-го травня та 2 січня кожного року, без присутності третіх осіб, з правом забирання дитини з місця його перебування. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 30 березня 2018 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис № 86. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] . У червні 2022 року були припинені сімейні відносини між подружжям, з березня 2022 року відповідачка мешкає з іншим чоловіком. Позивач зазначає, що після припинення сімейних відносин, відповідачка деякий час надавала можливість позивачу бачитися з сином, однак станом на день подання позовної заяви, відповідачка перестала надавати таку можливість, не відповідає на телефоні дзвінки та перешкоджає спілкуванню позивача з сином. Позивачем подана до Новомосковського міськрайонного суду позовна заява про розірвання шлюбу. Оскільки на неодноразові прохання надати позивачу можливість бачитися з сином відповідачка відмовляє, позивач був змушений звернутися до суду. Позивач наполягає на тому, що дитина бажає з ним зустрічатися, він має всі умови для перебування дитини у його помешканні, він бажає приділяти більше уваги своєму синові, дбати про його розвиток, жодних перешкод для гармонійного виховання дитини у нього не існує. Ці обставини призвели до того, що батько дитини, наполягає на визначенні такого порядку зустрічей з дитиною, при яких би була відсутня матір, оскільки він сам в змозі надати набагато кращі умови для її виховання. Ухвалою 23 березня 2024 року відкрито загальне позовне провадження (а.с. 17). Ухвалою 20 червня 2024 року підготовче провадження закінчено, призначено розгляд справи по суті (а.с. 37). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення щодо обставин, викладених у позові, наполягав на тому, щоб зустрічі батька та дитини були без присутності матері дитини. В судовому засіданні відповідач не заперечувала проти графіку побачень, що був ними попередньо узгоджений зі службою у справах дітей. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування. Суд, вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши думку самої дитини, дослідивши подані докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30 березня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, остання взяла прізвище Спиця (а.с. 6). [PERSON] народився [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Батьки дитини на момент розгляду справи в суді однією сім`єю не проживають, представник позивача в судовому засіданні наполягав на тому, що матір дитини чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з сином, відповідачка в свою чергу зазначила, що не заперечує проти того, щоб позивач спілкувався з дитиною та приймав участь у її вихованні, але оскільки [PERSON] виріс та весь час проживає в селищі Черкаське, має своє коло спілкування, друзів, захоплення, вважає графік, який надав [PERSON] таким, що не відповідає життєвому устрою їхнього сина та може негативно відобразитися на його моральному та фізичному стані. Суд, беручи до уваги рішення Черкаської селищної ради Дніпропетровської області, яким було затверджено висновок про розв`язання спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, встановив. [PERSON] бере участь в житті сина як батько, періодично надсилає гроші, святкує з дитиною дні народження. В свою чергу, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , боїться батька, коли той свариться з матір`ю та вживає алкогольні напої, переживає, що батько може забрати його до себе, в той час, коли дитина хоче бути з матір`ю. Матір дитини пропонує встановити наступний графік зустрічей: за попередньою домовленістю, одні вихідні на місяць з 8:00 год. суботи до 20:00 год. неділі, за нормального самопочуття та наявності бажання дитини. Виключно для забезпечення якнайкращих інтересів дитини, для забезпечення її емоційного та психологічного стану, уникнення участі дитини в будь-яких негативних ситуаціях, орган опіки та піклування Черкаської Селищної ради вважає за доцільне визначити способи участі громадянина [PERSON] , з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , наступним чином: За попередньою домовленістю з матір`ю одні вихідні на місяць суботи та/або неділі, за нормального самопочуття та наявності бажання дитини, забирати гр. [PERSON] сина [PERSON] . Інші дні календарного місяця, побачення гр. [PERSON] з сином можливі лише за попередньою домовленістю з матір`ю, за нормального самопочуття дитини та наявності його бажання. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону. Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст.18 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України). Статтею 159 СК України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Позовні вимоги позивача зводились до того, що він позбавлений можливості вільного, безперешкодного спілкування та виховання малолітнього сина, а тому просив суд зобов`язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з ним. Враховуючи рівні права батька щодо дитини із її матір`ю, все ж, при визначенні конкретних способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, слід брати до уваги, найперше, інтереси дитини, оскільки їй не має бути завдано шкоди такими конкретними способами участі, які встановлюються для батька. Тож в даному випадку має бути розумний баланс між забезпеченням належного батьківського виховання, реалізацією батьком своїх прав, і інтересами дитини. Згідно з частинами другою та третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Під час вирішення спору щодо участі батька у вихованні дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Не дивлячись на відносини між батьками дитини, суд бере до уваги, що за місцем проживання позивача, представниками органу опіки та піклування було проведено перевірку житлових умов проживання позивача та встановлено, що позивач проживає в квартирі, де є все необхідне для виховання дитини. Орган опіки та піклування вважає за можливе визначити графік участі батька у спілкуванні з сином наступним чином:за попередньою домовленістю з матір`ю одні вихідні на місяць суботи та/або неділі, за нормального самопочуття та наявності бажання дитини, а також інші дні календарного місяця,лише за попередньою домовленістю з матір`ю, за нормального самопочуття дитини та наявності його бажання. Будь-яких доказів, які б свідчили про небайдуже ставлення позивача до виховання дитини суду не подано. Жодних доказів про те, що батько не приділяє увагу дитини чи не проявляє турботу про неї, суду не подано. Суду не надано жодних даних, що негативно характеризують позивача, внаслідок чого у суду відсутні виключні обставини, які б перешкоджали позивачеві приймати участь у вихованні сина. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У даній конкретній справі, належний орган опіки та піклування, на виконання Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини постанови Кабінету Міністрів від 24.09.2008 №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», надав суду висновок, у якому вважає за доцільне рекомендувати батькові звернутися до психолога для отримання консультації щодо розв`язання конфлікту між батьками та психічного стану дитини. За звичай, заради своєї дитини сторонам у справі (батькам) варто було б порозумітися та без емоцій домовитись про те, як батько буде спілкуватися з дитиною, оскільки дитина проживає з матір`ю, та слід було усвідомити, що стосунки батька і сина відіграють життєво важливу роль у становленні особистості майбутнього чоловіка. На жаль, сторони після протягом тривалого часу не змогли вирішити питання спілкування та виховання малолітньої дитини мирним шляхом, що і призвело до судового спору, як і не змогли вирішити спір в суді шляхом укладення мирової угоди. Враховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог, відповідача слід зобов`язати не чинити перешкоди позивачеві у спілкуванні з сином та його вихованні. При цьому суд вважає за необхідне визначити батькові наступний графік побачень з сином: - кожного першого та третього тижня кожного місяця з 08:00 години п`ятниці по 18:00 години неділі. Отже, саме такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним у достатній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання сина. При цьому, суд враховував обставини, які склалися між самими батьками щодо принципового вирішення спору шляхом постановлення відповідного рішення суду, та вік дитини.

Outcome: partial