Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що з [PERSON] , позивач зареєстрував шлюб 13.08.2011 року, про що посадовою особою виконкому Теківської сільської ради Виноградівського району, в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено відповідний актовий запис за №7. Від шлюбу з Відповідачкою народився син [PERSON] , [INFO] . На початку 2022 року сімейні відносини почали відчутно погіршуватись, почались сварки і непорозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Рішенням Виноградівського районного суду від 21 лютого 2023 року по справі №299/6040/22 шлюб розірвано. Також вищезазначеним рішення суду було визначено місце проживання спільної дитини - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Крім того, сина - [PERSON] , [INFO] залишено на утриманні, самостійному вихованні та проживанні біля позивача - батька. Позивач вказує, що фактично з самого початку окремого проживання з відповідачкою їх син знаходиться на його повному утриманні, відповідачка не надає жодної матеріальної допомоги і повністю забула сина. Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 16.01.2023 року, встановлено, що [PERSON] , проживає разом з малолітнім сином [PERSON] - [INFO] та тещею. Також в даному акті зазначено, що мама дитини, тобто Відповідачка, тривалий час не проживає разом з ними. Також той факт, що син проживає разом позивачем в [ADDRESS] , підтверджується Актом про фактичне проживання особи на підвідомчій території «Королівської селищної ради за адресою» від 28.03.2023 року за №14-08/596, яка підписана членами комісії та сусідами - свідками. Той факт, що син проживає разом з позивачем, а Відповідачка тривалий час з ними не проживає, підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 07.03.2024 року за №03.4-12/77, який підписано старостою сіл Теково, [PERSON] та начальником служби в справах дітей Королівської селищної ради - Данко Олесею. Станом на сьогоднішній день позивач працює в Державній прикордонній службі, син Нікіта повністю на його утриманні та фінансовому забезпеченні, Відповідачка не приймає жодної участі в житті сина, не цікавиться його успіхами, фізичним розвитком та навіть здоров`ям. Причиною звернення до суду є та обставина, що Відповідач добровільно не хоче утримувати свого сина та не бажає приймати участі в його вихованні та утриманні. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягувати з відповідачки аліменти на утримання дитини у розмірі по 4000 грн щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, та про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд такі задоволити. Відповідачка належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про визнання позовних вимог у пов Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що з 13.08.2011 року по 21.02.2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя з відповідачкою не склалося і рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2023 року по справі №299/6040/22 шлюб між сторонами розірвано. Також вищезазначеним рішення суду було визначено місце проживання спільної дитини - неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Крім того, сина - [PERSON] , [INFO] залишено на утриманні, самостійному вихованні та проживанні біля позивача - батька. Син сторін проживає з батьком, позивачем по справі, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 07.03.2024 року за №03.4-12/77. Між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто обов"язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. За вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.З Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З матеріалів справи встановлено, що відповідачка є здоровою, працездатною людиною, аліментних зобов`язань перед іншими особами немає, а тому суд вважає, що вона, як мати зобов`язана брати участь в утриманні сина. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідачки, як аліменти на дитину сторін, суд приймає до уваги встановлені у справі обставини,

Outcome: approved