Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

У лютому 2024 року представник позивача адвокат Гунько Олександр Юрійович, діючи від імені та представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою про визнання за позивачем права на земельну частку (пай) у порядку спадкування. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] в с. Ведмедівка Носівського району Чернігівської області померла мати позивача [PERSON] . За життя [PERSON] набула право на земельну частку (пай) розміром 4,07 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Мічурінець» с. Адамівка Носівського району Чернігівської області, у зв`язку з чим отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221388. Спадщину після смерті матері позивач прийняла в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221388 не зберігся, у зв`язку з цим до газети «Носівські вісті» було подано оголошення про його втрату. Позивач зверталася до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав на вказану земельну частку (пай), однак 19 лютого 2024 року державним нотаріусом Носівської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) площею 4,07 умовних кадастрових гектарів\~ у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Тому представник позивача просив судовим рішенням визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) розміром 4,07 умовних кадастрових гектарів із земель, які перебували в колективній власності колишнього КСП «Мічурінець» в с. Адамівка Носівського району Чернігівської області, яке на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221388 належало померлій [PERSON] . Ухвалою судді від 22 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21 червня 2024 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, у зв`язку із залученням третьої особи відкладено підготовче судове засідання до 1 серпня 2024 року. У підготовче судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, у якій зазначив, що він підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу без участі позивача та представника позивача. Представник відповідача Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву, у якій указала, що відповідач просить розглянути цивільну справу без участі представника міської ради за наявними в ній матеріалами та дослідженими в судовому засіданні доказами, заявлені позовні вимоги Носівська міська рада визнає, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце підготовчого судового засідання третю особу було повідомлено належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, жодних пояснень, заяв, клопотань до суду не подано.\~ Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Підстав для відкладення підготовчого судового засідання, передбачених ст. ст. 197, ст. 223 ЦПК України, не знайдено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст. 12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. ст. 77-78 ЦПК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221388, зареєстрований 20 серпня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 388, із земель КСП «Мічурінець» с Адамівка Носівського району Чернігівської області, що підтверджується копією повідомлення\~\~\~\~\~ Головного\~\~\~\~\~ управління\~\~\~\~\~ Держгеокадастру\~\~\~\~ у\~\~\~\~\~ Чернігівській\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ області № 29-25-0.3-1301/2-24 від 28 лютого 2024 року (а. с. 26). Вартість земельної частки (паю) по колишньому КСП\~ «Мічурінець» с Адамівка Носівського району Чернігівської області станом на 01 січня 2024 року складає 60305,99 грн. Державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0221388 [PERSON] не видавався, що підтверджується копією повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 29-25-0.5-1169/2-24 від 20 лютого 2024 року (а. с. 12). Судом установлено, що оригінал вищевказаного сертифіката на право земельну частку (пай) серії ЧН № 0221388 втрачено, що підтверджується оголошенням в місцевій газеті «Носівські вісті» від 23 березня 2018 року (а. с. 10). [INFO] в с. Ведмедівка Носівського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 5). Згідно з довідкою № 179 від 29 березня 2023 року, виданою виконавчим комітетом Носівської міської ради Чернігівської області, [PERSON] на момент смерті проживала та була зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] разом зі дочкою [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 29). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки. [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується копією посвідки про народження [PERSON] (а. с. 8), копією свідоцтва про одруження [PERSON] й [PERSON] та присвоєння останній прізвища [PERSON] (а. с. 8). Отже, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] \~ не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 28) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області № 1435/01-17 від 15 травня 2024 року (а. с. 42). Отже, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON] у силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживала зі спадкодавцем на час її смерті та не заявила про відмову від спадщини.\~ Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивач зверталася до Носівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на право на земельну частку (пай) площею 4,07 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Мічурінець», що належало [PERSON] на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЧН № 0221388. Однак, державний нотаріус Носівської державної нотаріальної контори Киреєва Л.М.\~ відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, що підтверджується постановою нотаріуса № 199/02-31 від 19 лютого 2024 року (а. с. 11). У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 6 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з п. п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам-власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Видача дубліката чи повторного сертифіката на право на земельну частку (пай) законодавством не передбачена. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, ураховуючи вищевикладені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 3, 4). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved