Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

До Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , подана в його інтересах представником позивача - адвокатом Гос В.В. до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що 20.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7945 про стягнення з позивача на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 64473,92 грн. Про зазначену заборгованість позивач дізнався з застосунку «Дія» наприкінці квітня 2024 року. Також зазначив, що дійсно, позивачем було укладено кредитний договір з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та отримано кошти на споживчі потреби, але він не погоджується з нарахованою заборгованістю та відсотками. Тобто, в даному випадку заборгованість не є безспірною, а тому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20.01.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрований в реєстрі за № 7945, про стягнення з позивача на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» грошових коштів в загальній сумі 64473,92 грн. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24.05.2024 року позовну заяву залишено без руху, в задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено, заяву про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою суду від 18.06.2024 року за вказаним позовом було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, третім особам - для надання пояснень. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача в матеріалах справи містяться заява з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Від позивача також надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача. Від представника відповідача в матеріалах справи міститься заява про визнання позовних вимог, в якій останній просив задовольнити позовні вимоги, стягнути з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 50 відсотків від суми судового збору, сплаченого позивачем, та розглядати справу без його участі. Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про прийняття заяви відповідача про визнання відповідачем позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2020 року [PERSON] підписав заяву 1001575447301 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 37). 20.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 7945, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , який є боржником за кредитним договором № 1001575447301 від 12.03.2020 року, укладеним із АТ «Перший Український Міжнародний Банк», заборгованості за період з 05.12.2020 року по 05.12.2021 року, сума заборгованості становить 64223,92 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 38750,91 грн, простроченої заборгованості за комісією 25469,06 грн, простроченої заборгованості за процентами 3,95 грн, плати за вчинення виконавчого напису 250,00 грн, загальна сума, що підлягає стягненню складає 64473,92 грн. (а.с.35). З копії заяви про примусове виконання рішення, вбачається що представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» просить приватного виконавця у зв`язку з частковим виконанням виконавчого документу стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 64223,19 грн (а.с. 36). 11.02.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68623119 про примусове виконання виконавчого напису № 7945, виданого 20.01.2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 64223,16 грн., постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної винагороди (а.с.20-25). 05.07.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадимом Вікторовичем винесено постанову про передачу виконавчого провадження, 12.07.2023 року винесено постанову про прийняття виконавчого провадження, 01.05.2024 року винесено постанову про арешт коштів боржника, 13.09.2023 року винесено постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (а.с. 26-34). Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» (на час вчинення виконавчого напису) передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 20 січня 2022 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Проте жодної копії договору, який був укладений між сторонами та посвідчений нотаріально, матеріали цивільної справи не містять. Окрім того, безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. В той же час, відповідачем не було подано до суду будь-яких доказів на підтвердження надіслання позивачу вимоги про погашення заборгованості, в зв`язку з чим суд вважає, що позивача не було належним чином повідомлено про наявність боргу, його суму і складові, строк сплати, а тому заборгованість не могла бути визнана нотаріусом безспірною. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що в виконавчому написі вказано період стягнення заборгованості з 05.12.2020 року по 05.12.2021 року, проте детального розрахунку матеріали справи не містять. Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст. 12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивач у заяві від 25.07.2024 року просив судові витрати стягнути з відповідача на його користь. В той же час, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Таким чином, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі до початку судового розгляду по суті, суд приходить до висновку, що 50 відсотків сплаченої суми підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, інші 50 відсотків від сплаченої суми слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved