Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила встановити факт, що [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] є батьком [PERSON] [INFO] . В обґрунтування вимог посилалася на те, що з вересня 2006 року вона постійно проживала разом із [PERSON] , [INFO] , а також з його батьками. [INFO] [PERSON] , помер. [INFO], вона народила доньку [PERSON] . Запис про батька дитини зроблений в РАЦС за ч. 1 ст. 135 СК України - прізвище [PERSON] , по батькові [PERSON] . Після смерті [PERSON] , продовжила проживати разом із батьками померлого. 19.06.2023р., вона в інтересах неповнолітньої доньки подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (мати померлого [PERSON] ). У нотаріуса дізналася, що відповідачка [PERSON] , також подала заяву про прийнятя спадщини після смерті матері [PERSON] . Через зазначені обставини вона була змушена звернутися до суду із позовом. Відповідачка та її представник - адвокат Клименко О.В., після ознайомлення з висновком молекулярно-генетичної експертизи, до початку розгляду справи по суті, подали заяву про визнання вимог позову та про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 165). Представник позивачки - адвокат Середа А.В., надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 177). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] та [PERSON] [INFO] з вересня 2006 року проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу в кв. [ADDRESS] , разом із батьками померлого [PERSON] та [PERSON] . З січня 2008 року [PERSON] , почав тяжко хворіти та [INFO] після тривалого лікування помер. Після смерті [PERSON] , [PERSON] , продовжила проживати разом із батьками померлого. [INFO] , [PERSON] , народила доньку [PERSON] . Запис про батька дитини зроблений в РАЦС за ч. 1 ст. 135 СК України - прізвище [PERSON] , по батькові [PERSON] . В 2014 році помер [PERSON] . [INFO] , померла [PERSON] . 19.06.2023р. [PERSON] , в інтересах доньки [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини дитиною після смерті батька [PERSON] та після смерті баби [PERSON] за правом представлення, як донька померлого [PERSON] . При зверненні до нотаріуса стало відомо, що [PERSON] , як донька [PERSON] також звернулася із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи від 11.03.2024р.,(а.с. 127) проведеної для встановлення кровного споріднення між [PERSON] та передбачуваною тіткою [PERSON] , встановлено, що «ймовірність того, що [PERSON] [INFO] , є біологічною тіткою відносно [PERSON] [INFO] , народженою [PERSON] [INFO] , складає 99,9994% (а.с. 146). Крім того, відповідачка та її представник до початку розгляду справи по суті подали заяву про визнання позову, яка прийнята судом, оскільки визнання позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб. Відповідно до статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності такої заяви, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (частини 1, 2 статті 128 СК України). Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова) роз`яснив судам, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема частини другої статті 128 цього Кодексу, на підставі будь-яких фактичних доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до пункту 8 Постанови питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду насамперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. За нормами ч.1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі. опікуни чи інші особи, визначені законом. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] , обґрунтовані, підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» здійснює розподіл судових витрат в частині судового збору, а саме вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки 50 відсотків сплаченого судового збору та 50 відсотків повернути позивачу з державного бюджету. В частині стягнення витрат понесених позивачкою на проведення молекулярно-генетичної експертизи в розмірі 15 000,00 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З огляду на викладене, враховуючи належне виконання як позивачкою так і відповідачкою наданих законом процесуальних прав і обов`язків при розгляді справи, суд вважає за можливе здійснити розподіл витрат на проведення експертизи між сторонами в рівних частках та стягнути з відповідачки на користь позивачки 50 відсотків вартості проведеної експертизи а саме в розмірі 7 950,00 грн.

Outcome: approved