Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

У квітні 2024 року заступник керівника Первомайської окружної прокуратури Сілецька О. в інтересах держави звернулася до суду з позовною заявою до Арбузинської селищної ради, [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, повернення земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 42023152050000061 встановлені порушення інтересів держави при розпорядженні землями водного фонду на території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області. Так, наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20.12.2018 року №9123/0/14-18-СГ передано у комунальну власність територіальної громади в особі Арбузинської селищної ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1 750, 2050 га в межах території Арбузинської селищної ради. В подальшому рішенням Арбузинської селищної ради від 10 квітня 2020 року № 63 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1 га у власність за рахунок вказаних земель. Рішенням селищної ради від 23 липня 2020 року № 64 затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з кадастровим номером 4820355100:13:000:0151 площею 1 га, розташовану у межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 07 серпня 2020 року внесено відповідний запис № 37728720. Зазначені наказ ГУ Держгеокадастру та рішення Арбузинської селищної ради від 23 липня 2020 року № 64 були прийняті із порушенням вимог земельного та водного законодавства. Так, згідно даних Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру вказана земельна ділянка безпосередньо накладається на русло річки та її прибережну захисну смугу. Відповідно до інформації Регіонального офісу водних ресурсів від 11.01.2024 року земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:13:000:0151 накладається на русло водного об`єкта - струмка (малої річки) без назви, що впадає в малу річку Козина басейну річки Південний Буг, - та його прибережну захисну смугу шириною 25 м. За даними Департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проектів розвитку Миколаївської облдержадміністрації від 16 лютого 2024 року, із наявних картографічних матеріалів вбачається, що зазначена вище земельна ділянка частково накладається на прибережну захисну смугу. Під час огляду місця події із залученням спеціаліста-геодезиста у кримінальному провадженні № 42023152050000061 від 22.01.2024 року, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером 4820355100:13:000:0151, встановлено, що ця земельна ділянка частково накладається на водний об`єкт (струмок) і нормативно визначені межі його прибережної захисної смуги. Згідно плану горизонтальної зйомки, складеного за результатами огляду земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:13:000:0151 накладається на водний об`єкт і його прибережну захисну смугу площею 0.4794 га. Таким чином, окружною прокуратурою виявлено порушення вимог ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. 59, 61, 84 Земельного кодексу України та ст. ст. 6, 85, 88 Водного кодексу України при наданні у приватну власність спірної земельної ділянки, оскільки дана земельна ділянка належить до земель водного фонду та частково перебуває в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту, що виключає право приватної власності на неї. Отже, за результатами опрацювання відомостей, отриманих з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді встановлено, що передача у власність [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 4820355100:13:000:0151 площею 1 га відбулась з порушенням імперативних положень земельного та водного законодавства, у зв`язку з чим прокурор просила усунути перешкоди власнику - територіальній громаді смт. Арбузинка у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 4820355100:13:000:0151 шляхом визнання незаконним та скасування рішення Арбузинської селищної ради від 23.07.2020 року № 64 в частині затвердження документації із землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1 га з кадастровим номером 4820355100:13:000:0151, розташованої в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, усунути перешкоди власнику - територіальній громаді смт. Арбузинка у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 4820355100:13:000:0151 шляхом зобов`язання [PERSON] повернути на користь територіальної громади смт. Арбузинка в особі Арбузинської селищної ради земельну ділянку кадастровий номер 4820355100:13:000:0151 площею 1 га, розташовану в межах території Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2024 року задоволено заяву заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Сілецької О.Є. про забезпечення позову у даній цивільній справі. Накладено арешт на земельну ділянку площею 1 га з кадастровим номером 4820355100:13:000:0151. Заборонено органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо даної земельної ділянки, у тому числі щодо її поділу чи об`єднання з іншими земельними ділянками. Заборонено [PERSON] вчиняти із земельною ділянкою з кадастровим номером 4820355100:13:000:0151 дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної ділянки, її поділу або об`єднання з іншими земельними ділянками, укладати договори, вчиняти інші правочини щодо неї. У судовому засіданні прокурор Мокряк І.М. позовні вимоги заступника керівника Первомайської окружної прокуратури Сілецької О.Є. в інтересах держави підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача Арбузинської селищної ради звернувся до суду із заявою про відсутність заперечень проти задоволення позову, справу просив розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічіне з`явилася без повідомлення причин, подала заяву про визнання позову, прохала розглядати справу у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, вислухавши прокурора, суд приходить до наступного. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 20.12.2018 року №9123/0/14-18-СГ передано у комунальну власність територіальної громади в особі Арбузинської селищної ради земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1 750, 2050 га в межах території Арбузинської селищної ради, в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:13:000:0060. Рішенням Арбузинської селищної ради від 10 квітня 2020 року № 63 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою та відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Арбузинської селищної ради від 23 липня 2020 року № 64 затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з кадастровим номером 4820355100:13:000:0151 площею 1 га, розташовану у межах Арбузинської селищної ради Первомайського району Миколаївської області, утворену внаслідок поділу земельної ділянки комунальної форми власності з кадастровим номером 4820355100:13:000:0060. На підставі даного рішення державним реєстратором Арбузинської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області Костаньяном Є.І. проведено державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень за індексним номером 37728720 від 07.08.2020, відповідно до якого за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 4820355100:13:000:0151 площею 1 га, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.04.2024 року. Відповідно до інформації Регіонального офісу водних ресурсів від 11.01.2024 року та від 12.02.2024 року земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:13:000:0105 накладається на русло водного об`єкта - струмка (малої річки) без назви, що впадає в малу річку Козина басейну річки Південний Буг, - та його прибережну захисну смугу шириною 25 м. За даними Департаменту містобудування, архітектури, капітального будівництва та супроводження проектів розвитку Миколаївської облдержадміністрації від 22.01.2024 року, із наявних картографічних матеріалів вбачається, що зазначена вище земельна ділянка частково накладається на прибережну захисну смугу балки (річки без назви). За даними Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру вказана земельна ділянка безпосередньо накладається на русло річки та її прибережну захисну смугу. Як вбачається з протоколу огляду місця події від 22.01.2024 року у кримінальному провадженні № 42023152050000061, що проведений із залученням спеціаліста-геодезиста, земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:13:000:0151 частково накладається на водний об`єкт та нормативно визначені межі його прибережної захисної смуги. Згідно з частиною першою статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, землі водного фонду. Як визначено частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту (частина четверта статті 59 ЗК України). Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України. Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони. Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу. Зазначений висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що: «заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам Земельного кодексу України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом». Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду з огляду на те, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)». Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29)). Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Встановивши, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 4820355100:13:000:0151 накладається на русло водного об`єкта - струмка (малої річки) без назви, що впадає в малу річку Козина басейну річки Південний Буг, - та його прибережну захисну смугу, що відповідно до вимог Земельного кодексу України та Водного кодексу України відноситься до земель водного фонду, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод власнику, територіальній громаді смт. Арбузинка у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом визнання незаконним і скасування рішення Арбузинської селищної ради від 23.07.2020 року №64 та повернення земельної ділянки територіальній громаді в особі Арбузинської селищної ради. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Щодо підстав для представництва інтересів держави прокурором у даній справі слід навести наступне. Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Велика Палата Верховного суду у Постанові від 28.09.2022 року, справа №483/448/20, відступила від правового висновку КГС ВС, викладеного у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 917/341/19, щодо представництва прокурором інтересів органу місцевого самоврядування, визначивши, що при оскарженні рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочину щодо розпорядження майном прокурор має право звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним майна (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. Отже, оскільки прокурором оскаржується рішення Арбузинської селищної ради та селищна рада перебуває у процесуальному статусі відповідача, у цій справі встановлено наявність підстав для самостійного звернення прокурора до суду як позивача в інтересах держави. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір при поданні позову сплачений Миколаївською обласною прокуратурою згідно платіжної інструкції № 518 від 05 квітня 2024 року в розмірі 4844,80 грн. Також прокуратурою сплачений при поданні до суду заяви про вжиття заходів забезпечення позову відповідно до платіжної інструкції № 517 від 05 квітня 2024 року судовий збір в сумі 1211,20 грн. Всього сплачено судового збору у розмірі 6056 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, до початку розгляду справи по суті відповідачі Арбузинська селищна рада та [PERSON] позовні вимоги визнали, а тому з останніх на користь прокуратури підлягає стягненню по 25% судового збору, сплаченої прокуратурою при поданні позову та при поданні заяви про забезпечення позову, тобто 1514 грн. Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved