Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою та просить встановити факт її постійного проживання разом із померлою [INFO] спадкодавицею [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначила, що її мати [PERSON] померла [INFO] та заповіту не залишила. Батько [PERSON] помер [INFO] . Реалізовуючи свої спадкові права, звернулася до нотаріуса, проте їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не подала у передбачений законом строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та не надала документи, що підтверджують факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Також зазначила, що вона зареєстрована по [ADDRESS] , а її мати жила навпроти у будинку [ADDRESS] . У 2009 році мати захворіла та потребувала постійного догляду, тому була змушена переїхати до мами та проживати з нею по день її смерті. Разом вели спільне господарство, заявниця обробляла город матері, сплачувала комунальні послуги, лікувала її, проводила поховання. Встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини має для заявниці юридичне значення, так як є необхідним для реалізації її права на спадщину, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, оскільки батьки давно померли. Встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, оскільки є єдиною, хто претендує на спадщину матері. Ухвалою Городенківського районного суду від 12.06.2024 відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати в порядку окремого провадження. Заявниця [PERSON] у судовому засіданні 09.07.2024 підтримала вимоги заяви про встановлення факту її постійного проживання із спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини з наведених у заяві підстав, заявлені вимоги просить задовольнити. Також 09.07.2024 заявниця у судовому засідання заявила клопотання про відкладення судового засідання та подала заяву про подальший розгляд справи за її відсутності. Крім цього, у судому засіданні 09.07.2024 судом допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Представник Городенківської міської ради 25.06.2024 через підсистему «Електронний Суд» надіслав заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами. У судове засідання 01.08.2024 учасники справи не з`явились. Дії учасників справи не суперечать вимогам\~ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про завершення розгляду справи за відсутності її учасників. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, враховуючи надані заявницею пояснення, вислухавши свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копіями: повторного свідоцтва про народження заявниці серії [NUMBER] , виданого 16 серпня 2022 р. Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 11 від 20 березня 1962 року; свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.05.1986 року, згідно якого заявниця 10.05.1986 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 6 від 10.05.1986 року, складений виконавчим комітетом Стрільченської сільської ради народних депутатів Городенківського району; свідоцтва про одруження [PERSON] із [PERSON] [INFO] у с.Стрільче Городенківського району Івано-Франківської області, серія [NUMBER] , виданого 11.04.1979 року. Мати заявниці [PERSON] померла [INFO] у с. Стрільче Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7 від 01.02.2010, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.02.2010 р. виконкомом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Батько заявниці [PERSON] помер [INFO] у с. Стрільче Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 від 24.01.1994, що стверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 24.05.2024 р. виконкомом Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. До спадкового майна [PERSON] входять земельні ділянки, розташовані на території Стрільченської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області в урочищах «Копанки» та «Кізія», цільове призначення яких для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площами 1,8266 га та 0,2082 га, що належали спадкодавиці згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯД № 884319 та серії ЯД № 865981, виданих 22.08.2007 Городенківською РДА. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, - визначено ч.1 ст.1221 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно матері заявниця звернулася до нотаріуса. Державний нотаріус Городенківської державної нотаріальної контори Капріян С.В., розглянувши документи, подані заявницею щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті матері [PERSON] , зазначила, що на день смерті спадкодавиці заявниця разом з нею не була зареєстрована, однак на час відкриття спадщини [PERSON] , дочка померлої, проживала разом зі спадкодавицею без реєстрації у житловому будинку. Оскільки заявниця [PERSON] не подала у встановлений законом термін до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, проте проживала разом із нею, їй необхідно у судовому порядку встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем, тому постановою нотаріуса від 14.05.2024 №1189/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. За даними листа Городенківської державної нотаріальної контори №1978/01-16 від 02.07.2024 спадкова справа щодо [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена; на підтвердження наведеного суду надано інформаційну довідку із спадкового реєстру №77414075 від 21.06.2024. Відповідно до ч.3, ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Підпунктами 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно із ч.2 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. За даними витягу з реєстру Городенківської територіальної громади [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Стрільченського старостинського округу №32 від 24.01.2024 на час смерті [PERSON] 01.02.2010 її дочка [PERSON] проживала разом з нею у господарстві по [ADDRESS] без реєстрації та вели спільне господарство. [PERSON] проводила похорон своєї матері [PERSON] . Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідками заявниці, суду пояснили, що заявниця [PERSON] перейшла проживати з померлою [PERSON] до її будинку з того часу, коли остання захворіла (з 2009 року), допомагала їй по господарству, та після її смерті похованням займалася заявниця. Відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Наведений висновок зробив Верховний Суд у справі№484/747/17 від 10.01.2019. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Отже, у судовому засіданні здобуто достатньо доказів на підтвердження факту постійного проживання заявниці із спадкодавицею [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини надасть змогу заявниці оформити право на спадщину за законом на нерухоме майно спадкодавця. Крім того, встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, оскільки судом не встановлено інших спадкоємців майна померлої [PERSON] . Чинним законодавством не передбачено іншого (позасудового) порядку встановлення зазначеного факту. Враховуючи те, що встановлення факту постійного проживання заявниці зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно заявниці для оформлення спадкових прав, іншого порядку встановлення такого факту законом не визначено, встановлення даного факту не порушує прав інших осіб, а тому, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що заявлені [PERSON] вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved