Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

В травні 2023 року адвокат Іпатов Віктор Володимирович, діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторії Володимирівни (надалі за текстом відповідач1), [PERSON] (надалі за текстом відповідач2), Державного підприємства «СЕТАМ» (надалі за текстом відповідач3), [PERSON] (надалі за текстом відповідач4), [PERSON] (надалі за текстом відповідач5), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці позивача приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича (надалі за текстом третя особа), в якому просив : визнати недійсним правочин з примусової реалізації транспортного засобу TOYOTA, модель HILUX, тип загальний вантажний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , 2016 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 17.12.2019 року, яка оформлена протоколом № 586980 проведення електронного аукціону (торгів), сформованим Державним підприємством «СЕТАМ» (код ЄДРПОУ 39958500) 26.04.2023 р. 18:00:03 та Актом про проведений електронний аукціон, складеним приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторією Вікторівною 11.05.2023 року у виконавчому провадженні ВП 68629349. В обґрунтування позову послався на те, що заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13.02.2017 у справі №\~666/663/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти у розмірі 2 091 794,40 грн. в якості заборгованості за договором позики, що оформлена розпискою від 23.07.2013. На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений до примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Херсонської області Манікіну\~Д.С., яким відкрито виконавче провадження № 61186699. В ході здійснення зазначеного ВП, накладений арешт на майно [PERSON] , зокрема на транспортний засіб марки «TOYOTA HILUX», тип загальний вантажний, номер (кузова, рами) [NUMBER] , 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить останньому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 17.12.2019. Відомості про арешт вказаного транспортного засобу 11.02.2020 внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Інших обтяжень рухомого майна боржника станом на 11.02.2020 не зареєстровано. Також 26.02.2020 зазначений вище транспортний засіб оголошено у розшук. Також, в межах іншого виконавчого провадження №\~68629349, відкритого на підставі виконавчого листа № 487/7763/21, виданого 08.02.2022 Заводським районним судом м. Миколаєва, приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. у 2022 році спірний транспортний засіб також арештовано, вилучено у [PERSON] та передано на реалізацію Державному підприємству «СЕТАМ», для подальшого задоволення вимог іншого кредитора (стягувача), а саме [PERSON] , який доводиться сином [PERSON] 26.04.2023, ДП «СЕТАМ» проведений електронний аукціон (торги), переможцем в якому визначено [PERSON] , на підставі чого приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. складено Акт про проведений електронний аукціон від 11.05.2023 у виконавчому провадженні № 68629349. Підсумовуючи вищевикладене, сторона позивача вважає, що проведеною реалізацією вказаного вище рухомого майна в межах здійснення ВП №\~68629349 порушено пріоритетне право позивача на задоволення його вимог за рахунок саме цього майна боржника [PERSON] , відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відбулося з порушеннями ст. 51 ЗУ "Про виконавче провадження", що й стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом. Як правову підставу позову зазначив також положення ст.ст. 203,215 ЦК України. Відповідач [PERSON] пред`явлений позов не визнала, у відзиві на позовну заяву зазначила про те, що 11.02.2022 нею відкрито виконавче провадження №\~68629349 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 08.02.2022 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 487/7763/21. Суть зазначеного судового рішення зводилась до вжиття конкретних дій в рамках здійснення відповідного виконавчого провадження, зокрема до звернення стягнення на предмет застави на транспортний засіб марки «TOYOTA HILUX», тип загальний вантажний, номер (кузова, рами) [NUMBER] , 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 17.12.2019, шляхом його продажу на прилюдних торгах тощо. Також в межах цього ВП №\~68629349, відповідачем здійсненні такі заходи з примусового виконання рішення суду, як арешт та опис конкретного майна боржника, передача майна боржника на реалізацію та відповідно реалізація майна боржника, які відповідають положенням ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» тощо. Також зазначила, що жодна норма Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з примусового виконання рішень чи Порядку реалізації арештованого майна не забороняє виконавцю звертати стягнення на майно чи кошти боржника при наявності у іншого виконавця (відділу державної виконавчої служби) раніше відкритих виконавчих проваджень щодо боржника та наявності раніше накладених іншими виконавцями (відділом державної виконавчої служби) арештів. Звернуто увагу суду на те, що позивачем, який не є заставодержателем, не доведено можливість та правомірність звернення стягнення на заставлене майно боржника, з метою задоволення його вимог. Вважає, що відсутня можливість звернення стягнення на заставне майно боржника [PERSON] у межах виконавчого провадження, що перебуває на виконанні у приватного виконавця Манікіна Д.С., в порядку передбаченому ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що заявлені позовні вимоги зводяться до порушень, допущених приватним виконавцем при здійсненні підготовчих дій з метою проведення електронних торгів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна. Поряд із тим, останні (ймовірні порушення з боку виконавця) підлягають оскарженню у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», ЦПК України та не є безумовною підставою для визнання електронного аукціону недійсним. Інші докази, на підтвердження порушень вимог чинного законодавства під час здійснення процедури реалізації арештованого майна, які могли би вплинути на дійсність електронного аукціону, позивачем не надані, за такого відсутні у матеріалах судової справи. Враховуючи наведене, приватний виконавець просила відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Також, окремою письмовою заявою просила справу слухати у її відсутність, ухваливши рішення на підставі наявних у матеріалів справи письмових документів (доказів). Інші відповідачі та третя особа, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду зазначеної справи, в тому числі через оголошення на офіційному сайті "Судова влада України", до суду для з`ясування їх позиції, надання безпосередніх пояснень не з`явилась, про причини її неявки, суд не повідомили. Окрім цього, зазначені особи правом на надання відзиву/пояснень на позов не скористались, за такого суд, з урахуванням положень ч. 8 ст. 178, ч. 2 ст. 191 ЦПК України, вирішує спір за наявними матеріалами справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2023 визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А. Ухвалою від 31.05.2023 у зазначеній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено по ній підготовче судове засідання, з урахуванням великої завантаженості на головуючого у справі. Витребувано від приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Догвань В.В. належним чином засвідчені копії матеріалів ВП № 68629349 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 08.02.2022 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 487/7763/21. Приватним виконавцем вимоги ухвали суду виконані в повному обсязі. Ухвалою від 31.05.2023, по зазначеній справі вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки «TOYOTA HILUX», тип загальний вантажний, номер (кузова, рами) [NUMBER] , 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 17.12.2019. Ухвалою від 04.12.2023 у зазначеній справі закрито підготовче провадження, зазначена судова справа призначена до розгляду по суті. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив про задоволення позову в повному обсязі. Наполягав на задоволенні позовних вимог, оскільки позовні вимоги та надані докази ніяк не спростовані сторонами, а приватний виконавець Довгань В.В. у наданих документам та поясненнях (відзиві) ніяким чином не обґрунтувала чому арештований та об`явлений у розшук транспортний засіб передала на реалізацію ДП "СЕТАМ" а не передала іншому приватному виконавцю чи поліції для виконання рішення суду, яке було винесено раніше ніж відкрите виконавче провадження приватним виконавцем Довгань В.В., достовірно знаючи про таке рішення суду та розшук транспортного засобу, що був об`явлений приватним виконавцем Манікіним Д. Представник відповідача [PERSON] адвокат Білецький О. надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, відзиву на позов не надав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ремешевський Є.А. надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, відзиву на позов не надав. Суд, дослідивши письмові заяви представників сторін по суті спору, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження № 68629349, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13.02.2017 у справі №\~666/663/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті грошові кошти у розмірі 2 091 794,40 грн., в якості заборгованості за договором позики, що оформлена розпискою від 23.07.2013 . 06.02.2020, приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним\~Д.С. відкрито виконавче провадження № 61186699 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 27.07.2017 Херсонським міським судом Херсонської області у справі № 666/663/16-ц . 11.02.2020, в межах здійснення ВП № 61186699 приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним\~Д.С. винесено постанову про арешт майна боржника, зокрема на транспортний засіб марки «TOYOTA HILUX», білого кольору, 2016 року випуску, номер (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 26.02.2020, в межах здійснення ВП № 61186699 приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним\~Д.С. винесено постанову про розшук майна боржника, зокрема транспортного засобу марки «TOYOTA HILUX», білого кольору, 2016 року випуску, номер (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 12.11.2021, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва у справі №\~487/7763/21, задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 29.01.2020, що становить 920 000 грн., звернути стягнення на предмет застави за договором застави транспортного засобу від 29.01.2020, а саме на транспортний засіб марки «TOYOTA HILUX», тип загальний вантажний, номер (кузова, рами) [NUMBER] , 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 17.12.2019, шляхом його продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на дату проведення прилюдних торгів шляхом проведення незалежної оцінки. [PERSON] оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку, оскільки наявність судового рішення про задоволення позову [PERSON] може ускладнити виконання рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 лютого 2017 року про стягнення боргу на його користь, вважав свої права порушеними. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30.06.2022 року у справі 487/7763/21 апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2021 року закрито, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено порушень судовимрішенням прав,свобод,інтересів таобов`язків апелянтана ційстадії. 11.02.2022, приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. відкрито виконавче провадження №\~68629349 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 08.02.2022 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 487/7763/21 . 03.02.2023, в межах здійснення ВП № 68629349 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, зокрема транспортного засобу марки «TOYOTA HILUX», білого кольору, 2016 року випуску, номер (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 21.03.2023, в межах здійснення ВП № 68629349 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні . 24.03.2023, в межах здійснення ВП № 68629349 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. була здійснена перевірка майна боржника на предмет його наявності, цілісності та відповідності стану на момент проведення опису та арешту. За результатами чого було складено відповідний акт. 11.05.2023, в межах здійснення ВП № 68629349 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. було складено акт про проведений електронний аукціон, відповідно до якого, через електронний аукціон (торги) примусово було реалізоване арештоване рухоме майно боржника [PERSON] , а саме транспортний засіб марки «TOYOTA HILUX», тип загальний вантажний, номер (кузова, рами) [NUMBER] , 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 17.12.2019 ТСЦ 6541 . Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права /ч. 1 ст. 129 Основного Закону України/. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України /ст.\~2\~Закону України «Про судоустрій і статус суддів»/. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», (надалі за текстом Закон 1404-VIII) однією із засад здійснення виконавчого провадження є обов`язковість виконання рішень. Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону 1404-VIII передбачено, що серед іншого виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 46 Закону 1404-VIII, у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону 1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Окрім цього, Закон 1404-VIII передбачає можливість звернення стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закон 1404-VIII, це може відбуватися у випадках, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. Повертаючись до змісту п. 3 ч. 1 ст. 51 Закону 1404-VIII, слід зазначити, що умова стосовно надання заставодержателем письмової згоди свідчить про наявність волевиявлення держателя права застави, яка спрямована на фактичне припинення відносин щодо забезпечення виконання відповідного зобов`язання, відсутність якої унеможливлює звернення стягнення на заставлене майно боржника. З цього приводу, слід зазначити, що відповідно до постанови КГС ВС від 15.01.2020 у справі № 910/7221/17 та постанов КАС ВС у справі № 640/7964/19 від 06.02.2020 (провадження: К/9901/35509/19) та від 22.12.2023 (провадження: К/9901/43937/21 К/9901/45286/21), відсутність хоча б однієї із вказаних умов, встановлених ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», унеможливлює звернення стягнення на заставлене майно боржника, а приватний виконавець не може діяти на власний розсуд у цьому випадку. Наприклад, у випадку, що мав місце у судовій справі № 640/7964/19, йшлося якраз про відсутність згоди іпотекодержателя на звернення стягнення на заставлене майно тощо. Тобто, позиція суду касаційної інстанції зводиться до необхідності існування не однієї з умов, передбачених ч. 1 ст. 51 Закону 1404-VIII, а одразу всіх трьох, для подальшої можливості звернення стягнення на заставлене майно боржника. Зазначене у повній мірі буде відповідати конституційному принципу обов`язковості виконання судового рішення та меті здійснення виконавчого провадження тощо. Не заслуговують на увагу суду посилання сторони позивача на положення абз. 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», щодо не чинності обтяження спірного рухомого майна, як наслідку відсутності реєстрації застави транспортного засобу у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Так, слід зазначити, що абз. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», передбачено, що на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Проте,\~в даному\~випадку,\~примусове стягнення\~на спірне\~рухоме майно\~здійснювалося на\~підставі рішення\~суду про\~звернення стягнення\~на таке\~майно ,\~а не\~на підстав\~просто реєстрації обтяження цього майна за вимогами обтяжувача. По-друге, у даному випадку, ці імперативні підстави відображені у ст.ст. 15, 16 Закону України «Про заставу» та зводяться до того, що застава майна може бути зареєстрована відповідно до закону, але реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави. Більш того, ці положення Закону України «Про заставу» кореспондується із гарантіями права заставодержателя, визначеними ч. 5 ст. 51 та п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону 1404-VIII. Так,\~із коштів,\~що надійшли\~від реалізації\~заставленого майна,\~повертається авансовий\~внесок стягувача\~на організацію\~та проведення\~виконавчих дій\~(якщо\~такий був),\~у другу\~чергу компенсуються\~витрати виконавчого\~провадження,\~не покриті\~авансовим внеском\~стягувача,\~після чого\~кошти перераховуються\~заставодержателю та\~стягується виконавчий\~збір.\~Якщо заставодержатель\~не є\~стягувачем у\~виконавчому провадженні,\~йому виплачуються\~кошти після\~належного підтвердження\~права на\~заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому зазначеним законом. В даному випадку після реалізації предмета застави та задоволення вимог заставодержателя залишку коштів, які б могли бути направлені на користь позивача - не залишилось. Сама по собі наявність заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13.02.2017 у справі №\~666/663/16-ц про стягнення з [PERSON] коштів не була перешкодою для передання останнім в заставу власного майна (29.01.2020) через відсутність на той час будь-яких виконавчих проваджень, в яких стягувачем виступав би позивач [PERSON] , а боржником [PERSON] відповідно, були вчиненні за відсутності будь-яких обтяжень, як (наприклад) арешт рухомого майна боржника. У іншому ж випадку (від зворотного), такі дії боржника [PERSON] були б спрямовані на шкоду позивачу [PERSON] та на уникнення виконання судового акту від 13.02.2017, за такого у позивача, навіть з урахуванням того, що він не є стороною оскаржуваного правочину, з`явилось би право оскаржувати його як фіктивний або фраудаторний правочин, тобто такий, що вчинений боржником на шкоду кредитору. Проте довогорі позиуи чи застави позивач не оспорював, на що звернуто і увагу апеляційного суду при розгляді справи № 487/7763/21. На думку суду, саме заставодержатель [PERSON] за обставин, що склалися, набуває права стягувача першої черги щодо звернення стягнення на предмет застави, в тому числі і тому, що останній не надавав письмової згоди, як заставодержатель спірного майна, як то передбачено п. 3 ч. 1 ст. 51 Закону 1404-VIII (в матеріалах судової справи № 490/4648/23 такі докази відсутні). Крім того, як предбачено п 2 цієї статті - вартість заставного майна не перевищувала суму боргу перед стягувачем, який є заставодержателем - з врахуванням витрат виконавчого провадження та проведення електронного аукціону (торгів). У даному випадку, також слід враховувати, що хоча рішення Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 487/7763/21 і ухвалено набагато пізніше, аніж заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області у справі №\~666/663/16-ц, проте воно стосується саме індивідуально визначеного майна боржника [PERSON] - спірного автомобіля з конкретним способом його виконання. Разом із тим, наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет застави у справі № 487/7763/21 не перешкоджає виконанню судового рішення у справі №\~666/663/16-ц, адже матеріали справи не містять доказів того, що у разі відчуження спірного рухомого майна на користь інших осіб, це призведе до неможливості виконання рішення суду в обсязі, передбаченому виконавчим листом від 27.07.2017. Позивачем не\~надано суду\~доказів,\~і на\~такі він\~навіть не\~посилався,\~що в\~межах здійснення\~ВП №\~61186699\~приватним виконавцем\~виконавчого округу\~Херсонської області\~Манікіним\~Д.С.\~зроблено будь-які\~інші дії\~щодо розшуку\~майна боржника\~чи звернення\~стягнення на\~його доходи,\~тощо \~,\~отже не\~доведено,\~що звернення\~стягнення на\~вказаний \~транспортний засіб\~є єдиним\~можливим способом\~задоволення вимог\~стягувача ,\~він лише\~посилається на можливе (ймовірне) ускладнення виконання рішення Херсонського міського суду, за яким він є стягувачем. Арешт, як і застава не встановлюють речових прав на майно, а є лише обтяженнями.До того ж, відповідно до положень статей\~589,\~590 ЦК\~наявність або відсутність будь-якого іншого обтяження не є умовою для звернення стягнення на предмет застави або відмови в цьому. Крім того, в ході розгляду зазначеної справи у суді стороною позивача не надано доказів відсутності у боржника [PERSON] іншого майна (наприклад нерухомого), яке може бути достатнім для задоволення або часткового задоволення майнових вимог позивача [PERSON] . Поряд із тим, суд частково погоджується із твердження сторони позивача про те, що під час здійснення підготовчих дій з метою проведення електронних торгів в межах відкритого ВП №\~68629349, з примусового виконання виконавчого листа, виданого 08.02.2022 Заводським районним судом м. Миколаєва у справі № 487/7763/21, приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. були допущені певні порушення ( що підтверджується дослідженими судом матеріалами виконавчого провадження № 68629349) , однак ці порушення не стосуються правил проведення електронного аукціону, мають самостійний порядок оскарження, проте не можуть бути безумовною підставою для визнання електронного аукціону недійсним. Також, слід зазначити, що доказів порушення порядку та правил проведення електронного аукціону (торгів), оформленого актом приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. від 11.05.2023, що регламентується Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом МЮ України 29.09.2016 № 2831/5 та зареєстрованого в МЮ України 30.09.2016 за № 1301/29431, матеріали судової справи № 490/4648/23 не містять. З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши приписи законодавства України та практику Верховного Суду у спірних правовідносинах, надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення. У своїх рішеннях у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, № 303А, п. 2958 та у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (заява № 4909/04, п. 58 Рішення), ЄСПЛ зазначив про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції й зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Ухвалюючи рішення, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, зобов`язаний вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами у справі. Судові витрати у зазначеній цивільній справі, встановлені судом, складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду в сумі 1\~073,60 грн. Разом із тим, у зв`язку відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed