Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

19 червня 2024 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 30 серпня 1997 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають трьох дітей [PERSON] , [INFO] , яка має 1 групу інвалідності, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони мешкають окремо, діти проживають разом з позивачем та перебувають на повному її утриманні. Відповідач є здоровою та працездатною особою, однак добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 20 червня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, натомість в прохальній частині позовної заяви зазначила, що просить розглянути справ без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільних дітей, а саме: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 лютого 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Виконкому Індустріального району м. Дніпропетровська, актовий запис № 109; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 серпня 2007 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетрвської області, актовий запис № 822; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 травня 2020 року Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №879. Відповідно до довідки № 693 від 07.06.2024 року про отримання (неотримання) допомоги, [PERSON] , перебуває на обліку в Лівобережному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради по Індустріальному району та їй призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства І групи підгрупа «Б», з 02.11.2017 року по теперішній час. Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 727909 від 31.10.2017 року, [PERSON] , [INFO] , має першу групу інвалідності з дитинства та за станом здоров`я не може виконувати ніякі види праці, потребує постійного догляду і нагляду. Відповідно до довідки №001856 про склад сім`ї або зареєстрований у житловому приміщенні/будинку осіб від 04 червня 2024 року, діти зареєстровані разом з батьками за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що відповідач не мешкає за місцем реєстрації, матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Вказані обставини в ході судового розгляду справи відповідачем не оспорювались та не спростовані. Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з необхідністю отримання позивачем матеріальної допомоги (аліментів) на утримання неповнолітньої доньки, та ненаданням такої допомоги відповідачем у добровільному порядку. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.ч. 1-2 ст. 181 СК України). Отже, Сімейним кодексом України передбачено два види сплати аліментів на утримання дитини: договірний - коли батьки досягли згоди щодо порядку та розміру сплати аліментів, та судовий - коли такої домовленості між батьками досягнуто не було. При вирішенні даної справи суд виходить з того, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів є беззаперечним доказом того, що домовленості між батьками дитини щодо розміру аліментів досягнуто не було, та відповідач належним чином не виконує свого обов`язку по утриманню дитини. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім того,\~якщо один\~із подружжя,\~в тому\~числі і\~працездатний,\~проживає з\~дитиною з\~інвалідністю,\~яка не\~може обходитися\~без постійного\~стороннього догляду,\~і опікується\~нею,\~він має\~право на\~утримання за\~умови,\~що другий\~з подружжя\~може надавати\~матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. (ч. 1 ст. 88 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 88 СК України розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до\~частини першої статті 80\~цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Частиною 1 статті 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ч.1\~ст.182\~Сімейного Кодексу\~України при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~ 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність сторін щодо участі в утриманні дітей та розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також судом враховується, що разом з позивачем проживає повнолітня спільна донька сторін [PERSON] , [INFO] , яка є дитиною з інвалідністю й не може обходитися без постійного стороннього догляду, який їй надає позивач. Відповідно до\~ч.\~2\~статті 182\~Сімейного Кодексу\~України розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, зважаючи на встановлені обставини справи, зокрема те, що разом з позивачем проживають та перебувають на її утриманні дві неповнолітні дитини сторін, а також повнолітня дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду й позивач опікується нею, суд вважає доведеним обов`язок відповідача, який є батьком дітей, сплачувати аліменти на їх утримання. При визначенні розміру аліментів, суд приймає до уваги стан здоров`я та інтереси дітей, а також обов`язок відповідача, як батька утримувати дітей, відсутність даних незадовільного стану здоров`я відповідача чи знаходження на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї, яких він зобов`язаний утримувати. З урахуванням викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності та враховуючи обставини, визначені ст.ст. 88, 182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 19 червня 2024 року і до досягнення найстаршою неповнолітньою дитиною повноліття, оскільки утримувати дитину це є обов`язком обох батьків. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, піддягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Outcome: approved