Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був між ними зареєстрований 01 березня 2019 року у Києво-Святошинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 52. Під час подружнього життя у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з позивачкою в місті Первомайськ Миколаївської області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала, що у них не склалося спільне життя через різність характерів, поглядів на життєві ситуації, світосприйняття загальнолюдських питань, відсутність спільних інтересів з чоловіком. Вони втратили почуття любові і порозуміння між собою, а тому між ними постійно виникають сварки. Відповідач всіляким чином виказує свою неповагу, висловлює на адресу дружини погрози, з метою вчинення щодо неї морального та психологічного тиску, неодноразово звертався до Первомайського відділу поліції та місцевих соціальних служб з різного роду наклепами та безпідставними заявами про те, що вона, нібито, намагається вивезти дітей до Російської Федерації задля сексуального рабства. У позивачки існують обґрунтовані підозри, що відповідач вживає наркотичні засоби, в зв`язку з чим, у нього останнім часом стали виявлятися розлади психічного здоров`я. До того ж, відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В зв`язку з цим, вони протягом тривалого часу не підтримують подружні стосунки і припинили спілкування з питань сімейного життя та з березня 2023 року не проживають однією сім`єю, спільного господарства не ведуть, проживають окремо (в різних містах), шлюбні відносини, притаманні сім`ї протягом цього періоду між ними припинено, а шлюб існує лише формально. Подальше спільне проживання та збереження сім`ї вважає неможливим, тому що воно суперечить їх особистим інтересам, а також інтересам дітей, в зв`язку з чим, вважає, що шлюб фактично вичерпав себе та припинив існування, подальше спільне проживання і збереження сім`ї, поновлення нормальних шлюбних стосунків в майбутньому неможливе. На даний час будь-яких спорів майнового характеру або з інших питань між ними немає. Між ними досягнуто угоди стосовно того, їхні малолітні діти будуть проживати поряд з позивачкою. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України, в тому числі через оголошення на веб-порталі судової влади України. Відзив на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що 01 березня 2019 року у Києво-Святошинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 52, між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають двоє дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки припинені з березня 2023 року через різність характерів, поглядів на життєві ситуації, відсутність спільних інтересів. Спір про розподіл майна та утримання дітей на даний момент відсутній. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин справи суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка вимогу про зміну прізвища не заявляла. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved