Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

Заявники в порядку ст. 109 СК України звернулись до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу. Посилались на\~те,\~що 14 червня 2016 року між ними був укладений шлюб, який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, актовий запис № 765. Під час шлюбу у них народилась одна дитина [PERSON] , [INFO] . Посилаються на те, що спільне життя між ними не склалось, шлюбні відносин припинені, сторони проживають окремо. Вважають, що їхній шлюб виявився невдалим, у них різні погляди на життя. Втрачено почуття любові один до одного, сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, спільного господарства сторони не ведуть, а тому вони дійшли спільної згоди, щодо розірвання їхнього шлюбу, на даний момент між ними не існує спору про місце проживання та виховання дитини, яка буде проживати з батьком, майнових спорів на даний момент між ними також немає. Мати дитини [PERSON] \~не приймає\~участі у\~вихованні дитини.\~ У зв`язку з наведеним, просили розірвати шлюб між ними та залишити проживати малолітню дитину [PERSON] [INFO] з батьком на самостійному вихованні та утриманні. Встановити факт що [PERSON] ,[INFO] самостійно виховує та утримує малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 294 ЦПК справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 27.06.2024 року, проведення судового засідання призначено на 26.07.2024 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження з повідомленням сторін. В судове засідання заявники не з`явились, від них до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримали та просили заяву задовольнити. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали\~справи,\~судом фактично\~встановлено,\~що 14.06.2016\~ року\~між [PERSON] \~та\~ [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, актовий запис № 765. \~ \~ \~ \~ Під\~час даного\~шлюбу у\~сторін народилась\~дитина \~-\~ син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Відповідно до ч. 3, 4 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, між заявниками досягнуто згоди щодо місця проживання та порядку утримання їх спільної дитини, що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини від 07.06.2024 р. Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Заявники звернулись до суду з заявою про розірвання шлюбу 25.06.2024 року та на час розгляду справи із заявами про відкликання заяви в порядку ч. 4 ст. 109 СК України, дружина та чоловік до суду не звертались. За таких обставин, судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини, то суд вважає за можливе зазначити з ким залишиться проживати дитина після розірвання шлюбу. Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 315\~ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із\~частиною восьмою\~статті 7\~СК України\~регулювання сімейних\~відносин має\~здійснюватися з\~максимально можливим\~урахуванням інтересів\~дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України,\~Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини необхідно для захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини самостійного виховання,\~які визнаються\~сторонами,\~ не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності ї їх визнання. Окрім цього, [PERSON] є працевлаштованим, має стабільний дохід, що підтверджується довідкою від 06.06.2024 року ФОП [PERSON] (а. с.22). Суд вважає, що заявниками доведений факт, що [PERSON] ,\~ [INFO] \~самостійно виховує\~та утримує\~малолітню дитину\~ [PERSON] ,\~ [INFO] , без участі матері. Таким чином заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved