Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

15.01.2024 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Березівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та виключення відомостей про батька дитини. Ухвалою суду від 18.01.2024 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду 05.04.2024 року підготовче судове засідання закрите, справу призначено до судового розгляду. В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що у жовтні 2014 року вступив у близькі стосунки з [PERSON] , а з листопада 2015 року постійно проживав з нею однією сім`єю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу. [PERSON] вказав, що 30.07.2015 року між відповідачами укладено шлюб, який пізніше було розірвано, однак під час шлюбу у [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , батьком якого зазначено - [PERSON] , оскільки дитина народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу. Позивач стверджує, що являється біологічним батьком дитини і бажає бути записаним батьком дитини в документах про його народження, зазначив, що проживає з сином з моменту народження, разом проводять час, купує речі, продукти харчування, повністю забезпечує потреби. У зв`язку з вищевказаним [PERSON] просить визнати його батьком дитини [PERSON] та внести відповідні зміни до актового запису про народження. У судове засідання 30.07.2024 року позивач не з`явився, однак 30.07.2024 року від його представника надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с.69). Відповідач [PERSON] у судове засідання 30.07.2024 року також не з`явилась, 30.07.2024 року надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивач дійсно є біологічним батьком дитини (а.с.68). Відповідач [PERSON] у судове засідання 30.07.2024 року не з`явився, 30.07.2024 року надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог (а.с.67). Представник третьої особи Березівського відділу державної рестрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїї (м. Одеса) також у судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. За приписами ч. 2 ст. 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами. Вивчивши всебічно та повно матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, врахувавши думку позивача та відповідачів, викладені у заявах від 30.07.2024 року, суд вважає що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 4 ст.206 ЦПК України передбачено: «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову». Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. У відповідності до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №278 від 14.08.2015 року вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого записано: [PERSON] , а батьком: [PERSON] . Підстава відомостей про батька - актовий запис про шлюб №128 від 30.07.2015 року (а.с.70-71) Статтею 121 Сімейного кодексу України (далі - СК України), визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття; позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У відповідності до ч. 1ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Згідно з п. 6, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»(надалі Постанова), особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до статей 213,215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини (п. 6 Постанови). При розгляді спору щодо визнання батьківства суд виходить зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином, судом взято до уваги те, що сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved