Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

26.06.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 27.07.2008 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , за час якого у них [INFO] , народився спільний син [PERSON] . На даний час подружні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться, вони проживають окремо. Причиною цьому стали різні погляди на шлюб та сімейне життя. Вважає, що примирення між ними не можливе. Після припинення спільного проживання їх спільна з відповідачем дитина залишилися проживати разом з нею, останні перебувають на її повному утриманні. Самостійно забезпечити належний рівень життя синів вона не в змозі. [PERSON] надає матеріальну допомогу на стабільно та не у достатньому розмірі. Останній інших осіб на своєму утриманні немає, він є здоровим, на обліку у лікарів не перебуває та офіційно працює на посаді комірника у Волинській філії ТзОВ «Газорозподільчі мережі України». У відповідача на праві власності є дві квартири, автомобіль та гараж. На підставі наведеного просить суд: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який було зареєстровано 27.07.2008 року Відділом РАЦС Луцького МУЮ Волинської обл. за актовим записом № 858; стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 (однієї третьої) частки усіх його видів заробітку (доходу), але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно; стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі. В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала з наведених у її позові підстав, просила задовольнити їх у повному обсязі. Додатково суду пояснила, що причиною розірвання шлюбу з відповідачем стало зловживання ним алкогольними напоями на протязі тривалого часу, а також нещодавнє застосування щодо неї фізичного насильства. Із червня 2024 року вона із чоловіком припинила спільне проживання. На розірванні їх шлюбу наполягає. Як їй відомо, розмір заробітку [PERSON] становить близько 12000 15000 грн. на місяць. В добровільному порядку відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання їх сина. Зазначені підстави стали причиною звернення до суду з даними вимогами. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав повністю, суду пояснив, що їх сім`я з позивачкою на даний час розпалася, причиною цьому стало, зокрема, втручання матері [PERSON] у їх подружнє життя. Алкогольними напоями він не зловживає. Ствердив, що між ним та дружиною дійсно був конфлікт, у ході якої він її вдарив, проте це була відповідь на фізичне насильство, яке вчинялося останньою щодо нього. Зазначив, що розмір його середньомісячного заробітку фактично становить 11000 грн., позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів він визнає у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 27.07.2008 року, який було зареєстровано Відділом РАЦС Луцького МУЮ Волинської обл. за актовим записом № 858. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , оригінал якого міститься в матеріалах справи (а.с. 5). \~ \~ \~ \~Від шлюбу сторони мають спільну дитину малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття поваги один до одного, різні погляди на шлюб та сімейне життя. На даний час, сторони спільне господарство та побут не ведуть, а також з червня 2024 року проживають окремо. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а також їх спільному малолітньому сину, а тому шлюб підлягає розірванню. Як слідує\~зі змісту\~позовної заяви\~ [PERSON] \~до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, між сторонами також не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні спільної дитини у зв`язку з чим у них існує спір з даного приводу. Статтею 8\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень\~Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває та будь-яких інших осіб на утриманні не має, розмір його середньомісячного заробітку становить 11000 грн. Доказів іншого позивачкою не надано, а судом в ході розгляду справи не здобуто. Відповідачу на праві власності належить автомобіль ЗАЗ Forza, 2011 р.в., дві квартири, загальною площею 34,6 кв.м. та 44,7 кв.м., а також гараж площею 18,7 кв.м. (а.с. 8-9). Малолітній [PERSON] , [INFO] , є здоровим, на обліку в лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на її утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7\~ЗУ «Про\~державний бюджет\~України на\~2024\~рік» визначено\~прожитковий мінімум\~для дитини\~відповідного віку,\~який з 1 січня: для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~ 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що [PERSON] довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає зазначений розмір аліментів достатнім та справедливим. При визначенні розміру аліментів, суд, у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, також приймає до уваги визнання відповідачем заявлених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася 26.06.2024 року (а.с. 2), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно до ч. ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З наведеного слідує, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 1211,20 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу (а.с. 1). Крім того, [PERSON] звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому з [PERSON] слід також стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved