Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення моральної шкоди за спричинену тяжким ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що в ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг» працювала 24.06.2005 р. по 15.02.2022 р. Спочатку працювала на дільниці благоустрою озеленювачем. 3 28.09.2006р. по10.05.2007р. працювала прибиральником виробничих приміщень, з 10.05.2007р. по 08.04.2010р. лампівником ш. ім.. Артема. Під час виконання своїх трудових обов?язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на мене діяли шкідливі виробничі фактори такі, як важкість праці та хімічні фактори. А з 08.04.2010р. по 15.02.2022р. працювала роздавачем вибухових матеріалів (підземним), заряджання глибоких скважин та видача ВМ) ШУ по підземному видобутку руди на дільниці N?22 шахти ім. Артема гірничого департаменту. 15.02.2022р. позивач звільнилася з підприємства за власним бажанням в зв?язку з виходом на пенсію. Працюючи тривалий час у відповідача, від фізичних перенавантажень почала часто хворіти, від чого стала переносити фізичні страждання. Ці фізичні страждання поступово переросли в моральні страждання та переживання - тому, що отримала ушкодження своєму здоров?ю, працюючи у відповідача. 09.01.2024р. Українським науково-дослідного інститутом промислової медицини позивачу були встановлені захворювання за діагнозами 1. Радикулопатія попереково-крижова та шийна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). 2. Силікоз першої стадії. Емфізема легень першої стадії. Легенева недостатність першого-другого ступеню. Захворювання були визнані професійними - такими, що отримані були по причині тривалої роботи на підприємстві у відповідача. Звісно, що від отриманих професійних захворювань мені спричинена моральна шкода від якої я переношу страждання, переживання, негативні наслідки в своєму житті, маю матеріальні збитки. 09.04.2024р. висновком МСЕК від професійних захворювань мені було визначено 60% втрати працездатності: 40% по радикулопатії та 20% по силікозу та третя група інвалідності. За висновками тієї ж лікувально-експертної комісії мені були протипоказані - важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, робота в умовах вібрації та в умовах виробничого пилу. Також лікувально-експертною комісією мені було рекомендовано - постійний нагляд у сімейного лікаря та невролога, медикаментозне лікування, забезпечення засобами медичного призначення, санаторно-курортне лікування. В Акті розслідування хронічних професійних захворювань від 05.02.2024р. в пункті 18 вказано, що причиною отримання мною професійних захворювання є те, що я тривалий час роботи працювала в умовах пилу та важкої фізичної праці, що перебільшували ГДН: ???Важкість праці: ???Маса вантажу, що постійно піднімається та переміщується вручну для жінок до 12 кг, при нормативному значенні до 7 кг. ???Величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками для жінок становило 43 200 кг/с при нормативному значенні 42 000кг/с, ???Робоча поза: незручна становила 41% при нормативному значенні 25%, ???Нахили тулуба (вимушені, більше 30 градусів) 195 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. Від професійних захворювань у позивача тепер з?явився стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, з іррадіацією в ліву руку та ногу. Тепер в мене порушена хода. В позивача з?явилися біль та обмеження рухів в ліктьових, плечових та колінних суглобах. Позивача турбують болі в руках, які періодично німіють та мерзнуть. В позивача досить часто виникає загальна слабкість, задишка навіть при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, від якого виникає біль за грудниною та швидка втома. Посилаючись на вище викладене позивач просить суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на її користь 360 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою суду від 02 травня 2024 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. \~ \~ \~ \~ Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", отримавши копію позовної заяви та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 02 травня 2024 року, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову повністю, додатково зауваживши, що Позивач при пред`явленні позову про стягнення моральної шкоди має довести в чому полягає завдана шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю Відповідача її заподіяно, з яких міркувань виходив Позивач визначаючи розмір шкоди, та якими доказами він це підтверджує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на ім`я [PERSON] , вказано, що остання з 24.06.2005 р. по 15.02.2022 р. працювала у відповідача. Спочатку на дільниці благоустрою озеленювачем. 3 28.09.2006р. по10.05.2007р. працювала прибиральником виробничих приміщень, з 10.05.2007р. по 08.04.2010р. лампівником ш. ім.. Артема. Під час виконання своїх трудових обов?язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на мене діяли шкідливі виробничі фактори такі, як важкість праці та хімічні фактори. А з 08.04.2010р. по 15.02.2022р. працювала роздавачем вибухових матеріалів (підземним), заряджання глибоких скважин та видача ВМ) ШУ по підземному видобутку руди на дільниці N?22 шахти ім. Артема гірничого департаменту. 15.02.2022р. позивач звільнилася з підприємства за власним бажанням в зв?язку з виходом на пенсію. По факту професійного захворювання позивача було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06.02.2024 року, де в п. 17 вказано, що хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: Працюючи роздавальником вибухових матеріалів (підземним) шахтоуправління з підземного видобутку руди (на правах шахт) гірничого департаменту ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ» в період з 08.04.2010 по 15.02.2022 [PERSON] виконувала отримання вибухових матеріалів і засобів ініціювання. розвантаження та передавання вибухових матеріалів і засобів ініціювання, оформлення документів. приймання-передавання складу, зберігання вибухових матеріалів. визначення придатності вибухових матеріалів і засобів ініціювання. маркування електродетонаторів. підготування та нарізання вогнепровідного шнура. видання вибухових матеріалів, засобів ініціювання, приймання залишків ВМ, облік надходження та витрат ВМ. підбирання електродетонаторів за опором і цільності мостика. контроль за черговістю витрат ВМ і засобів ініціювання порядку надходжень на склади та дати їх випуску, прибирання приміщень складу. Також працювала: з 28.09.2006 по 10.05.2007 прибиральником виробничих приміщень шахти імені [PERSON] ; з 10.05.2007 по 08.04.2010 лампівником шахти імені Артема. Під час виконання своїх трудових обов?язків та враховуючи професійний маршрут на підприємстві на [PERSON] діяли шкідливі виробничі фактори такі як важкість праці та хімічні фактори. Крім того, в п. 18 вказаного Акту вказано, що причинами виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є такі: Важкість праці: - ??маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну для жінок становила до 12 кг при нормативному значенні до 7 кг; - ??величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками для жінок становило 43 200 кг/с при нормативному значенні 42 000 кг/с; - робоча поза: незручна становила 41 % при нормативному значенні 25 %; нахили тулуба (вимушені. більше 30°). кількість за зміну: 195 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. Хронічні фактори: - вміст кремнію діоксину кристалічного при вмісті в пилу від 10 до 70% становив 2,3 мг/м3 при нормативному значенні 2,0 мг/м3. Відповідно до п. 20 Акту розслідування професійного захворювання, враховуючи стаж роботи [PERSON] в шкідливих умовах праці та неодноразову зміну керівництва структурного підрозділу визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо. За висновком МСЕК від 09.04.2024 року [PERSON] , при перинному огляді, безстроково було встановлено 60% втрати професійної працездатності. Крім того, за висновком МСЕК [PERSON] встановлено 3 група інвалідності - безстроково. Статтею 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до Закону України «Про охорону праці», на підприємство покладено обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці. В наслідок отримання професійного захворювання, останнє спричиняє позивачу фізичні страждання: зниження слуху на обидва вуха, періодичний шум у вухах, головний біль. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року "Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року з питання відшкодування моральної шкоди безпосередньо роботодавцем, у абзаці 9-му пункту 5-го встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Суд прийшов до висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає частковій компенсації. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 №1-рп/2004передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання..». Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань. Отже, наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягав представник відповідача. Хоча, на спростування доводів представника відповідача, матеріали справи переконливо доводять, що стан залежності позивача від його хвороби на сьогоднішній день є даність, яка формує його сприйняття оточуючого світу, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Крім того, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Більше того, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст.153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. З трудової книжки позивача та Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, встановлено, що позивач переважний час своєї трудової діяльності працював у відповідача, та хронічні захворювання отримав, зокрема і через роботу в шкідливих умовах при виконанні ним трудових обов`язків та на території підприємства відповідача ПАТ «АМКР». Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" повинен виплатити позивачеві моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» №4від 31.03.1995 з подальшими змінами, й приймає до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності за професійним захворюванням, час протягом якого позивач працював у відповідача на посаді пов`язаної з виникненням професійного захворювання, глибину і ступінь його моральних страждань пов`язаних з фізичним станом здоров`я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили. Як вбачається з матеріалів справи, причиною професійного захворювання позивача є важкість праці, шкідливі речовини в повітрі робочої зони. Крім того, внаслідок професійного захворювання позивач неодноразово звертався за медичною допомогою, що підтверджується медичними висновками та виписками. Обґрунтовуючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин, характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, також враховуючи факт, що позивач пропрацював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 11 років і 10 місяця, суд вважає можливим стягнути на користь позивача моральну шкоду в розмірі 280 000,00 (двісті вісімдесят тисяч) грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно з пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, з відповідача, з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: partial