Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Позивач АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ») звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути заборгованість за укладеним відповідачкою з Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» кредитним договором № 85018460650 від 06.06.2016 у сумі 52\~638,79 грн. посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором. В обґрунтування вимог зазначено про неналежне виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, у результаті чого станом на 23.07.2019 утворилась заборгованість в загальній сумі 52\~638,79 грн., з яких заборгованість за кредитом у сумі 18\~479,58 грн., заборгованість по відсоткам у сумі 7,05 грн.. заборгованість за комісією в сумі 4\~499,64 грн. та штрафні санкції в сумі 29\~652,52 грн. Тому з метою захисту прав кредитора, враховуючи викладене, позивач просить вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, вказавши, що вона стала жертвою організованої злочинної групи, де визнана потерпілою, працівники відповідача ще не проходять по судовим справа. У неї з відповідачем немає договірних відносин, тому їх спроби стягнути з неї заборгованість є незаконною, як і ніколи не було жодних відносин з приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Вважає дії по стягненню з нею неіснуючого боргу шахрайськими та просить стягнути на свою користь 52\~638,79 грн. матеріальної шкоди, 23\~615,00 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 25 березня 2024 року прийнято до спільного розгляду з первісним зустрічний позов [PERSON] , здійснено перехід у розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 19 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі. У судове засідання сторони не з`явилися. Згідно прохальної частини позовної заяви та поданої до суду заяви та поданого 01.04.2021 клопотання, представник АТ «ПУМБ» просить проводити розгляд справи за відсутності представника банку, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності: первісний позов не визнає, на зустрічному позову наполягає. Відзиву на позов не подала. Представник [PERSON] [PERSON] , раніше надавав заяву про розгляд спрви у його та [PERSON] відсутність. Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом та підтверджується\~матеріалами справи,\~06\~червня 2016\~року між\~Акціонерним товариством\~«Перший Український\~Міжнародний Банк»\~та[PERSON] було укладено договір у вигляді заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно умов якого, відповідачу, як позичальнику, було видано споживчий кредит на суму 19\~995,50 грн. з метою оплати товару, із погодженим розміром процентної ставки за користування кредитом у розмірі 0,01% із погодженим строком кредитування 24 місяці (а.с.7). Указаний договір позивачем в судовому порядку недійсним не визнано. Договір між сторонами був укладений відповідно до вимог статті 634 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Судом встановлено факт невиконання належним чином відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів позивачу. У зв`язку з порушеннями кредитних зобов`язань, відповідач [PERSON] станом на 23.07.2019, має заборгованість за кредитним договором у сумі 18\~486,63 грн., з яких: -заборгованість за кредитом у сумі 18\~479,58 грн., -заборгованість по відсоткам у сумі 7,05 грн. Стосовно вимоги банку про стягнення заборгованості по комісії у сумі 4\~499,64 грн., то суд звертає увагу на наступне. За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 зробив висновок, що положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними. У зв`язку з вищевикладеним висновком суд вбачає відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом з позичальника. Оскільки суд дійшов висновку про нікчемність положень кредитного договору, якими встановлена комісія за користування кредитом, відсутні підстави для задоволення вимог про визнання таких положень недійсними у судовому порядку, оскільки\~статтею 215 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин є недійсним в силу закону і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Такий висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), відповідно до якого визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Умовами договору передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості у період з 07.06.2016 по 06.08.2017 становить 0%, а з 07.08.2017 зазначено 2,25% в місяць. Враховуючи викладене, позовні вимоги банку в частині позову про стягнення із [PERSON] заборгованості з комісій за обслуговування кредитом задоволенню не підлягають (постанови Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 314/3057/16-ц (провадження № 61-14985св19), від 01 квітня 2020 року у справі № 289/545/17 (провадження № 61-1191св17). Стосовно вимоги банку про стягнення заборгованості по процентам у сумі 7,05 грн. та штрафам у сумі 29\~652,52\~грн., то суд звертає увагу на наступне. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення штрафів, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилається на Умови надання та обслуговування кредитної картки, копію яких надав до матеріалів справи. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Надані позивачем Умови з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Таким чином, з огляду на викладене, суд вважає недоведеними вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафів. Стосовно зустрічного позову відповідача [PERSON] . Так, в матеріалах цивільної справи є копія обвинувального акту, з якого вбачається, що на початку червня 2016 року [PERSON] , бажаючи придбати у магазинах міста Кривий Ріг Дніпропетровської області побутову техніку, звернулась по певних осіб, які допомогли їй оформити кредити в Акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк», Публічному акціонерному товаристві «Перший Український Міжнародний Банк», Публічному акціонерному товаристві «ОТП Банк». Після отримання цих кредитних коштів вказані в копії обвинувального акту особи, діючи у складі організованої злочинної групи, відкрито заволоділи грошовими коштами [PERSON] , спричинивши останній матеріальну шкоду у сумі 48\~401 гривня 55 копійок. За відомостями ЄДРСР, кримінальна справа ще не розглянута судом, вироку не має. Згідно із ч. 1\~ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Таким чином, ч. 1\~ст. 1167 ЦК України встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Судом установлено, що відповідач АТ «ПУМБ» не допустив неправомірної поведінки щодо позивачки. Вини банку, нотаріуса, виконавця та установи де працює позивачка в тому, що певні особи відкрито заволоділи коштами, які вона отримала у кредит, не має. Доказів того, що за кредитним договором № 85018460650 від 06.06.2016 приватним нотаріусом Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 379 від 08.02.2018, матеріали справи не містять. При таких обставинах заявлені [PERSON] вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічних вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1\~921,00 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати пропорційно розміру задоволених вимог: 18\~486,63 грн. (сума задоволена судом) * 1\~921,00 грн. (сплачений судовий збір)/ 52\~638,79 грн. = 674,65 грн..

Outcome: approved