Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності. В обгрунтовання позову зазначено, що у 1986 році він звернувся до Кілійської міської ради Одеської області щодо вирішення питання про передачу йому земельної ділянки під забудову житлового будинку. Протягом тривалого часу працівниками міської ради йому повідомлялося щодо того, що документи скоро будуть готові та він почав будувати житловий будинок на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . У 1986 році було проведено всі необхідні будівельні та ремонтні роботи, і на даний час (на момент проведення інвентаризації) будинок є завершений будівництвом. Однак на даний час зареєструвати право власності на житловий будинок позивач не може, оскільки, у реєстраційній службі повідомили, що для реєстрації необхідно Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта. В ДАБІ йому повідомили, що для отримання Декларації про готовність необхідно правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а в свою чергу, у Кілійській міській раді Одеської області повідомили, що для приватизації земельної ділянки необхідно правовстановлюючий документ на земельну ділянку, а для приватизації земельної ділянки необхідно правовстановлюючий документ на майно. На даний час позивач не має можливості оформити право власності на нерухоме майно, оскільки будівництво будинку було вчинено без отримання, у встановленому законом порядку, дозволу на право проведення будівельних робіт. Збудований житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] нічиї права не порушує. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, складений 10.05.2024 року ФОП « [PERSON] » складається з: літ. «А» - житловий будинок (загальною площею103, 7 кв. м., житловою площею 76, 8 кв.м.) 1986 року побудови, літ. «Б» - літня кухня, літ. «В», «Д», «Е» - сарай, літ. «Г» - гараж, літ. «Ж» - теплиця, № 1-5 надвірні споруди. Відповідно до довідки за вих. № 447 від 22.05.2024 року, виданої Комунальним підприємством Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» вбачається, що по даним реєстрації на паперових носіях КП КМР «БТІ» станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. На даний час позивач, не має можливості оформити право власності на збудоване майно в передбаченому порядку, через відсутність встановлених ст. 376 ЦК України обставин, що унеможливлюють визнання права власності на будівництво. На підставі вищезазначеного, позивач просить суд: - визнати за позивачем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який складається з: літ. «А» - житловий будинок (загальною площею103, 7 кв. м., житловою площею 76, 8 кв.м.) 1986 року побудови, літ. «Б» - літня кухня, літ. «В», «Д», «Е» - сарай, літ. «Г» - гараж, літ. «Ж» - теплиця, № 1-5 надвірні споруди. Ухвалою судді Кілійського районного суду Одеської області від 15.07.2024 року, відкрите провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, в підготовче судове засідання не з`явився, надав відзив в якому просив розглянути справу у його відсутність та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 200, 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки за вих. № 447 від 22.05.2024 року, виданої Комунальним підприємством Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» вбачається, що по даним реєстрації на паперових носіях КП КМР «БТІ» станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, складений 10.05.2024 року ФОП « [PERSON] » складається з: літ. «А» - житловий будинок (загальною площею103, 7 кв. м., житловою площею 76, 8 кв.м.) 1986 року побудови, літ. «Б» - літня кухня, літ. «В», «Д», «Е» - сарай, літ. «Г» - гараж, літ. «Ж» - теплиця, № 1-5 надвірні споруди. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: Статтею15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідност.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Вирішуючи питання про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на самочинне будівництво, слід виходити з наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )» визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Згідно ст. 376 ЦК суди, розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки. Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. На підставі ч. 3 ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). Тобто, позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Водночас згідно із ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Судом встановлено, що позивач\~ не має можливості оформити право власності на збудоване майно в передбаченому порядку, у зв`язку з відсутністю встановлених ст. 376 ЦК України обставин, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту\~ в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов задоволенню. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved