Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування поданого позову вказано, що 15 січня 1999 року представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл, зареєстровано Договір № 4011 купівлі - продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупець). Відповідно до вказаного договору купівлі - продажу від 15.01.1999 року, [PERSON] продав позивачу житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В подальшому зазначений договір купівлі-продажу в Кілійському РБТІ позивач не реєстрував і право власності не оформлював, оскільки вважав, що правовстановлюючі документи оформлені належним чином. З 15.01.1999 року і на даний момент він повністю володіє зазначеним житловим будинком, він та його родина сплачує всі комунальні послуги. Фактично правочин обома сторонами повністю був виконаний: відповідачем був звільнений житловий будинок, передані ключі, а позивач разом з сім`єю в`їхав до вказаного житлового будинку та проживає там. На час укладення договору в січні 1999 року йому не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 47 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном як належний власник, що порушує його права. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок від 03.06.2024 року, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , складається з: літ. «А» - житловий будинок (загальною площею 48,6 кв. метра, житловою площею 30,9 кв. метра), літ. «Б» - літня кухня, № 1-3 - надвірні споруди. На підставі вищезазначеного, позивач просить суд: -визнати дійсним зареєстрований 15 січня 1999 року представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл Договір № 4011 купівлі - продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з: літ. «А» - житловий будинок (загальною площею 48,6 кв. метра, житловою площею 30,9 кв. метра), літ. «Б» - літня кухня, № 1-3 - надвірні споруди. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги визнав у повному обсязі. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін, ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні у зв`язку з визнанням відповідачем позову та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 200, 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Згідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 15.01.1999 року, посвідченого Одеською товарною біржею в м. Ізмаїл вбачається, що [PERSON] , який є членом біржі, в подальшому «Продавець» та [PERSON] , який є членом біржі, в подальшому «Покупець», уклали договір за яким, Продавець продав, а Покупець купив житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами по [ADDRESS] . Згідно відмітки в технічному паспорті на житловий будинок від 12.10.1998 року вбачається, що право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно рішення Кілійського міськвиконкому № 314 від 16.10.1997 року, зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок від 03.06.2024 року, вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , складається з: літ. «А» - житловий будинок (загальною площею 48,6 кв. метра, житловою площею 30,9 кв. метра), літ. «Б» - літня кухня, № 1-3 - надвірні споруди. При вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України, встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним (ч. 2, ст. 220 ЦК України). У п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Як встановлено в ході розгляду справи, позивач та відповідач уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, який не суперечить вимогам діючого законодавства, внаслідок чого позивачем були сплачені грошові кошти за нерухоме майно, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved