Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

Представник Міністерства аграрної політики та продовольства України звернув-ся до суду з позовом, посилаючись на те, що за рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2020 року відповідачку [PERSON] було понов-лено на посаді заступника директора Департаменту забезпечення роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України, та стягнуто на її користь середній заробі-ток за час вимушеного прогулу в сумі 291 680 грн 38 коп. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення суми середнього заробітку за один місяць в розмірі 26 516 грн 39 коп. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2021 року було змінено зазначене рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2020 року в частині стягнення середнього заробітку на користь [PERSON] , а саме стягнуто на користь останньої 144 860 грн 80 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 13 112 грн 40 коп. Представник позивача зазначив, що при розгляді судом першої інстанції було помилково розраховано суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] , але, з метою дотримання норм Бюджетного кодексу України, щодо бюджетного пе ріоду, Мінагрополітики, відповідно до платіжних доручень №309-312 від 28.12.2020 ро-ку, було проведено нарахування та оплату визначеної судом суми і перераховано [PERSON] 291 680 грн 38 коп. Таким чином, позивач наголошував, що відповідачці було надмірно нараховано та виплачено 86 686 грн 18 коп. Наказом Мінагрополітики №140-К від 09.10.2023 року [PERSON] було звільнено з посади начальника відділу документообігу та контролю 13.10.2023 ро-ку за угодою сторін. Після отримання Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду пред ставник Мінагрополітки звернувся до [PERSON] з пропозицією добровільно повернути надмірно виплачені їй грошові кошти в сумі 86 868 грн 18 коп, але остання відмови-лася, в зв`язку з чим Міністерство аграрної політики та продовольства України виму-шено звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь Міністерства аграрної політики та продовольства України грошові кошти в сумі 86 868 грн 18 коп, а також судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача - Кулініч Віра Миколаївна позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідачки, - адвокат Дасюк Віктор Володимирович, в судовому засіданні позовні вимоги вважав необґрунтованими і просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові матеріали спра ви, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, вста-новленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, за-хищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, дер-жавні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено: -рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2020 року відповідачку [PERSON] було поновлено на посаді заступника директора Департаменту забезпечення роботи Міністерства аграрної політики та продовольства України, та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 291 680 грн 38 коп. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення суми се-реднього заробітку за один місяць в розмірі 26 516 грн 39 коп. -постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.11.2020 року в ча-стині стягнення середнього заробітку на користь [PERSON] , змінено та стягнуто на ко-ристь останньої 144 860 грн 80 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в ча-стині стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 13 112 грн 40 коп. Поста-нова набула законної сили. -платіжними дорученнями №309-№312 від 28.12.2020 року Міністерство аграр-ної політики та продовольства України (позивач) перерахував [PERSON] визначену су-дом першої інстанції суму середнього заробітку 291 680 грн 38 коп. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звер-ненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те що кошти, які отримані відповідачем від Міністерства аграрної політики та продовольства України є безпідставно набутими, а тому до відносин, які виникли між ними підлягає застосуванню ст.1212 ЦПК України. Згідно з статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно з ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно на-буте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повер-нути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набут-тя або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, ін-ших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення вико-наного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незакон-ного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкоду-вання шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідстав-но набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збережен-ням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявно-сті трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (від-сутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, пе-редбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збе-реження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового ста-ну цих осіб. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави оз-начає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою за-коном, іншими правовими актами чи правочином. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утво-рюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. За змістом ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, від-шкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, алі-менти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх випла-та проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встанов-лено законом. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що ст.1212 ЦК України застосову-ється лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх пра-вових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання по-вернути майно потерпілому. Як зазначав Верховний Суд, норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сто-ронами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, по-станова від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та ін.). Водночас у постанові ВСУ від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція ст.1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм Глави 83, свід-чить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Узагальнюючи викладене, можна сказати, що норми ст.ст.1212, 1213 ЦК Укра-їни, застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на під-ставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпід-ставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для ви-рішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значен-ня для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. У відповідності ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона по справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.5 та ч.6 даної норми (статті 81 ЦПК України) докази подаються сторо-нами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущен-нях. Суд вважає, що в порушення вимог ст..81 ЦПК України, позивачем не наведено суду доказів безпідставності отримання відповідачкою [PERSON] грошових коштів. Представник Мінстерства агрополітики та продовольства України, як в позовній заяві, так і в судовому засіданні вказує, що позивач перерахував [PERSON] 28.12. 2020 року грошову суму 291 680 грн 38 коп, яку було стягнуто за рішенням суду пер-шої інстанції від 17.11.2020 року. Підставами (метою) даного перерахування слугувало «…дотримання позивачем норм Бюджетного кодексу України, щодо бюджетного пері-оду», а тому суд враховує, що перерахування позивачем грошових коштів відповідачці [PERSON] не може вважатися безпідставним, і норми статті 1212 ЦК України, в даному випадку, не можуть застосовуватися до правовідносин, які виникли між сторонами по справі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Міні-стерства аграрної політики та продовольства України про стягнення з [PERSON] безпідставно отриманих грошових коштів не ґрунтуються на вимогах мате-ріального права, є необґрунтованими та недоведеними, а тому правові підстави для їх задоволення відсутні, оскільки, позивачем не надано суду достовірних доказів про без-підставне збагачення відповідача за рахунок коштів позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони про-порційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розгля-дом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі від-мови в позові - на позивача. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. На підставі ст.ст. 12, 81, 83, 89, 141, 247, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed