Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

Заявник [PERSON] через свого представника звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання матері [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] з 21.09.2016 р. по 16.02.2022 р. Вимоги заявника обґрунтовані тим, що з 4 червня 2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва 17 листопада 2016 р. У заявника та зацікавленої особи [PERSON] в шлюбі народився син [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу заявниця [PERSON] разом зі своїм сином проживали за адресою: [ADDRESS] , вказана квартира належить заявниці на підставі договору дарування. На час проведення ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] , заявниця [PERSON] тимчасово проживала аз адресами: [ADDRESS] та в кв. [ADDRESS] . Факт проживання малолітнього сина [PERSON] разом з його матір`ю - заявницею по справі [PERSON] підтверджується рішенням Деснянського районного суду м.Києва щодо стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , Розпорядженням Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 12.06.2018 р. «Про участь батька у вихованні малолітньої дитини [PERSON] », а токож актами обстеження житла, медичними довідками та характеристиками з дошкільних закладів. За вини зацікавленої особи [PERSON] малолітній [PERSON] з моменту народження ніде не був у встановленому законом порядку зареєстрований, так - як його батько [PERSON] не надавав на це свого дозволу. Перед повномасштабним вторгненням рф в Україну зацікавлена особа [PERSON] 16.02.2022 р., за згоди заявника [PERSON] , виїхав разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] до ФРН ( Німеччини) де й перебувають на даний час. В свою чергу заявниця після повномасштабного вторгнення рф в Україну також була вимушена виїхати за межі території України та на даний час перебуває в Нідерландах , де працевлаштувалася на завод «Європастрі» в м.Олдензаал де має можливість отримати соціальну відпустки та допомогу по догляду за дитиною, для чого заявниці необхідно надати докази спільного проживання малолітнього сина [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , так - як малолітній син [PERSON] не має реєстрації в Україні. З цією метою заявниця звернулася до Дніпровського районного суду м.Києва для встановлення відповідного факту. В судовому засіданні заявник та її представник наполягали на задоволені вказаної заяви з обставин викладених в заяві, обгрунтовуючи її доказами, що були долучені до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вказуючи на те, що задоволення заяви відновить права заявниці та буде відповідати її інтересам. Зацікавлена особа [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення заяви, оспорюючи період проживання малолітнього сина [PERSON] разом з заявницею [PERSON] , а саме вказуючи при цьому що малолітній [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] проживав по 2019 рік, чи по 2020 р. При цьому [PERSON] категорично заявляв, що з 2020 р. їх спільний син [PERSON] проживає разом з ним, а з16 лютого 2022 р. їх спільний син проживає разом [PERSON] поза межами України, в той же час підтвердив, що між ним ( зацікавленою особою ) та заявницею [PERSON] на території Німеччини тривають судові процеси щодо визначення форм спілкування [PERSON] з сином [PERSON] . Представник зацікавленої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в зал судового засідання не з`явився надавши до суду заяву про слухання справи у відсутність представника. Суд заслухавши думку учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи встановив наступне, що відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Також статтею 13 ЦК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України слідує, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Також статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як було встановлено в ході судового розгляду, що з 4 червня 2005 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва 17 листопада 2016 р. У заявника та зацікавленої особи [PERSON] в шлюбі народився син [PERSON] [INFO] . 12 червня 2018 р. Деснянською районної в м.Києві державною адміністрацією було видано розпорядження за №325 «Про участь батька у вихованні малолітньої дитини [PERSON] ». Відповідно до даного розпорядження були встановлені графіки побачень [PERSON] зі своїм сином [PERSON] у присутності матері. Відповідно до матеріалів справи слідує, що малолітній [PERSON] відвідував дошкільна заклади, гуртки та з 1 вересня 2020 р. навчається в гімназії №48 Шевченківського району м.Києва . Відповідно до відповіді Служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації вбачається, що станом на 26.03.2018 р. заявниця [PERSON] разом з малолітнім сином проживала за адресою: [ADDRESS] . 14 грудня 2016 р. Деснянським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист №754/12749/16-ц щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі частини усіх видів заробітку ( доходів) відповідача, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.01.2016 р. В матеріалах справи міститься постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.11.2019 р. , відповідно до якого виконавче провадження за вказаним вище виконавчим листом №754/12749/16-ц закрито на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». Частинами 2,3 статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що підтверджує те, що в даний період часу малолітній [PERSON] проживав разом з заявницею [PERSON] . Відповідно до договору дарування квартири від 10 вересня 2022 р. заявниця [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] . Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 18.01.2024 р. Гімназія №48 Шевченківського району м.Києва повідомляє, що батько [PERSON] та його жінка [PERSON] приділяють велику увагу вихованню [PERSON] , знаходяться на постійному зв`язку з вчителем, разом відвідували гімназію, приймають активну участь в зборах, конференціях, залучаються до організаційних питань класу. Мати [PERSON] - заявниця [PERSON] до гімназії ніколи не зверталася, з вчителем на контакт не виходила в шкільному житті [PERSON] участі не приймала та в педагогічному колективі Гімназії № [NUMBER] відсутні відомості про участь [PERSON] у виховані сина [PERSON] . Також, як було встановлено в судовому засіданні, що малолітній [PERSON] з моменту народження у встановленому законом порядку не був зареєстрований за місцем свого проживання та до суду не надані докази того, що зацікавленою особою [PERSON] чинилися перешкоди [PERSON] в здійснені відповідної реєстрації. Як було встановлено в ході судового розгляду, що малолітній син [PERSON] 16.02.2022 р. виїхав разом з зацікавленою особою [PERSON] за кордон та на даний час проживає в Німеччині разом з батьком [PERSON] . Виїзд за кордон малолітнього [PERSON] разом з [PERSON] відбулося зі згоди [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої заяви від 14.02.2022 р. Заявниця [PERSON] після повномасштабного вторгнення рф в Україну також виїхала за межі території України та на даний час тимчасово проживає в Нідерландах , де працевлаштувалася на завод «Європастрі» в м.Олдензаал. Як було встановлено в судовому засіданні, що між заявницею [PERSON] та зацікавленою особою [PERSON] склалися напружені стосунки викликанні вихованням, спілкуванням та побаченням з їх спільним сином [PERSON] та з даного приводу відбуваються судові процеси на території Німеччини. Як зазначає в судовому засіданні заявниця [PERSON] , що встановлення вказаного факту необхідно для отримання певних соціальних пільг на території Королівства Нідерландів. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Також статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення факту належності Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що вимоги заявника [PERSON] про встановлення факту проживання малолітньої дитини разом з мітір`ю не можуть бути розглянуті у відповідності до вимог розділу IV ЦПК України, в зв`язку з чим заява задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed