Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , в порядку окремого провадження, звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно свого онуки [PERSON] . Заява мотивована тим, що заявник разом зі свою дружиною та онуком [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Однак, заявник систематично від онука зазнає домашнього насилля психологічного та фізичного характеру, що виражається в образах з використанням нецензурної лайки, створенні нестерпних умов проживання, постійному психологічному тиску, погрозах, зокрема і фізичною розправою. У результаті звернення заявника до органів поліції на [PERSON] неодноразово було складено протоколи про вчинення адміністративних правопорушень відносно [PERSON] та судом було притягнуто його адміністративної відповідальності. При цьому, [PERSON] продовжує зловживати алкогольними напоями та вчиняти відносно заявника домашнє насилля. Беручи до уваги наведені обставини, заявник звернувся із даною заявою до суду, та просить суд встановити обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , строком на 6 місцяів, із заборонами: заборонити [PERSON] наближатися менш ніж на 100 м. до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ., а також, заборонити [PERSON] наближатися менш ніж на 10 м. до [PERSON] , де б він не перебував. Ухвалою суду від 02.08.2024 року заяву прийнято до провадження. В судове засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце судового засіданя повідомлялися належним чином. На адресу суду від представника заявника [PERSON] надійшло клопотання про розгляд заяви у його відсутність, заяву підтримав та просив задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З Листа Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ ПП у Вінницькій області вбачається, що відповідно до масивів даних інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» [PERSON] , на скорочений номер екстреного виклику поліції «102» до ГУНП у Вінницькій області, в період з 01.01.2023 по 27.06.2024, звертався шість разів, а саме: 11.04.2023 о 07.56 з приводу зникнення онука [PERSON] ; 20.04.2023 року о 19 год. 34 хв. з приводу вчинення домашнього насильства [PERSON] (висловлюється нецензурною лайкою); 08.03.2024 року о 00 год. 25 хв. з приводу викрадення автомобля; 17.06.2024 року о 21 год. 08 хв., 20.06.2024 року о 00 год. 04 хв., а також 22.06.2024 року о 21 год. 47 хв. з приводу вчинення домашнього насильства [PERSON] (перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння висловлюється нецензурною лайкою, агресивно поводиться, створює нестерпні умови для проживання) (а.с.4-5). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.06.2023 р. у справі №127/15949/23 встановлено, що [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, вчинив домашне насильство психологічного характеру відносно свого дідуся [PERSON] , а саме: виражався до останнього нецензурною лайкою. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень, направлено на проходження програми для кривдників до Вінницького міського центру соціальних служб на строк 3 місяці (а.с.6-8). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2023 р. у справі №127/14567/23 встановлено, що [PERSON] вчинив домашне насильство психологічного характеру відносно свого діда [PERSON] , а саме: виражався нецензурно та вчиняв психологічний тиск, чим своїми діями міг завдати шкоди його психологічному здоров?ю. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУПАП. Та застосовано стгнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн (а.с.9). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.04.2024 р. у справі №127/12791/24 встановлено, що [PERSON] за місцем проживання вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно діда [PERSON] , а саме: висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим могла бути завдана шкода психологічному та фізичному здоров?ю потерпілого. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а.с.10). Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 2, 7 частини другої статті 3 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справі, що розглядається судом встановлено, що [PERSON] відносно свого діда - заявника у справі [PERSON] протягом тривалого часу, вчиняє домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, що виражається у висловлюванні на його адресу нецензурною лайкою, погроза фізичною розправою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Необхідність видачі обмежувального припису заявник аргументував неодноразовими фактами чинення фізичного та психологічного насильства [PERSON] відносно нього. Відповідно до ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1)заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2)усунення перешкоду у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4)заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5)заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. За результатами дослідження фактичних обставин справи та представлених доказів, суд приходить до висновку, що перед судом частково доведено відповідні ризики, які обумовлюють безальтернативну необхідність застосування судом до [PERSON] запропонованих заявником спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, оскільки суду не надано відповідних доказів того, кому належить квартира, у якій проживає заявник разом з заінтересованою особою, а тому заява підлягає частковому задоволенню, а саме в частині встановлення обмежувального припису стосовно [PERSON] , [INFO] , строком на 3 місцяів, із заборонами: заборонити [PERSON] наближатися менш ніж на 10 м. до [PERSON] , де б він не перебував. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial