Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборговану заробітну плату за 2023 рік в сумі 68\~364, 49 грн. та за січень-березень 2024 року в сумі 19\~193, 89, а всього 87\~558, 38 грн. з урахуванням ПДФО і військового збору, вихідну допомогу в сумі 18\~200, 00 грн. з урахуванням ПДФО і військового збору, компенсацію за календарні дні невикористаної щорічної відпустки в сумі 4\~431, 51 грн. з урахуванням ПДФО і військового збору; середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 18 березня 2024 року по день прийняття рішення Суду у справі та судовий збір. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначила,\~що вона\~працювала пташницею\~на Державному\~підприємстві Дослідне\~господарство Миклашів\~Інституту сільського\~господарства Карпатського\~регіону НААН,\~та звільнена\~з роботи\~18\~березня 2024\~року по\~п.1\~ст.40\~КЗпП України\~(наказ\~№ 8\~від 18.03.2024р.)\~Відповідач несвоєчасно\~виплачував заробітну\~плату у\~2023\~р.,\~внаслідок чого\~заборгував мені\~станом на\~01.01.2024\~року заробітну\~плату в\~розмірі -\~68364,49\~грн.\~Про наведене\~свідчить Виписка\~з особового\~рахунку по\~виплаті заробітної\~плати ДП\~ДГМиклашів ІСГ\~КР НААН. Станом на день подання заяви розрахунок не здійснено. Крім цього, Відповідач заборгував 56 823,24 грн. в 2024 році, в тому числі: 1) заробітна плата в сумі 19193,89 грн. (в т.ч. ПДФО і ВЗ) за період січень - березень 2024 року, про що свідчить Виписка з особового рахунку по виплаті заробітної плати ДП ДГМиклашівІСГ КР НААН. У день звільнення і до цього часу не було проведено розрахунок; 2) Вихідна допомога в сумі 18200,00 грн. (в т.ч. ПДФО і ВЗ) у розмірі двох окладів, відповідач не заперечує, що винен виплатити вихідну допомогу, сам нарахував її, що відображено у розрахунку заробітної плати за березень 2024 року у Виписці з особового рахунку по виплаті заробітної плати, однак не сплатив до цього часу. 3) Середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, середньоденний заробіток відповідно до розрахунку Відповідача, який наданий ним у Довідці від 24.04.2024 р. № 21, становить 394,68 грн. ( в т.ч. ПДФО та ВЗ). Середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні станом на 30 квітня 2024 року становить 14997,84 грн. (в т.ч. ПДФО і ВЗ), виходячи з розрахунку: 394,68 грн.(середньоденний) X 38 робочих днів( кількість робочих днів затримки за період з 18.03.24 р. по 30.04.2024 р) = 14997,84 грн .( в т.ч. ПДФО і ВЗ); 4) Компенсація за календарні дні невикористаної щорічної відпустки, яка становить 4431,51 грн. Відповідач не заперечує, що винен мені компенсацію за дні невикористаної відпустки, сам нарахував мені її, що відображено у Виписці з особового рахунку по виплаті заробітної плати у графі Березень, однак не сплатив до цього часу. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою від 02.05.2024 року провадження у справі відкрито та призначено судове засідання. 13.06.2024 року в судовому засіданні позивач долучила довідку про виплату їй 30\~000, 00 грн. заробітної плати за листопад-грудень 2023 року та січень 2024 року до матеріалів справи. В судове засідання 24.07.2024 року позивач не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позовні вимоги задоволити та долучила до матеріалів справи видатковий касовий ордер про виплату заробітної плати у сумі 10000, 00 грн. Відповідач в судове засідання 24.07.2024 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомленим про місце та час судового розгляду. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, 18.03.2024 року остання була звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] та наказом Державного підприємства Дослідне господарство Миклашів Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН від 18.03.2024 року № 8. Відповідно до виписки з особового рахунку по виплаті заробітної плати за період з 01.01.2023 року та з 01.01.2024 року вбачається, що відповідач має заборгованість по заробітній платі за 2023 рік в сумі 68\~364, 49 грн. та за січень-березень 2024 року в сумі 19\~193, 89 грн., а всього 87\~558, 38 грн. з урахуванням ПДФО і військового збору При цьому, із долучених до матеріалів справи довідок про виплату заробітної плати вбачається, що відповідачем було виплачено позивачці заробітну плату у загальному розмірі 40\~000, 00 грн. Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 24 червня 2024 року №80, станом на 24 червня 2024 року позивачу не виплачена заробітна плата у сумі 98 654,00 грн., у т.ч. по місяцям: за січень 2022 року - 7518,00 грн.; за лютий 2022 року - 7246,00 грн.; за лютий 2023 року - 4307,00 грн.; за квітень 2023 року - 10244,00 грн.; за грудень 2023 року - 8780,00 грн.; за січень 2024 року - 18715,00 грн.; за лютий 2024 року - 3790,00 грн.; за березень 2024 року - 10913,00 грн.; за квітень 2024 року - 8365,00 грн.; за травень 2024 року - 13563,00 грн.; за червень 2024 року - 5213,00 грн. (а.с.13). Згідно\~ст.94 КЗпП України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, яка згідно\~ст.115 вказаного Кодексу\~виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Також, судом враховуються роз`яснення викладені в п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», за яким задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, з урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 47\~558, 38 грн., оскільки в ході розгляду справи до матеріалів справи було додано квитанції про сплату відповідачем на користь позивача суми невиплаченої заробітної плати у загальній сумі 40\~000, 00 грн. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом у повному обсязі не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо вимог про виплату вихідної допомоги при звільненні та календарні дні щорічної відпустки, суд зазначає наступне. У ст.\~44\~КЗпП України\~зазначено наступне:\~«При припиненні\~трудового договору\~з підстав,\~зазначених у пункті 6\~статті 36\~та пунктах\~1,\~2\~і 6\~статті 40\~цього Кодексу,\~працівникові виплачується\~вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до\~статті 24 Закону України Про відпустки\~(далі - Закон),\~у разі звільнення працівника\~йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до довідки № 18 від 03.04.2024 року Державного підприємства Дослідне господарство Миклашів Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН вбачається, що при звільненні [PERSON] з роботи у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України їй було нараховано вихідної допомоги два посадові оклади в сумі 18\~200, 00 грн., було проведено розрахунок за невикористані дні відпусток, що становить в сумі 4\~431, 51 грн. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно з ч. 1\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У частині 1\~статті 116 КЗпП України, зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, відповідач так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату і до цього часу. Крім того, відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.06.2024 року (як наступний день після звільнення, що є першим днем прострочення) по день винесення судового рішення. Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Згідно довідки Державного підприємства Дослідне господарство Миклашів Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН № 21 від 24.04.2024 року, середньоденна заробітна плата обчислена відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, [PERSON] становить 394, 68 грн. Також суд звертає увагу на те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України\~(подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 25 травня 2016 року у справі №6-948цс16, від 03 січня 2018 року у справі №331/2814/16-ц). Сам по собі факт фінансових труднощів на підприємстві не може позбавляти працівників права на виплати, що передбачені при їх звільненні. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~ст.117 КЗпП України\~відповідальність. Відшкодування, передбачене\~статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц Великої Палати Верховного Суду, зазначено, що, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. При цьому, Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~ст.117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Аналогічний правовий висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі N 761/16407/15-ц, від 15 квітня 2020 року у справі N 331/1863/18, від 18 листопада 2020 року у справі N 335/4416/18-ц. Таким чином, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, який до того ж перепав на час введення в Україні воєнного стану, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у сумі 14\~997, 84 грн. за період з 18 березня 2024 року по 30 квітня 2024 року, а саме по день звернення до суду, що буде відповідати вимогам пропорційності та справедливості Згідно п. 2 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до частин 1,2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, за які позивачем було сплачено судовий збір, задоволені повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 657, 88 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved