Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором надання позики у розмірі 60 207,00 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17 000, 00 грн, а також стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» та [PERSON] укладено договір позики № 2840821, згідно якого позикодавець передає у позичальнику у власність грошові кошти (позику) позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням договору. Договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача. 29.12.2021 між ТОВ «МАНІФОЮ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29/12-2021, відповідно до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, за договорами позики, в тому числі за Договором позики № 2840821 від 29.07.2021 року, що уклали ТОВ «МАНІФОЮ» та боржник яким є [PERSON] 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення права вимоги № 10-03/2023 від 10.03.2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у т.ч. за Договором позики № 2840821 від 29.07.2021 року, що уклали ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] . Заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір, що підлягає стягненню станом 15.03.2024 року відповідно до розрахунку заборгованості, становить 172 824,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 12 000,00 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 160 824,00 грн. Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 60 207,00 грн, з яких: 12 000,00 заборгованість за тілом кредиту; 48 207,00 грн - заборгованість за відсотками. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 19 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі позивача, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. За приписами ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч.ч. 1, 2ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом було встановлено, що 29 липня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено договір позики № 2840821 відповідно до умов якого, позикодавець передає у позичальнику у власність грошові кошти (позику) позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням договору ( п.2.1. договору позики). Позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України - гривні. Тип позики - короткострокова, мета позики - придбання товарів( робіт, послуг) для задоволення потреб пов`язаних з підприємницької , незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Сума позики - 12 000,00 грн. Строк позики до 28 серпня 2021 року ( 30 днів). Розмір процентів за користування позикою - проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку № 1 до договору позики ( п..п.2.2,2.3,2.4 договору позики). Договір позики укладено відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 8.8 договору позики встановлено, що сплив строку дії договору не звільняє сторін від виконання зобов`язань. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як зазначає представник позивача та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «МАНІФОЮ» свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, згідно копії Договір факторингу № 29/12-2021 від 29 грудня 2021, вбачається, що між ТОВ «МАНІФОЮ» зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а ТОВ « Вердікт Капітал» зобов`язується здійснивши фінансування в порядку передбаченому договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить ТОВ «МАНІФОЮ», і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладених між ТОВ «МАНІФОЮ» та боржниками, де серед інших є договір позики № 2840821 від 29 липня 2021 року. Відповідно до договору № 10-03/2023 про відступлення (купівля-продаж) прав вимоги від 10.03.2023, вбачається, що 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у т.ч. за договором позики № 2840821 від 29 липня 2021 року, укладеного між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] . Таким чином, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» перейшли всі права щодо права вимоги до [PERSON] за договором про надання фінансових послуг 2840821 від 29 липня 2021 року. Отже, судом було встановлено, що до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" перейшло право вимоги до [PERSON] . Позивач вказує, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками у порядку та розмірах, передбачених кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 2840821 від 29.07.2021 року заборгованість [PERSON] станом на 15.03.2024 року складає 172 824,00 грн., з яких: 12 000,00 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 160 824,00 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованості у розмірі 60 207,00 грн з яких: 12 000,00 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 48 207,00,00 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, судом було встановлено, що [PERSON] було порушено зобов`язання стосовно своєчасного повернення сум отриманих кредитів та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість за договором позики № 2840821 від 29.07.2021 року станом на 15.03.2024, яку просить стягнути позивач у розмірі 60 207,00 грн з яких: 12 000,00 грн. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту); 48 207,00,00 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. У відповідності до положень ч. 3 ст.12 та ч. 1 ст.82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В п. 27постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процессуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторонни процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд вважає, що позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню повністю. Також, представник позивача просив стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17 000, 00 грн. Частинами 1-6 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо,а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023року укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», копію прайс - листа «ЛІГАЛ АССІСТАНС», копію платіжної інструкції №413000006 від 09.02.2024, заявку на надання юридичної допомоги № 1733 від 07.02.2024 на суму 17 000,00 грн., акт № 3 про надання юридичної допомоги від 13 лютого 2024 року, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» понесло судові витрати на правничу допомогу в сумі17000,00 грн (а.с. 43 оборот -48). Отже, враховуючи, що відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17 000, 00 грн. Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved