Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

Адвокат Побережна О.Д., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася в Сокирянський районний суд із вказаним вище позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позов вказувала, що з відповідачкою [PERSON] позивач [PERSON] перебував з 12.08.2007 року в зареєстрованому шлюбі, який 08.10.2019 року було розірвано на підставі рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області. Сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Починаючи з вересня 2019 року та по даний час неповнолітня [PERSON] постійно проживає з позивачем [PERSON] та перебуває на його утриманні, оскільки відповідачка [PERSON] тривалий період відмовляється у добровільному порядку брати участь у її вихованні та матеріальному утриманні. Спір щодо визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. Останній раз [PERSON] бачила свою доньку у 2019 році та з того часу перестала спілкуватися з нею. При цьому, мати дитини не зверталася до органу опіки та піклування щодо визначення способів її участі у вихованні доньки, оскільки позивач не чинив відповідачці будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Відповідачка не надає будь-яких коштів на утримання своєї неповнолітньої доньки [PERSON] та відповідно до інформації Сокирянського ВДВС у Дністровському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на 29.05.2024 року виконавчих документів щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на виконанні у відділі не перебуває. Таким чином, [PERSON] ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги на утримання своєї дитини у добровільному порядку, не цікавилася її станом здоров`я, вихованням та навчанням, фізичним, моральним та духовним розвитком. Зокрема, вона тривалий час не спілкується та не зустрічається зі своєю неповнолітньою донькою, а також не здійснює будь- яких спроб щодо налагодження з нею родинних відносин, не спілкується з учителями та не приймає участі у батьківських зборах. Додані до позовної заяви докази, на думку адвоката, підтверджують факт самостійного виховання позивачем доньки та, в свою, чергу самоусунення відповідачки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Із врахуванням викладеного просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання 02.08.2024 року не з`явився, натомість представник позивача - адвокат Побережна О.В. направила заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, вимоги викладені в позовній заяві підтримують в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином та завчасно повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не подала, а також не подала відзив на позов. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сокирянської міської ради будучи належним чином та завчасно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, 02.08.2024 року в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за відсутності представника третьої особи суду не подав. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні 23.07.2024 року в присутності психолога [PERSON] висловила свою думку, що вважає за доцільне позбавити батьківських прав відносно неї її матір [PERSON] , оскільки саме вона була ініціатором звернення до суду з даним позовом. Також пояснила суду, що її мати проживала разом з нею до кінця літа 2019 року, після цього вона ще декілька разів спілкувалась з нею і більше до цього часу не бачила її. Весь цей час її вихованням та матеріальним утриманням займається виключно її батько [PERSON] , матір в її вихованні та утриманні жодної участі не приймає, не телефонує до неї, не вітає на дні народження, не цікавиться її навчанням. Свідок [PERSON] , будучи допитана у судовому засіданні 23.07.2024 року, пояснила суду, що являється рідною сестрою позивача по справі [PERSON] . Останнього разу вона бачила свою колишню невістку в кінці липня 2019 року, коли повертала їй доньку [PERSON] , яка гостювала у неї за кордоном. Через декілька днів після цього вона дізналась, що її брат [PERSON] та [PERSON] більше разом не проживають. Свідку не відомо де на даний час проживає та перебуває відповідачка, оскільки вони повністю припинили з нею спілкування з липня 2019 року після того, як остання пішла від її брата. Вихованням та матеріальним утриманням доньки повністю займається її брат [PERSON] , також по можливості допомагає бабуся з дідусем. Свідок в свою чергу також намагається допомагати у вихованні дитини, оскільки племінниця росте без матері та потребує підтримки, поради. Зі слів племінниці їй відомо, що [PERSON] в останній раз вітала її на день народження у 2019 році, більше до цього часу матір доньку не вітає, ні по телефону, ні за допомогою соціальних мереж. Також свідку відомо, що саме племінниця була ініціатором подання позову до суду, оскільки це було її власним бажанням. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, врахувавши думку учасників судового розгляду та думку дитини, а також покази свідка [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд дійшов висновку про таке. Так, судом встановлено, що 12.08.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №06. Під час шлюбу у сторін народилася донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 28.11.2007 року Виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08.10.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.08.2007 року Виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, за актовим записом №06, розірвано. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №150 від 22.05.2024 року, складеного комісією у складі: старости Олексіївського старстинського округу [PERSON], діловода [PERSON] , інспектора-землевпорядника [PERSON] вбачається, що згідно погосподарської книги на житловій площі будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На час перевірки дійсно проживають: [PERSON] та [PERSON] . Зі слів [PERSON] його дружина [PERSON] не проживає разом з ним з 28.08.2019 року. Як вбачається з характеристики, наданої директором опорного закладу «Гвіздовецький ліцей» Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області [PERSON] від 24.05.2024 року, [PERSON] навчається в ОЗ «Гвіздівецький ліцей» з 5 класу. Володіє навчальним матеріалом на достатньому та середньому рівні. Має оцінки середнього рівня з географії та математики, це свідчить, що навчалася не в повну міру своїх сил і можливостей. Гарно запам`ятовує навчальний матеріал. Учениця має добрий загальний розвиток, але не завжди виконує домашні завдання. На уроках уважна, але не завжди активна. З повагою ставиться до товаришів і старших себе. Має друзів. До виконання громадських доручень ставиться відповідально і добросовісно. Брала участь у громадському житті класу і ліцею. Товариська і врівноважена. Правила поведінки завжди свідомо виконує. Доручену справу доводить до кінця. Підтримує дружні стосунки з однокласниками та учнями ліцею. Батько цікавиться навчанням дочки та її поведінкою, а мама не підтримує зв`язок з класним керівником, останні три роки не цікавилася про шкільне життя [PERSON] . Згідно психологічної характеристики, наданої практичним психологом ОЗ «Гвіздівецький ліцей» [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , навчається в 10 класі ОЗ «Гвіздівецький ліцей», товариська, добра, відкрита до спілкування з однолітками. Самооцінка в [PERSON] адекватна, добре розвинуте уміння самоконтролю. Емоційний стан стійкий, дитина врівноважена. Загальний рівень розвитку пізнавальної сфери - на достатньому рівні. Пам`ять в [PERSON] знаходиться на достатньому рівні, домінуючий тип - зоровий та слуховий. Увага на достатньому рівні. Мислення переважає наочно-практичне, порівнює предмети, узагальнює, об`єднує в групи, робить висновки. Вміє переносити набуті навички в нові навчальні ситуації. Мовлення активне, стримане, змістовне. Рівень мотивації до навчання середній, досягнення успіху викликає в учениці радість та вважає, що потрібно вчитися. Загальний розвиток учениці відповідає віку. [PERSON] вихована, дружелюбна, спокійна учениця. Психологічний стан дитини стабільний. Згідно довідки сімейного лікаря [PERSON] №108 від 24.05.2024 року, [PERSON] , [INFO] , жителька с. Олексіївка Дністровського району Чернівецької області, на «Д» обліку не перебуває. За результатами останнього медичного огляду - здорова. Щеплення пройдені згідно календаря імунопрофілактики. На огляд дитину завжди супроводжує батько. Згідно рішення та висновку виконавчого комітету Сокирянської міської ради №166 від 26.07.2024 року, з метою соціального захисту неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] та її права на повноцінний розвиток, створення належних умов для психологічної адаптації, виховання та розумового розвитку, виконавчий комітет Сокирянської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Аналіз наведеної норми свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Таку правову позицію висловив ВС в справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21) від 26.04.2022 року. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсутність інтересу до дитини з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між ним та його дітьми, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дітьми. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що з вересня 2019 року відповідачка не приймає участі в житті неповнолітньої доньки [PERSON] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умов для отримання дитиною освіти. Таким чином суд вважає, що відповідачкою [PERSON] свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні доньки є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. ЄСПЛ неодноразово зауважував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати, дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , по відношенню до її неповнолітньої доньки [PERSON] , слід задовольнити, адже це якнайкраще відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, вік її дитина, яка потребує необхідного забезпечення, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дитини, а також з реальної можливості відповідачки сплачувати щомісячно аліменти, не порушуючи прав останньої суд вважає, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved