Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість по кредиту в розмірі 43314,65грн. та судові витрати 2684,00грн. судового збору, 13000,00 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.07.2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено Договір кредиту №4454442, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 15000,00грн., а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. 04.02.2022 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №04-02-02/2022, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за договором кредиту №4454442 від 12.07.2021 року, укладеного між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . В свою чергу, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги ТзОВ «Коллект Центр» за договором кредиту №4454442 від 12.07.2021 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, в той час як відповідач взятих на себе зобов`язань по договору не виконав, своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, не надавав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 09.11.2023року становить 43314,65грн. та складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 15000,00грн., заборгованості за процентами в сумі 28050,00грн.; 3%річних в сумі 24,65грн., інфляційні втрати в сумі 240,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, клопотанням до суду просить справу слухати у його відсутності і позов задоволити в повному об`ємі. З врахуванням представлених документів, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, подала відзив на позовну заяву. Стверджує, що не підписувала кредитного договору, позивачем не надано жодних доказів того, що кредитний договір було створено в порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою, з можливістю ідентифікувати підписантів договору, який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Також, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Також, позивачем надано докази, які доводять перехід прав вимоги від первісних кредиторів до позивача, однак жодним чином не підтверджують наявність прав вимоги у такого первісного кредитора. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Відповідно до ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] 12.07.2021 р. укладено Договір кредиту №4454442, згідно з яким відповідачу надано грошові кошти в розмірі 15000,00грн. Відповідно до умов Договору кредиту, кошти надаються в безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником кредитодавцю з метою отримання кредиту. Укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт або мобільний додаток. Договір було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідачки, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України. Відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання вказаного вище договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. Відтак, суд не приймає до уваги твердження відповідачки про те, що вона не укладала даного кредитного договору, оскільки такі не підтверджені жодними доказами. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. Однак своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору відповідач не виконує, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на станом на 09.11.2023року становить 43314,65грн. та складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 15000,00грн., заборгованості за процентами в сумі 28050,00грн.; 3%річних в сумі 24,65грн., інфляційні втрати в сумі 240,00 грн. Також встановлено, що 04.02.2022 року між ТзОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №04-02-02/2022, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за договором кредиту №4454442 від 12.07.2021 року, укладеного між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . В свою чергу, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги ТзОВ «Коллект Центр» за договором кредиту №4454442 від 12.07.2021 року. Відповідно до вищевказаного договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі. Право на одержання яких належить клієнту. Сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор став кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. За положеннями п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТзОВ «Коллект Центр» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] . Відповідно до реєстру боржників від 10.01.2023 р. до Договору №10-01/2023 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 р., ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло грошової вимоги до відповідача в сумі 43314,65грн. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану заборгованість. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 2684,00 грн. судового збору. Крім того, оскільки позов задоволено повністю, понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню. Так, Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року у справі №372/1010/16-ц прийшов до висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з частиною третьою ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження вказаних витрат суду надано договір про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023 року, укладеного з позивачем, заявку про надання юридичної допомоги № 82 від 04.11.2024 року, витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 08.11.2024 року та платіжну інструкцію від 09.11.2024 року. Таким чином суд вважає, що позивачем доведено, що ним понесені витрати на правову допомогу, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути витрати в сумі 13 000 грн.

Outcome: approved