Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача про скасування заборони та арешту із нерухомого майна. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, він є власником 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що при здійсненні реалізації своїх майнових прав знятті з реєстрації у належній йому квартирі особи, яка не є власником, йому стало відомо, що на його майно накладено арешт та оголошено заборону, а саме: - обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 2109330 від 21.06.2005 р., реєстратор Друга Луцька державна нотаріальна контора на підставі постанови АА №675959 від 23.05.2005 р. державного виконавця [PERSON] , - обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 2111254 від 22.06.2005 р., реєстратор Волинська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №675959 від 25.05.2005 р. виконавця ВДВС Луцького МУЮ Домальчука Р.В. В подальшому, на його звернення, було отримано відповідь від відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що виконавче провадження відносно нього було знищено за терміном зберігання. Вважає, що належне йому майно безпідставно перебуває під обтяженням, чим порушуються його майнові права щодо розпорядження власністю. У зв`язку\~з чим,\~просить скасувати\~заборони та\~арешти з\~нерухомого майна, що належить йому на праві приватної власності. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, [PERSON] є власником 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Крім того, із вказаної інформації слідує, що на 2/3 частин квартири [ADDRESS] накладено арешт та оголошено заборону, а саме: - обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 2109330 від 21.06.2005 р., реєстратор Друга Луцька державна нотаріальна контора на підставі постанови АА №675959 від 23.05.2005 р. державного виконавця [PERSON] , - обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 2111254 від 22.06.2005 р., реєстратор Волинська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №675959 від 25.05.2005 р. виконавця ВДВС Луцького МУЮ Домальчука Р.В. (а.с. 9). Частиною 1 статті 316\~ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В частині 1 ст.\~319\~ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, а саме право особи на безперешкодне користування, володіння і розпорядження своїм майном, право на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Із постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року слідує, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із наступного. Відповідно до положень статей 391, 396\~ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, зважаючи, що права позивача як власника нерухомого майна порушені, доказів того, що він є боржником у будь-якому виконавчому провадженні суду не представлено та враховуючи відсутність іншого способу зняття арешту з майна не інакше як за рішенням суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved