Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки про припинення стягнення аліментів, посилаючись на те, що на підставі судового наказу Арцизького районного суду Одеської області від 17 серпня 2020 року у справі № 492/1030/20 з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, який перебуває на примусовому виконанні у Арцизькому відділі державної виконавчої служби в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З часу пред`явлення наказу до виконання з заробітної плати позивача на рахунок відповідачки щомісяця відраховуються кошти на утримання дітей, проте фактично діти вже понад 2 роки зареєстровані і проживають разом із позивачем, який піклується потребами дітей, а відповідачка дітьми не цікавиться, тому позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Позивач та його представниця, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явились, але до суду від них надійшли заяви, в яких просили суд про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, у разі неявки відповідачки у судове засідання не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка про дату, час і місце судового засідання двічі поспіль повідомлялась належним чином, однак у судове засідання повторно не з`явилась. Так, судом, відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовими конвертами з судовими повістками, що повернулися до суду з довідками відділення «Укрпошти» з позначками «адресат відсутній за вказаною адресою», свідчить про неможливість вручення відповідачці судових повісток, та відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судові виклики вручені відповідачці належним чином. Клопотання про розгляд справи за її відсутності, відзив на позов до суду не подала, про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Арцизького відділу державної виконавчої служби в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Суд також враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54; «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже, відповідачка зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідачка надавала суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідачки в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідачки про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи із вищезазначеної практики ЄСПЛ, враховуючи зазначені обставини неявки відповідачки до суду, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідачки, яка з 12 квітня 2023 року, тобто з моменту прийняття судом позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі до ухвалення даного заочного рішення, жодного разу до суду не прибула, станом розгляду справи не цікавилась, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, - знехтувала. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачку, яка не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Враховуючи вказані факти, згоди позивача та його представниці, що викладені у їх заявах, суд вважає за можливе, відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з обов`язком батьків утримувати неповнолітніх дітей, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 15 грудня 2011 року, виданого Виконавчим комітетом Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області, серії [NUMBER] від 15 вересня 2017 року, виданого Арцизьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] (а. с. 9-12, 13, 51, 137), позивача у справі, матір`ю - [PERSON] (а. с. 14, 15), відповідачку у справі. (а. с. 16, 17). На підставі судового наказу Арцизького районного суду Одеської області від 17 серпня 2020 року у справі № 492/1030/20, з [PERSON] , позивача у справі, на користь [PERSON] , відповідачки у справі, стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 06 серпня 2020 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а. с. 18-20, 22-24). Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] від 25 листопада 2020 року, винесеною державним виконавцем Арцизького відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Максимчук Ю.В. на підставі заяви [PERSON] , відповідачки у справі, про відкриття виконавчого провадження від 24 листопада 2020 року, відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного вище судового наказу, яке на даний момент залишається відкритим. (а. с. 21, 25-26). Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади № 2023/002503025, 2023/002503009, 2023/002503024 від 26 березня 2023 року, сформованих на підставі заяв [PERSON] , позивача у справі, малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за однією адресою з їх батьком [PERSON] , позивачем у справі, а саме: в/ч [NUMBER] , [ADDRESS] (а. с. 50, 51, 52). Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 30 березня 2023 року; складеного начальником служби у справах дітей Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області Ботнар Ю.Ю., проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого встановлено, що [PERSON] , відповідачка у справі, 2 роки тому поїхала на заробітки, малолітні [PERSON] , [PERSON] проживали 2 роки разом з батьком відповідачки [PERSON] , тиждень тому [PERSON] , позивач у справі, забрав дітей до своїх батьків. (а. с. 56-57). Згідно з актом обстеження умов проживання від 30 березня 2023 року; складеним начальником служби у справах дітей Теплицької сільської ради Болградського району Одеської області [PERSON] , проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого малолітні [PERSON] , [PERSON] раніше проживали у дідуся [PERSON] , а з зими 2022 року - у дідуся [PERSON] , батька [PERSON] , позивача у справі; батько дітей [PERSON] , позивач у справі, є військовослужбовцем за контрактом, що підтверджується довідкою про грошове забезпечення за вих. № 350/180/576/4 від 30 березня 2023 року, виданою Військовою частиною [NUMBER] , та під час відпусток проживає разом із дітьми за вказаною адресою. (а. с. 49, 58-59). Відповідно до листів Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наданих на виконання ухвали Арцизького районного суду Одеської області про витребування доказів від 12 квітня 2023 року, а також на лист № 2559/23-Вих від 13 квітня 2023 року, за інформацією з Бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» [PERSON] , [INFO] , відповідачка у справі, 26 лютого 2021 року о 08 год. 20 хв. перетнула кордон за напрямом «виїзд» у пункті пропуску Грушів; напрям «в`їзд» - відсутній. (а. с. 82, 86-87, 91, 93). Оцінюючи вищезазначені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 79, 80, 82 ЦПК України вважає, що зазначені докази є належними, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилаються сторони, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 СК України. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин 1, 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, а також їх призначення. Суд зауважує, що тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням необхідно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким дитина не проживає, не відповідає її інтересам і не забезпечує розпорядження аліментами виключно за цільовим призначенням. Судом встановлено, що на підставі судового наказу Арцизького районного суду Одеської області від 17 серпня 2020 року у справі № 492/1030/20 з [PERSON] , позивача у справі, на користь [PERSON] , відповідачки у справі, стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно (а. с. 18-20, 22-24). Суду не надано доказів, що аліменти використовуються для потреб дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , незалежно від того, що вони проживають з батьком, з якого стягуються аліменти на їх утримання на ім`я матері [PERSON] , відповідачки у справі. Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з частиною 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Отже, закон передбачає можливість звільнення особи від сплати аліментів. [PERSON] , позивач у справі, обґрунтував вимоги позову про припинення стягнення аліментів тим, що змінилися обставини, які впливають на припинення стягнення з нього аліментів на двох дітей, оскільки діти понад два роки проживають з ним. Судом встановлено, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживали разом із матір`ю, однак з 30 березня 2023 року проживають разом з батьком [PERSON] , позивачем у справі, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідачки. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18). Стягнення з [PERSON] , позивача у справі, аліментів на утримання дітей, за умови, що діти проживають з ним та перебувають на його утриманні, суперечить нормам статті 181 СК України, згідно з якою аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22), від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19, (провадження № 61-11986св20), від 12 травня 2023 року у справі № 686/12480/22, (провадження № 61-12518св22). Суд бере до уваги, що припинення стягнення аліментів з [PERSON] , позивача у справі, за встановлених судом обставин у справі буде відповідати легітимній меті - захисту прав дітей. Згідно з обставинами справи перевагу необхідно надати інтересам дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішуючи спір про припинення сплати аліментів, суд керується тим, що з 30 березня 2023 року настала обставина, а саме, фактичне проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з батьком, який зобов`язаний сплачувати аліменти на їх утримання на користь матері, з якою на час ухвалення рішення про стягнення аліментів діти проживали. Настання такої обставини має значення для вирішення цього спору. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про припинення стягнення з [PERSON] , позивача у справі, аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , присуджених на користь [PERSON] , відповідачки у справі, у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, що стягуються на підставі судового наказу Арцизького районного суду Одеської області від 17 серпня 2020 року у справі № 492/1030/20, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачкою. Суд не приймає до уваги: постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника від 15 червня 2021 року, винесені заступником начальника відділу Арцизького ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Косенко Л.В. (а. с. 29-30, 31-32); розрахунок заборгованості по аліментах від 19 липня 2021 року, складений заступником начальника відділу Арцизького ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Косенко Л.В. (а. с. 33-34); постанову про зняття арешту з коштів від 28 липня 2021 року, винесену в. о. начальника відділу Арцизького ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Райновою В.Л. (а. с. 35-36); розрахунок заборгованості від 01 березня 2023 року, складений старшим державним виконавцем Арцизького ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Райновою В.Л. (а. с. 37-38); повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 28 березня 2023 року, сформоване старшим державним виконавцем Арцизького ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Райновою В.Л. (а. с. 39-40); постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, виїзду за межі України, про накладення штрафу від 28 березня 2023 року, винесені старшим державним виконавцем Арцизького ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Райновою В.Л. (а. с. 41-42, 43-44, 45-46); витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 83179964 від 28 березня 2023 року, наданий Арцизьким ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) (а. с. 47-48), оскільки зазначені документи не містять інформацію щодо предмета доказування, в розумінні статті 77 ЦПК України. Беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору, звернувся до суду із зазначеним позовом 01 квітня 2023 року, на підставі статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави у зв`язку з задоволенням позовних вимог позивача про припинення стягнення аліментів. На підставі статей 141, 150, 157, 179, 180, 181 СК України,

Outcome: approved