Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Харківської міської ради, в якому просив позбавити відповідачку батьківських/материнських прав відносно її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачки аліменти на його користь на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати пред`явлення позовної заяви до суду та вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06 серпня 2005 року відділом реєстрації цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис 253. Від шлюбу у сторін народилась дитина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова, справа №639/1853/16-ц, шлюб між сторонами був розірваний. З 2015 року дитина, [PERSON] проживає разом з батьком, який займається її вихованням та утриманням. Матір дитини жодної участі в житті дитини і у її вихованні не приймає з 2016 року. В порядку досудового врегулювання спору від [PERSON] була отримана заява від 22 лютого 2023 року, засвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куштим М.А. про відмову від батьківських/материнських прав відносно дитини. Позивач вважає, що вищевказане свідчить про ухилення відповідачки від батьківських обов`язків і є підставою для позбавлення останньої батьківських/материнських прав відносно дитини. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 квітня 2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів передано за підсудністю на розгляд до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 жовтня 2023 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, викликано в судове засідання для допиту свідка: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2024 року було Витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601) відомості про те, чи перетинала державний кордон України Відповідач в період з 01 січня 2018 року по день надання відповіді, якщо перетинала, то коли і де, чи поверталась на територію України, зазначивши дати в`їзду та виїзду. В судовому засіданні позивач та представник позивача - адвокат Натина А.О. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. В матеріалах справи є її нотаріально посвідчена заява, в якій вона просить проводити розгляд справи без її участі. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - Сахно Є.В в судове засідання з`явилась, просила розглядати справу з врахуванням наданого висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилась відповідачка та заслухавши думку всіх учасників справи, суд вирішив проводити судове засідання без участі відповідачки по справі. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2005 року, який був розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 червня 2016 року, справа №639/1853/16-ц. Від шлюбу у сторін народилась дитина, [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Жовтневим відділом РАЦС Харківського МУЮ 20.08.2010 року). Матеріали справи містять заяву [PERSON] , завірену 22 лютого 2023 року Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куштим М.А. в якій відповідачка добровільно і безумовно відмовляється від батьківських прав у відношенні своєї неповнолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до Висновку Департаменту служб у справах дітей №371 від 20.10.2023 року, вони вважають за доцільне позбавити [PERSON] , батьківських прав по відношенню до її неповнолітньої дочки [PERSON] . Як вбачається із вказаного висновку відповідачка не виконує батьківські/материнські обов`язки по вихованню та утриманню дитини, що відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України " Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…" та п. 18 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч.5,6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їхньої дитини посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав є, в тому числі, відмова відповідачки від виконання батьківських/материнських обов`язків по вихованню і утриманню дитини. Доводи позивача, про те, що відповідачка матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, життям доньки не цікавиться, турботи про її виховання та розвиток не проявляє, не спілкується з дочкою і взагалі довготривалий час не проживає спільно підтверджується наступними доказами, які містяться в матеріалах справи. Згідно довідки №424/01-44 від 08.11.2022 року виданою Службою у справах дітей та сім`ї Височинської сільської ради вбачається, що після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, малолітня [PERSON] залишилась проживати з батьком, який самостійно виховує та матеріально утримує дитину. Відповідно до Характеристики Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №127 імені Г.К. Жукова Харківської міської ради Харківської області від 04.04.2023 року саме батько [PERSON] самостійно виховує доньку [PERSON] . Мати [PERSON] цікавості до шкільного життя дитини не проявляє, контакт зі школою не підтримує, батьківські збори не відвідує і взагалі не цікавиться шкільним життям дитини. З відповіді Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №2» Харківської міської ради від 05.04.2023 року №173/0/535-23 на адвокатський запит вбачається, що на прийоми до лікарів, починаючи з 2016 року, дитину приводить батько та бабуся. Мати дитини, [PERSON] станом здоров`я доньки за цей період не цікавилася. Допитана в залі судового засідання свідок [PERSON] (бабуся [PERSON] ) надала свідчення, що [PERSON] дійсно покинула сім`ю коли дитині було 3-4 роки. З того часу остання не вчиняє ніяких дій щодо участі у вихованні та утриманні дитини. Остання також повідомила, що на її думку, дитина не відчуває до [PERSON] почуттів, які відчувають діти до батьків. При цьому на її думку, дитина не буде шкодувати про факт позбавлення матері батьківських/материнських прав. При цьому остання зазначила, що матір телефонує до дитини не частіше ніж 1-2 рази на рік, як правило дзвінок відбувається в день народження дитини, при цьому подарунків дитина від матері так і не отримує. Також в судовому засіданні за участю представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - Сахно Є.В., була допитана неповнолітня [PERSON] , яка пояснила, що з мамою вона не спілкується. Подача даного позову до суду відповідає і її волі, остання також підтримує позицію позбавлення відповідачки батьківських/материнських прав, оскільки не бажає спілкуватись з матір`ю. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з висновком Департаменту служб у справах дітей №371 від 20.10.2023 року про доцільність позбавлення [PERSON] , батьківських прав по відношенню до її неповнолітньої дочки [PERSON] . Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачкою своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки протягом тривалого часу відповідачка не проявляє відносно дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про її стан здоров`я та розвитку, не спілкується з нею, хоча зобов`язана це робити. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини судом не встановлено. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування [PERSON] батьківськими правами по відношенню до її неповнолітньої дочки і небажання в подальшому виконувати свої батьківські/материнські обов`язки відносно дитини, суд прийшов до висновку, що відповідачка систематично, свідомо, протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки, передбачені ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, а тому позбавлення батьківських прав відповідачки є доцільним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч. 3 ст. ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Позивач визначив спосіб стягнення аліментів з відповідачки шляхом стягнення їх у частці від доходу. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідачкою не надано суду доказів щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків та інших осіб, а також будь-яких доказів щодо стану її здоров`я. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідачки від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачкою також не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи всі вищевикладені обставини, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача і стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини, у розмірі частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.04.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання до суду позову з вимогами про позбавлення відповідачки батьківських прав в розмірі 1073,60 гривень і на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. за вимогою про стягнення аліментів. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved