Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» 28.06.2024 звернулось до Московського районного суду м. Харкова з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 64281 грн. 77 коп., з яких: вартість спожитої теплової енергії за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16925 від 01.06.2020 по нежитловим приміщенням загальною площею 46,80 кв.м., які розташовані в житловому будинку [ADDRESS] за період з квітня 2020 по листопад 2021 у сумі 12111,62 грн.; вартість спожитої теплової енергії за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії по нежитловим приміщенням загальною площею 46,80 кв.м., які розташовані в житловому будинку [ADDRESS] за період з грудня 2021 року по березень 2023 року у сумі 51559,73 грн.; вартість абонентської плати за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії по нежитловим приміщенням загальною площею 46,80 кв.м., які розташовані в житловому будинку [ADDRESS] за період з грудня 2021 року по березень 2023 року у сумі 265,90 грн.; вартість послуги ВБС за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії по нежитловим приміщенням загальною площею 46,80 кв.м., які розташовані в житловому будинку [ADDRESS] за період з липня 2022 року по березень 2023 року у сумі 344,52 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 01.06.2020 між фізичною особою [PERSON] та КП «Харківські теплові мережі» було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16925. Згідно зазначеного Договору, позивач постачає теплову енергію в нежитлові приміщення відповідача, які знаходяться в житловому будинку [ADDRESS] , загальною площею 46,80 кв.м. Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання\~протягом року. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про включення опалення. Відповідач [PERSON] не сплачує рахунки, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за спожиту теплову енергії за Договором за період з квітня 2020 по листопад 2021 у сумі 12111,62 грн., за спожиту теплову енергію за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з грудня 2021 року по березень 2023 року у сумі 51559,73 грн., за абонентську плату за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з грудня 2021 року по березень 2023 року у сумі 265,90 грн., за послуги ВБС за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з липня 2022 року по березень 2023 року у сумі 344,52 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, станом на 09.08.2024 відповідач відзив на позовну заяву не подала. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 01.06.2020 між фізичною особою [PERSON] та КП «Харківські теплові мережі» було укладено та підписано договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №16925. Згідно зазначеного Договору, позивач бере на себе зобов`язання постачати споживачу [PERSON] теплову енергію в гарячій воді в потрібних їй обсягах, а споживач зобов`язується сплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором. Згідно п.10 цей Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2025. Відповідно до Додатку №1 від 01.06.2020, Додатку №2 від 01.06.2020, Додатку №3 від 01.06.2020, Додатку №4 від 01.06.2020, Додатку №5 від 01.06.2020 до договору №16925 від 01.06.2020, об`єкт договору: нежитлові приміщення за адресою [ADDRESS] , загальна опалювальна площа 46,80 кв.м. Постачання теплової енергії до будинку підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житловому будинку по [ADDRESS] , від 25 жовтня 2019 року №175/23063, 09 квітня 2020 року №175/24805, 17 жовтня 2020 року №175/26139, 12 квітня 2021 року №175/28653, 15 жовтня 2021 року №175/30655, 25 жовтня 2022 року №175/34328, які складені представниками позивача та представниками житлово-експлуатаційної організації, на підставі розпоряджень Харківського міського голови (а. с. 34-39). На ім`я [PERSON] Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . З 01 грудня 2021 року діє індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 31 жовтня 2021 року (а. с. 13-24). Також діє публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирного будинку житлового фонду комунальної та інших форм власності (а. с. 25-31). З наданих позивачем розрахунків вбачається, що за період з 01 квітня 2020 року по листопад 2021 року у [PERSON] утворилась заборгованість зі сплати за спожиту теплову енергію в розмірі 20006, 74 грн. За період з грудня 2021 року по березень 2023 року заборгованість за спожиту теплову енергію склала 52241,13 грн. Абонентська плата за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період з 01 грудня 2021 року по березень 2023 року склала 265,90 грн. Вартість технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та систем постачання гарячої води за індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії за період липня 2022 року по березень 2023 року склала 344,52 грн (а. с. 50). [PERSON] направлялися акти звірення на 01.03.2023, рахунки-фактури, , лист про нові договори з Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі», відомості про нарахування абонплати та плати обслуговування внутрішньобудинкових систем, однак рахунки відповідачем не сплачувались (а. с. 40-42). Статтею 509 Цивільного кодексу України\~встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1\~статті 526 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1\~статті 610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1\~статті 612 ЦК України). За змістом\~\~статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~комунальні послуги\~\~- це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач (індивідуальний споживач) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 1 статті 7 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону\~\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частин 1, 3\~\~статті 9 вказаного Закону\~\~споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 5\~статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Статтею 1\~\~Закону України «Про теплопостачання»\~передбачено, що споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Частиною 6\~статті 19 вказаного закону\~передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до вимог\~статті 25 Закону України «Про теплопостачання»\~у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Абзацом 8 пункту 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинних на час виникнення спірних правовідносин\~передбачено, що централізоване опалення\~\~- це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Пунктом 8 Правил № 630 передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц (провадження № 61-14819 св 20), від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц (провадження № 61-20523св19), від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17 (провадження № 61-13603св19). Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги. Пунктом 23 «Правил користування тепловою енергією», затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198\~у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Як встановлено судом, відповідач є споживачем послуг з теплопостачання у нежитлові приміщення за адресою [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» надавались послуги з теплопостачання до вказаного житлового будинку, що підтверджується актами підключення/відключення споживача до джерела теплової енергії. Отже, відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надає позивач, та несе обов`язок зі сплати таких послуг, незалежно від факту укладення договору між сторонами. Будь-яких доказів того, що у спірний період послуги, що надає позивач, ним не споживались,\~\~ [PERSON] не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в поному обсязі та про стягнення з відповідача в межах заявлених вимог суми боргу у загальному розмірі 64281 грн. 77 коп. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з ч.2 п.2\~ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Outcome: approved