Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

26 лютого 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»), про визнання кредитного зобов`язання таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову представник позивача зазначала про те, що [PERSON] дізнався, що на нього оформили кредити у макрофінансових організаціях, шляхом отримання кореспонденції від цих організацій. Однак, він не вчиняв жодних дій на отримання кредитних коштів, не укладав ніяких договорів позики, не погоджувався на їхнє оформлення, та на його особистий рахунок не надходило жодних коштів. З липня 2021 року до 25 жовтня 2023 року [PERSON] , разом зі своєю дружиною, перебував за кордоном. Повернувшись в Україну 25 жовтня 2023 року, він виявив що його банківські рахунки заблоковані, звернувшись до банківської установи, з`ясувалося, що це трапилося через виявлення індикаторів підозрілості фінансових операцій. Зайшовши до Українського бюро кредитних історій (https://www.ubki.ua), [PERSON] стало відомо, що на нього 03 травня 2023 року оформили кредит в ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Однак, позивач ніколи не звертався до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», з приводу отримання позики, не реєструвався на їх офіційному сайті, не робив ніяких заявок на отримання коштів, договори позики укладені без його вільного волевиявлення. Також, 01 листопада 2023 року було відкрито кримінальне провадження №12012205520001270 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 Кримінального кодексу України. На підставі викладеного, позивач просив про задоволення позову та про стягнення з відповідачів судових витрат. Ухвалою судді від 28 лютого 2024 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. 06 травня 2024 року від представника відповідача TOB «Мaнівео швидка фінансова допомога» надійшов відзив по справі, в якому зазначено, що перший кредитний договір №297057223 між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено 03 травня 2023 року на суму 3000 грн. 04 травня 2023 року заборгованість за вищезазначеним кредитним договором була повністю погашена позивачем зі сплатою відповідних відсотків згідно його умов, про що відповідачу було видано відповідну довідку. Тому залишається незрозумілим твердження позивача у його позовній заяві про визнання цього договору недійсним. Однак пізніше, 10 травня 2023 року позивач знову уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 344931357 від 10 травня 2023 року на суму 6 400 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності з обов`язком повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Мaнівео швидка фінансова допомога». Станом на день подання відзиву позивач не виконав взятих на себе обов`язків згідно вищезазначеного договору та не сплатив навіть тіло кредиту. Договір укладено в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, таким чином, він є Електронним договором, укладеним за допомогою Інформаційно- телекомунікаційної системи. Згідно з п. 14.2. Договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. З огляду на це, позивач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, інформація про підпис міститься в кінці договору у вигляді QR-коду (ідентифікатор: MNV8R8K7,) що повністю спростовує доводи позивача. Позивач наполягає про вчинення щодо нього злочину, передбаченого ст. 190 КК України однак не доводить своє твердження. Так, на підставі звернення позивача до правоохоронних органів було відкрито кримінальне провадження № 12023205520001269. Представник відповідача вказує, що сам факт звернення до правоохоронних органів не є фактом вчинення проти особи кримінального правопорушення, оскільки відсутній обвинувальний вирок суду, яким би було підтверджено факт шахрайства вчиненого проти позивача шляхом укладання невстановленою особою кредитного договору. Сам факт подання заяви про вчинення кримінального правопорушення не підтверджує саме кримінальне правопорушення. Також, Товариство 03 травня 2023 року здійснило верифікацію позичальника шляхом використання Системи BankID Національного банку України: спосіб верифікації: АТ «УКРГАЗБАНК», ідентифікатор вузла абонента (member Id): 2369728002, дата отримання інформації: 03 травня 2023 року, Ідентифікатор для перевірки сесії передачі інформації: 21bd7ff2-c29c-4589- 9b4a-094f99c8604f. Позичальником заповнено номер карти для отримання кредиту № [NUMBER], Товариством встановлено, що власником зазначеної картки є [PERSON] . На зазначену позичальником карту, Товариством зараховано кредитні кошти у розмірі 6400 грн 00 коп, на підставі договору № 344931357 від 10 травня 2023 року, укладеного між Товариством і позичальником. Окрім того, позивач наголошує, що у момент укладення договору перебував за кордоном, що на, його думку, нібито унеможливлює факт укладення та підписання кредитного договору. Проте договір був укладений в електронній формі, а заявку на його укладення можна подати будь якої точки світу. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 грудня 2023 року по справі 212/10457/21 «При цьому, з урахуванням форми укладення оспорюваних правочинів, безпідставними є посилання заявника касаційної скарги про перебування за кордоном станом на день укладення договорів» Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір за № 297057223 від 03 травня 2023 року на суму 3000 грн. 04 травня 2023 року заборгованість за вищезазначеним кредитним договором була повністю погашена позивачем зі сплатою відповідних відсотків згідно його умов, про що йому було видано відповідну довідку. 10 травня 2023 року позивач знову уклав з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 344931357 від 10 травня 2023 року на суму 6 400 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності з обов`язком повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Мaнівео швидка фінансова допомога». Станом на день подання відзиву позивач не виконав взятих на себе обов`язків згідно вищезазначеного договору та не сплатив навіть тіло кредиту. Як встановлено із змісту кредитного договору, оспорюваний договір укладений в електронній формі, кредит був наданий позичальнику (позивачу) виключно за допомогою веб-сайту кредитодавця (відповідача), за умови ідентифікації позичальника та використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплата нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності. У паспорті споживчого кредиту міститься графік платежу, а саме: термін платежу, сума кредиту, нараховані проценти та загальна сума повернення кредиту. Згідно з пунктом 14.1 кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей договір позичальник підтверджує, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на веб-сайті товариства (www.moneyveo.ua). Відповідно до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статей 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Умови кредитного договору, на яких укладають двосторонні правочини з відповідачем, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641,644 Цивільного кодексу України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За правилами надання грошових коштів у кредит, позивач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписала кредитний договір (здійснила акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності дост. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заявник/позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами договору (умовами цих Правил та Кредитного договору) (п. 4 Правил). Суд не приймає твердження позивача про перебування останнього під час укладання кредитного договору за кордоном, оскільки вказаний договір укладений в електронній формі, а відповідно заявку на його отримання можливо подати не перебуваючи в Україні. Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21. Оскільки, підписуючи договір позичальник погоджується зі всіма його умовами, а як зазначалось вище має всі можливості та час ознайомитися із цими умовами, то посилання позивача на те, що він не погоджував деякі пункти договору є безпідставними. Таким чином, твердження позивача про те, що відповідач не надав повної інформації щодо умов договору є необґрунтованими. Судовим розглядом встановлено, що відповідач є фінансовою компанією, яка здійснює свою діяльність на ринку фінансових послуг відповідно до отриманих ліцензій, які видані Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Фінансові послуги з надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту відповідач здійснює через мережу Internet. Відповідно до пп. 6) п. 19 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 913, відповідач, як фінансова установа, здійснює свою діяльність на підставі розміщених на сайті відповідача www.moneyveo.ua Правил. Згідно визначення наданого частиною першою статті 1 Закону України «Про підприємництво», підприємництвом є безпосередня самостійна, систематична, на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб`єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. Відповідно, як суб`єкт підприємницької діяльності, відповідач здійснює діяльність щодо надання фінансових послуг на власний ризик та з метою отримання доходу, шляхом кредитування за рахунок власних коштів. Позивачем не надано суду доказів порушення його прав при укладенні відповідних договорів, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення договору від його імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на його рахунок. Таким чином, під час укладення оспорюваного кредитного договору позивач, був ознайомлений з його умовами та порядком перерахування (отримання) коштів, неодноразово здійснював укладення кредитних договорів на аналогічних умовах. Таким чином, суд приходить до висновку, що кредитний договір від 03 травня 2023 року №297057223, був укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відтак відсутні підстави для задоволення позову. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Outcome: dismissed