Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Заявниця - [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: [PERSON] де зазначила, що вона подана у зв`язку з тим, що [PERSON] , який є сином заявниці та проживає разом з нею, однак який починаючи із 2022 року застосовує до неї насильницькі дії психологічного характеру, які полягають в образі заявниці, вчинені на побутовому підґрунті, погрозі позбавити життя заявницю. Заявниця зверталась із даного приводу до працівників поліції із заявою про вчинення домашнього насильства. [PERSON] було поставлено на профілактичний облік ІП «Кривдник». Однак, станом день на подання заяви, відношення заінтересованої особи до заявниці не змінилося. Заявниця не знає, яких протиправних дій у майбутньому очікувати від заінтересованої особи. У зв`язку з вищевикладеним [PERSON] просила суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки: 1. заборонити [PERSON] , [INFO] , безпосередньо заходити та перебувати у кімнаті де фактично проживає [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; 2. заборонити [PERSON] , [INFO] вести листування, телефонні переговори [PERSON] , [INFO] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ухвали судді Деснянського районного суду м. Києва від 30.07.2024 було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. У судовому засіданні представник заявниці - адвокат Константинов О.Г. заяву з підстав викладених в ній підтримав, просив її задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] та його представник - адвокат Станіславський С.В. вимоги заяви не визнали у повному обсязі, зазначили суду, що зазначені конфлікти між сторонами даної заяви відбуваються виключно з приводу квартири, у якій проживає заявниця та яка належить сторонам на праві спільної часткової власності. Вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, показання допитаних свідків, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З матеріалів справи вбачається, що заявниці [PERSON] належить 1/3 частки квартира [ADDRESS] (а.с.7). Згідно з відповіддю від 04.07.2024 року, наданою Деснянським управлінням поліції Головного управління поліції у місті Києві, щодо ситуації що склалася у заявниці, було повідомлено наступне:«Проведеною перевіркою згідно інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» встановлено, що гр. [PERSON] дійсно зверталась до Деснянського УП з такими зверненнями як: ЖЄО № 41899 від 01.09.2022 про те, що 01.09.2022 о 16:21 за адресою: [ADDRESS] , син постійно скандалить. Заявниця не на місці. Наряд не потрібен, звернеться в УП. Заявник: [PERSON] , тел.: [NUMBER] . Результат відпрацювання: Рапорт ДЕСНЯНСЬКЕ УП ГУНП В М. КИЄВІ дільничних офіцерів поліції інспектор ШАНИНА С. І. від 01.09.2022 16:37: Інформація прийнята до уваги; ЖЄО № 55974 від 30.12.2023 про те, що 30.12.2023 о 15:33 за адресою: [ADDRESS] , син буянить, розпускає руки. Заявник: тел.: [NUMBER]. Рапорт УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ в м. КИЄВІ УПП інспектор ОСАДЧИЙ Д.І. від 30.12.2023 17:01: 30.12.2023 Рубін-304. Доповідаю вам про те, що прибувши за адресою [ADDRESS] , було виявлено заявницю [PERSON] [INFO] , яка повідомила що її син [PERSON] [INFO] який також проживає разом з нею, вчиняє стосовно своєї матері психологічне та фізичне насильство. Прибувши на місце [PERSON] не виявлено, його мати повідомила, що він пішов з квартири самостійно. Поспілкувавшись з [PERSON] було прийняте рішення скласти оцінку ризиків, також відібрано заяву; ЖЄО № 10706 від 13.03.2024 про те, що 13.03.2024 о 17:45 за адресою: [ADDRESS] , Заявник: тел.: [NUMBER]. Рапорт УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ в м. КИЄВІ УПП інспектор АНІСІМОВ І. В. від 13.03.2024 18:38: Заявниця [PERSON] дзвінок з тел. [NUMBER] - син подзвонив та сказав що зараз прийде до заявниці з`ясовувати стосунки (словесні погрози). Раніше стояв на психобліку, вживає наркотичні речовини. Заявниця вже раніше зверталась, систематично відбуваються сварки та бійки, (неповнолітня дитина вдома). Прибувши на місце події було встановлено, що кривдника на місці події не має, він пішов з місця події. Заявниця повідомила, що на даний момент допомоги екіпажа патрульної поліції вона не потребує. В ході подальшого розбору заявниця зробила відміну виклику по спеціальній лінії 102. Подальшої допомоги поліції не потребувала; ЖЄО № 19753 від 03.05.2024 про те, що 03.05.2024 о 21:00 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 03.05.2024 о 20:59 за адресою: [ADDRESS] , син в наркотичному стані буянить, свариться. Зараз її заблокував у ліфті, в квартирі є собака. Заявник: [PERSON] [INFO] , тел.: [NUMBER] . Рапорт УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В МІСТІ КИЄВІ УПП поліцейський БРАТЧУК В. М. від 03.05.2024 21:24: Прибувши на місце події, виявили сина заявниці [PERSON] , [INFO] , який пояснив, що прийшов до своєї матері за інструментами і особистими речами. Пояснив що матір часто викликає наряд поліції зісхожими ситуаціями. Намагалися зателефонувати заявниці, але на телефон ніхто не відповідає. Стукали в двері, ніхто не відчинив. Син пояснює що матір змінила замки, тому навіть він зараз не може потрапити до квартири. Наразі по виклику "Домашнє насильство" за даною адресою прийшла відміна. Допомоги патрульної поліції ніхто не потребує. Подія фіксувалася на портативний відео реєстратор473480,470653, 473275; ЖЄО № 19948 від 05.05.2024 про те, що 03.05.2024 о 13:00 за адресою: [ADDRESS] , надійшла заява [PERSON] , [INFO] , щодо протиправних дій сина, який пошкодив двері квартири та погрожував. Заявник: [PERSON] [INFO] , тел.: [NUMBER] . Працівниками сектору протидії домашньому насильству Деснянського УП відносно [PERSON] було складено протокол за ст.173-2 КУпАП серії ВАВ № 576629 від 23.05.2024; ЖЄО № 30032 від 30.06.2024 про те, що 30.06.2024 о 08:22 за адресою: [ADDRESS] , син вимагає документи, яких у заявниці немає і намагається увірватися до кімнати заявниці. Заявник: [PERSON] [INFO] , тел.: [NUMBER] . Результат відпрацювання: Рапорт УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ в м. КИЄВІ УПП поліцейський БЛАЖЧУК І. М. від 30.06.2024 09:33 прибувши на місце, заявниця [PERSON] , повідомила що її син [PERSON] 18.09.1988 вимагає у неї документи на дідусеве майно, яких у заявниці немає. Син [PERSON] розповідає нісенітниці про те, що пропали його документи і він в цьому підозрює матір, попередньо писав заяву до Деснянського УП про їх втрату. Син хворий на шизофренію, перебуває на обліку. Конфлікт виник через непорозуміння з наявністю чи відсутністю документів на майно, очевидно через те що в господарів немає порядку ні в чому. Надано роз`яснення щодо порядку відновлення документів та вирішення своїх майнових спорів в цивільно процесуальному порядку та через органи нотаріату України, що в еру цифровізаціі можливо зробити за допомогою смартфона. Склад адмін правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП відсутній. Дана подія зафіксована на нагрудні БК №№ 471847, 473710. Складений від 03.05.2024 року адміністративний протокол направлений до Деснянського районного суду м. Києва для прийняття процесуального рішення, з інформуванням, що згідно із ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чи Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків. [PERSON] було поставлено на профілактичний облік ІП «Кривдник» інформаційно- комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» Деснянського УП ГУНП за категорією «кривдник» відповідно до Наказу МВС України № 124 від 25.02.2019 року «Про затвердження Порядку взяття на профілактичний облік, проведення профілактичної роботи та зняття з профілактичного обліку кривдника уповноваженим підрозділом органу Національної поліції України». Крім того відносно гр. [PERSON] проводиться профілактична робота у строки та порядку передбаченому вище вказаного Наказу МВС України № 124 від 25.02.2019 року, а також відповідно до ст. 27 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - (взяття на профілактичний облік кривдників та проведення з ним профілактичної роботи)». Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За п. 9 ч. 1ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до пунктів 3, 14, 17 частини 1статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що при оцінці даного питання, суд повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Крім того у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи письмові докази, долучені заявником, суд вважає, що самі по собі такі документи не дають підстави вважати, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення. Долучені письмові докази по справі, надані пояснення учасниками справи у судовому засіданні, та показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , свідчать про тривалі конфліктні взаємовідносини між сторонами з приводу користування спірною квартирою [ADDRESS] . Події, щодо яких заявниця звернулась з вказаною заявою про видачу обмежувального припису не являють ознак систематичного характеру вчинення фізичного та психологічного насильства з боку [PERSON] саме відносно заявниці. Разом з тим, судом в ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] наразі не проживає разом із заявницею за адресою: [ADDRESS] . Крім того, 03.05.2024 [PERSON] разом зі своїм дідусем [PERSON] , за попередньою домовленістю з заявницею, приїхали до їх спільної квартири, щоб [PERSON] забрав оригінали документів про право власності, оскільки бажає розпорядитись своїм правом власності на частку в квартирі саме на користь [PERSON] , однак отримали відмову, виник конфлікт і заявниця викликала працівників поліції. Вказані обставини в тому числі були підтверджені показаннями допитаних в якості свідків самого [PERSON] та [PERSON] .. Крім того, представником заінтересованої особи - адвокатом Станіславським С.В. надано суду для долучення до матеріалів справи копію постанови Деснянського районного суду м.Києва від11.06.2024, з якої вбачається, що провадження у справі відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП за подіями від 03.05.2024 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. У зв`язку з вищевикладеним суд, приходить до висновку, що між сторонами існує довготривалий конфлікт, виниклий на підґрунті користування квартирою [ADDRESS] , про що в тому числі свідчить досліджена судом відповідь на адвокатський з приводу надання інформації про надходження заяв або звернень від [PERSON] .. Надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку, щот матеріали справи не містять належних доказів щодо вчинення [PERSON] насильницьких дій психологічного характеру відносно заявниці, що у свою чергу свідчить про необґрунтованість вказаної заяви, а відтак суд відмовляє [PERSON] у видачі обмежувального припису. У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed