Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

у квітні 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» (далі - ТОВ «УК «Венеція») звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути заборгованість за утримання підземної автостоянки в загальному розмірі 3 642 грн. 05 коп. та судовий збір в розмірі 3 028 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на підставі Акту прийому-передачі підземної автостоянки від 01.09.2008 ТМО «Ліко-Холдинг» передало, а ТОВ «Ліко-Житлосервіс» прийняло на обслуговування введену в експлуатацію у складі житлового будинку по [ADDRESS] підземну автостоянку Блок А на 10 машиномісць та Блок Б на 34 машиномісця, загальною кількістю 44 машиномісця та площею блоків А і Б 226,80 кв.м. 09.11.2021 ТОВ «Ліко - Житлосервіс» перейменовано на ТОВ «УК «Венеція». ТОВ «УК «Венеція» є суб`єктом господарювання у сфері надання житлово-комунальних послуг, здійснює дану діяльність на договірних засадах за предметом правовідносин, що виникають між виробниками, виконавцями і споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема обслуговування та ремонт житлового будинку, а також утримання прибудинкової території, іншого нерухомого майна. [PERSON] володіє на праві власності машиномісцем № [NUMBER] в підземній автостоянці (автопаркінгу) Блок Б будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НВО № 499293, виданим 17.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нумерицькою С.П. Попереднім власником машиномісця був чоловік відповідача, спадкодавець за заповітом [PERSON] , з яким 14 квітня 2009 року ТОВ «УК «Венеція» уклало договір № 40 про участь у витратах на обслуговування підземної автостоянки і обслуговуючої території. Після успадкування машиномісця відповідач не уклала з позивачем договір на обслуговування належного їй машиномісця, але продовжила виконувати обов`язки по оплаті наданих послуг згідно договору, укладеним між позивачем та попереднім власником машиномісця [PERSON] , тобто фактично прийняла на себе права та обов`язки по договору. На момент смерті спадкодавця [PERSON] , а саме 21.09.201, договір між позивачем та спадкодавцем був чинний, тобто відповідач ( [PERSON] ), прийнявши спадщину за заповітом, прийняла на себе права та обов`язки попередньої сторони договору - [PERSON] . На виконання умов вказаного Договору в період з квітня 2021 року по листопад 2021 року позивачем було надано відповідачу послуги з обслуговування машиномісця № [NUMBER] на підземній автостоянці житлового будинку [ADDRESS] на загальну суму 5 280 грн. Відповідач [PERSON] не в повному обсязі оплатила надані їй послуги у вказаний період, що призвело до виникнення заборгованості та змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.39-40). За останнім відомим місцем проживання (а.с.11) відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулися з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Крім того, судом 23 травня 2024 року опубліковано оголошення про розгляд даної справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет (а.с.42,45). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалася. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом приходить до наступних висновків. В ході розгляду справи судом встановлено, що 14.04.2006 між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та ТОВ «Сітел» було укладено Договір №56\\06-s про надання послуг зв`язку. 18.10.2016 між ПАТ АТ «Київводоканал» та ТОВ «Ліко-Житлосервіс» було укладено договір №16322/4-1-01-Т про надання послуг з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі. 01.09.2018 між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та ТОВ «Смарт Солюшнз Груп» було укладено Договір №96\\38-О про надання послуг з технічного обслуговування. Згідно протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Ліко-Житлосервіс» від 09.11.2021 змінило назву на ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником машиномісця № [NUMBER] в підземній автостоянці (автопаркінгу) Блок Б будинку [ADDRESS] , після смерті- [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за заповітом серії НВО №499293, видане 17.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нумерицькою С.П). З наданих суду доказів вбачається, що 14.04.2009 між ТОВ «Ліко-Житлосервіс» та [PERSON] укладено договір № 40 про участь у витратах на обслуговування підземної автостоянки і обслуговуючої території, відповідно до умов якого ТОВ «Ліко-Житлосервіс» приймає в обслуговування машиномісце № [NUMBER] на підземній автостоянці за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності, а також забезпечує обслуговування стоянки і прилеглої території, зберігання транспортних засобів власника та стоянці, а [PERSON] зобов`язується своєчасно оплачувати користування машиномісцем, а також відшкодовувати позивачу вартість витрат з утримання підземної стоянки. Пунктом 3.1.3 Договору визначено, що Виконавець має право змінювати суму щомісячних платежів у разі зміни вартості комунальних та інших витрат з утримання і експлуатації стоянки. Пунктом 6.2 Договору визначено, що Договір набирає чинності з моменту підписання акту введення стоянки в експлуатацію і діє один рік. Договір буде пролонговано на наступний строк, якщо жодна зі сторін не виявила наміру припинити його дію (п. 6.3). Відповідно до Розділу 4 договору, щомісячний розмір витрат на утримання підземної автостоянки на дату укладення договору становить 287 гривень. Позивач зазначає, що з моменту укладення зазначеного Договору, [PERSON] , а згодом відповідач [PERSON] користувались послугами, проте, в порушення договірних зобов`язань відповідач не оплатила їх в повному обсязі. Відповідно до розрахунку вартості платної послуги: обслуговування паркінгів (1 машиномісце) блок Б, включено наступні показники: технічний огляд, обслуговування ел. мереж (заміна ел. ламп), перевірка та випробування пожежних гідрантів, вартістю 11,55 грн. (включено: ЗП електромонтера, вартістю 5,02 грн.; лампи люмінесцентні, вартістю 6,53 грн.); обслуговування системи протипожежної безпеки, вартістю 20,74 грн.; контроль доступу, вартістю 422,62 грн.; електроенергія, холодна вода вартістю 39,08 грн., обслуговування «тривожної кнопки» вартістю 1,84 грн.; стаціонарний телефон ТО системи відеонагляду вартістю 3,40 гр.; накладні витрати (заробітна плата бухгалтера, інженера, обслуговування оргтехніки, папір, програмне забезпечення) 51,02 грн.; ПДВ 20% - 110,05 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачем безперебійно надавались послуги, та доказів щодо звернення відповідача у встановленому порядку з претензіями щодо надання неякісних послуг з утримання підземної автостоянки, матеріали справи не містять. Згідно наданої позивачем Довідки №54 від 27.03.2024, заборгованість за надані послуги з утримання машиномісця № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період 01 квітня 2021 року по 30 листопада 2021 року становить 3 330 грн. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що визначено статтею 1218 Цивільного кодексу України. Частиною другою статті 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якої вона оголошується померлою. Відповідно до частин 1, 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є власником машиномісця № [NUMBER] в підземній автостоянці (автопаркінгу) Блок Б будинку [ADDRESS] , після смерті- [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НВО №499293, виданим 17.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нумерицькою С.П. Згідно наданого стороною відповідача розрахунку заборгованості, відповідачем здійснювалась часткова сплата за надані позивачем послуги з утримання підземної стоянки. Таким чином, відповідач [PERSON] , як спадкоємець майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , прийняла спадщину, оформила свої спадкові права на вказане машиномісце, та, відповідно як новий власник, є споживачем послуг з утримання підземної стоянки. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи, з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, у зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, відповідачка зобов`язана сплатити на користь позивача за період з квітня 2021 року по лютий 2024 року інфляційні втрати у розмірі 259,38 грн. та три відсотки річних у розмірі 82,67 грн. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором. Статтею 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно- правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд вважає, що позов є обґрунтованим та доведеним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3028 грн.

Outcome: approved