Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась в суд із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися до [PERSON] на відстань у 200 метрів, а також до частих місць відвідування потерпілою особою; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що з 2011 року вона та [PERSON] проживали разом без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Від спільного проживання у них народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після народження останньої дитини стосунки між [PERSON] та [PERSON] погіршилися. [PERSON] не приходив до дому, а коли приходив, то систематично чинив сварки, безпідставно ображав [PERSON] , висловлювався нецензурною лайкою в її бік, кричав при дітях, погрожував, навіював почуття провини, невпевненості, чим принижував її та її честь і гідність. Зазначає, що [PERSON] не має права застосовувати щодо неї таку фізичну силу, заламувати їй руки чи висловлюватись на її адресу таким чином, оскільки це є фізичним та психологічним насиллям щодо неї, і кожного дня відчувати на собі такі протиправні дії [PERSON] , його образи та порівняння, знецінюють її як особу, як матір та жінку. Такі дії [PERSON] порушують її гідність, яка є однією з найвищих соціальних цінностей, закріплених в Конституції України, і що кожен має право на повагу до його гідності. Зазначає, що 22.05.2024 року кривдник вкотре спричинив сварку, почав погрожувати фізичною розправою, висловлювався нецензурною лайкою, про що було повідомлено правоохоронні органи. За результатом даного виклику поліції працівниками було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення щодо [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування). Також 22.05.2024 року о 20 год. 30 хв. за місцем проживання потерпілої, [PERSON] порушив вимоги п. 1,2,3 термінового заборонного припису серії АА №452057 від 22.05.2024 року, і дані матеріали адміністративної справи було направлено до Новоодеського районного суду Миколаївської області. Згідно постанови від 03.07.2024 року у справі №482/1160/24 (Номер провадження 3/482/829/2024) про адміністративне правопорушення, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно потерпілої [PERSON] . Зазначає, що кривдник вчинив домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурної лайки та погроз фізичної розправи. Однак [PERSON] попри це, не залишає її у спокої та продовжує чинити щодо неї протиправні дії, у зв`язку з чим вона не має змоги спокійно ходити по вулицях міста. Також [PERSON] стверджує, що працівники поліції кожного разу проводять із кривдником профілактичні бесіди, а також попереджають його не лише про адміністративну, а й про кримінальну відповідальність, проте [PERSON] ігнорує та не сприймає ніяких зауважень. Зазначає, що відповідно до відомостей з офіційного сайту Судова влада України, [PERSON] протягом 2024 року притягувався до адміністративної відповідальності Новоодеським районним судом неодноразово, зокрема і за вчинення домашнього насильства відносно їх спільних неповнолітніх дітей. При цьому посилається на постанову від 02.07.2024 року у справі № 482/927/24 (номер провадження 3/482/738/2024), якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 16.06.2024 року [PERSON] знову вчинив сварку, погрожував, залякував та штовхав [PERSON] у присутності їх дітей. На тілі у потерпілої залишилися синці. За даним фактом на звернення [PERSON] до правоохоронних органів, поліцією 16.06.2024 внесено відомості до журналу ЄО №2355 та встановлено, що [PERSON] порушив терміново-заборонний припис АА №452015 від 09.06.2024 року. З вище наведених обставин слідує, те що [PERSON] не змінив своєї поведінки. Таким чином заявник вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства та, з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо заявника, необхідно застосувати до [PERSON] обмежувальний припис на строк 6 (шість) місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав. Ухвалою судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 31.07.2024 року відкрито провадження по справі. У судове засідання заявник та заінтересована особа не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені засобами телефонного зв`язку. Від заявниці надійшла заява про розгляд заяви за її відсутності та підтримання заявлених вимог. Заінтересована особа повідомив суду, що він буде знаходитися на роботі, у зв`язку з чим не зможе прибути у судове засідання із розгляду заяви про видачу обмежувального припису. Відповідно до положень ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з 2011 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Від спільного проживання у них народилося четверо дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 05.06.2023, серії [NUMBER] від 05.06.2023, серії [NUMBER] від 29.06.2023 та серії [NUMBER] від 05.06.2023 відповідно. Після народження останньої дитини стосунки між [PERSON] та [PERSON] погіршилися. Суд пересвідчився, що вже тривалий час [PERSON] вчиняє відносно заявниці та дітей систематичне домашнє насильство, що підтверджено постановами Новоодеського районного суду Миколаївської області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, листом відділення поліції №6 Миколаївського РУП про кількість звернень потерпілої до поліції за фактами вчинення [PERSON] домашнього насильства. Зокрема, постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03.07.2024 року у справі №482/1160/24 (Номер провадження 3/482/829/2024) про адміністративне правопорушення, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно потерпілої [PERSON] . Судом встановлено, що: 22.05.2024 року о 18 год. 40 хв. за місцем мешкання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , умисно, з перевагою сили, вчинив сварку відносно своєї співмешканки [PERSON] , під час якої словесно ображав, принижував, погрожував фізичною розправою, чим навмисно спричинив емоційну невпевненість та міг завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Також, 22.05.2024 року о 20 год. 30 хв. за місцем мешкання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] порушив вимоги п.п. 1, 2, 3 термінового заборонного припису серії АА № 452057 від 22.085.2024 року. Вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме: даними протоколів про адміністративне правопорушення серії ВАД № 197212 та серії ВАД № 197213, даними письмових заяв та пояснень потерпілої [PERSON] та правопорушника [PERSON] , даними термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 452057 від 22.05.2024 року, іншими доказами, наявними в матеріалах справи. Згідно постанови Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02.07.2024 року у справі № 482/927/24 (номер провадження 3/482/738/2024) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Суд встановив, що: 23 квітня 2024 року о 20.29 год., гр.. [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , вчинив відносно свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , домашнє насильство, а саме умисне вчинення\~дій\~психологічного\~характеру,\~що\~виразилося\~у висловлюванні на його адресу лайкою, штовханині, погрозах фізичного насилля, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Вина [PERSON] у скоєнні вказаного правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 360778 від 23.04.2024 року, даними заяви законного представника потерпілого [PERSON] [PERSON] , письмовими поясненнями [PERSON] , письмовими поясненнями представника потерпілого [PERSON] [PERSON] та іншими дослідженими матеріалами справи. Відповідно до листа відділення поліції №6 Миколаївського РУП від 25.07.2024 №К-11/56-2024, за червень місяць 2024 року працівниками ВП №6 було зафіксовано та задокументовано три звернення потерпілої [PERSON] про вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства. Із пояснень, викладених заявницею [PERSON] у її заяві, слідує, що кривдник і надалі продовжує знущатись з неї та їхніх дітей, постійно вчиняє відносно них акти психологічного та фізичного домашнього насильства. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3502 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3504 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будьякому його прояві. Основним нормативноправовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційноправові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Стаття 26 зазначеного Закону визначає, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Верховний Суд у постанові № 299/3692/19 від 30 червня 2021 року вказав, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] . З огляду на вказані обставини, суд доходить висновку про задоволення заяви [PERSON] та про необхідність видачі обмежувального припису щодо [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 200 метрів до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців. Суд вважає, що вказані тимчасові обмеження прав [PERSON] є виправданими та доречними, відповідають меті їх застосування, та забезпечать дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника. Оцінивши надані докази, з урахуванням оцінки ризиків, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису (шість місяці) є пропорційним, необхідним та достатнім для уникнення фізичного контакту потерпілої та кривдника, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту та захисту здоров`я, як [PERSON] , так і малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно із вимогами частини 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі наведеного,

Outcome: partial