Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

Адвокат Любченко Тетяна в інтересах [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що з 26.11.2009 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 08.07.2011 на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва. Під час шлюбу позивач завагітніла та вже після його розірвання [INFO] народила дочку [PERSON] . Після народження доньки та по день подачі цього позову відповідач жодного разу не виконував своїх батьківських обов?язків по відношенню до дитини, не проявляв жодної заінтересованості в її подальшій долі, не цікавився успіхами доньки, не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечував необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, не спілкувався з дитиною, не надавав доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, тобто створилися умови, які шкодять інтересам дитини 23.07.2022 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , з яким на даний час має спільного сина - [PERSON] , [INFO] . На даний час малолітня [PERSON] проживає з позивачем, її чоловіком та їх спільним сином. Просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 18.12.2023 відкрито провадження у справі. 15.03.2024 витребувано докази. 10.06.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. 10.06.2024 до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог, про що останнім також було заявлено особисто у підготовчому засіданні від 10.06.2024. 26.07.2024 до суду надійшла заява малолітньої [PERSON] , [INFO] , в якій остання просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неї. Представник позивача адвокат Любченко Т.С. підтримала заявлений позов, просила проводити судове засідання без її участі. Інші учасники справи до суду не з`явились. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 26.11.2009 [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , зареєстрували шлюб, який було розірвано на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08.07.2001 у справі №2-3277/11. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.12.2011 та копією актового запису про народження №3656 від 28.12.2011. 23.07.2022 позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.07.2022. [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Навчально-виховного комплексу №209 «Сузір`я» (початкова спеціалізована школа-колегіум) м. Києва [PERSON] навчається у 6-А класі навчально-вихованого комплексу №209 «Сузір`я» Дніпровського району міста Києва. 14.02.2024 Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації склав висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . У відповіді Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві від 08.05.2024 зазначено, що за даними державного реєстру актів цивільного стану виявлено актовий запис про шлюб № 23 від 25.08.2020, складений Виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області на [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] . Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. Аналізуючи обставини, встановлені під час розгляду справи, суд встановив, що відповідач повністю ухилився від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, батьком якої він є. З урахуванням приписів ч. 6 ст. 19 СК України суд погоджується і приймає висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки цей висновок був зроблений в найкращих інтересах з урахуванням умов її проживання та виховання, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків. Також суд враховує думку малолітньої [PERSON] , [INFO] , викладену в заяві від 26.07.2024, адресованій суду, в якій вона просила задовольнити позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неї. Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки відповідають інтересам дитини та знаходяться в тих вузьких межах, які залишаються з огляду на гарантії, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Суд вважає, що у вказаному випадку інтереси неповнолітньої дитини превалюють над потребами збереження сімейних зв`язків, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки, зокрема, взагалі не піклується про її розвиток дитини, не створює належних умов для її життя та здоров`я. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, яке приймається судом, оскільки не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору у сумі 536,80 грн., сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 50% у сумі 536,80 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням.

Outcome: approved