Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Процедура (рух справи): У січні 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача, [PERSON] , заборгованості за договором про споживчий кредит №102352579 від 12 серпня 2021 року в розмірі 58 000 грн., судового збору у сумі 2684 грн. та понесених витрат на правову допомогу у розмірі 9000 грн. Заочним рішенням суду від 17 лютого 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит задоволено повністю, заборгованість за договором про споживчий кредит стягнуто. Ухвалою суду від 20 червня 2023 року задоволено заяву та замінено вибулого стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс». Ухвалою суду від 02 листопада 2023 року заяву [PERSON] задоволено, поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заочне рішення суду від 17 лютого 2023 року скасовано, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року суддя Мельничик Ю.С. прийняв справу до провадження. Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», як правонаступника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Ухвалою суду від 22 травня 2024 року витребувано докази у ТОВ «Дебт Форс». Аргументи позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»: В обґрунтуванні позову позивач посилається на те, що 12 серпня 2021 року між [PERSON] . та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір про споживчий кредит № 10235279 з можливістю відкриття карткового рахунку. За умовами договору Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 8000,00 грн. строком на 30 днів, починаючи з 12 серпня 2021 року та на строк до 11 вересня 2021 року, проценти за користування кредитом становлять 3600,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 30\~листопада 2021\~року між\~ТОВ «МІЛОАН»\~та ТОВ\~«Вердикт Капітал» укладено договір\~факторингу №\~30-11-65,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«МІЛОАН» відступило\~ТОВ «Вердикт\~Капітал» право вимоги за договором № 10235279 12 серпня 2021 року про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 12 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] . Сума заборгованості за яким станом на дату відступлення права вимоги, тобто на 30 листопада 2021 року, складає 37\~200,00 грн., з яких: 8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 29200,00 грн. заборгованість за процентами. Свої зобов`язання за кредитним договором [PERSON] не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, що підлягає стягненню з відповідача, станом на 05 грудня 2022 року заборгованість складає 58\~000,00 грн. з яких: -8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; -29200,00 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; -20800,00 грн. заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). Представник ТОВ «Дебт Форс», адвокат Змієвська Т.П., у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог позивачем надано до суду копії таких доказів: - копія договору про споживчий кредит від 12 серпня 2021 року; - графік платежів за договором; - паспорт споживчого кредиту; - анкета-заява на кредит; - довідка перерахування ТОВ "МІЛОАН" на банківський рахунок [PERSON] коштів у розмірі 8000 грн.; - розрахунок заборгованості відповідача; - договір про відступлення прав вимоги - реєстр боржників до Договору відступлення прав вимоги; копії інших письмових доказів. Аргументи відповідача, [PERSON] : У наданому відзиві на позовну заяву представник відповідача, адвокат Ткаченко Я.К., просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір кредитної заборгованості. Банк не надав до суду належно оформлених первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів розміру суми заборгованості за Договором про споживчий кредит № 102352579 від 12.08.2021 року. Крім того вважає, що банк не надав первинних облікових документів, що є підтвердженням реальної заборгованості [PERSON] за Договором про споживчий кредит № 102352579 від 12.08.2021 року у п. 1.3. Договору про споживчий кредит № 102352579 від 21.08.2021 року кредит надається строком на 30 днів з 12.08.2021 року (строк кредитування). Згідно з п. 1.4. Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 11.09.2021 року. Вважає, що банком неправильно вказана сума заборгованості за відсотками за даним Договором, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Вказує, що після 11.09.2021 року у банку не було права нараховувати передбачені Договором проценти. Первісним кредитором - Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» проценти за користування кредитом відповідачу нараховані щоденно у розмірі по 120 грн. 00 коп. (за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування) в період з 13.08.2021 року по 11.09.2021 року (30 днів) = 120 грн. 00 коп. * 30 днів = 3600 грн. 00 коп. Саме така сума процентів, передбачених ч. 1 ст. 1048 ЦК України, належить стягнути з відповідача на користь банку. Також, представником позивача заперечується сума яку позивач просить стягнути на оплату правничої допомоги, оскільки вважає заявлений розмір є завищеним та не співмірним зі складністю справи. Представник відповідача, адвокат Ткаченко Я.К., у судовому засіданні підтримала свою позицію викладену у відзиві на позовну заяву. Пояснила суду, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000 грн., та за процентами за користування кредитом у сумі 3600 грн. визнаються, проти задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за процентами після збігу строку на який надано кредит. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем та відповідачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Встановлені судом обставини справи: 12 серпня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 10235279 від 12 серпня 2021 року з можливістю відкриття карткового рахунку. За умовами договору Кредитодавець надав Позичальнику кредит у розмірі 8000 грн. строком на 30 днів, починаючи з 12 серпня 2021 року, тобто, на строк до 11 вересня 2021 року. Сторони визначили, що проценти за користування кредитом становлять 3600 грн., які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 12 серпня 2021 року відповідно до довідки ТОВ «МІЛОАН» перерахувало на банківський рахунок [PERSON] кошти у розмірі 8000 грн. Станом на 11 вересня 2021 року [PERSON] не повернув Кредитодавцю кредит в розмірі 8000 грн. та проценти за користування кредитом. 30\~листопада 2021\~року між\~ТОВ «МІЛОАН»\~та ТОВ\~«Вердикт Капітал» укладений договір\~факторингу №\~30-11-65,\~відповідно до\~якого ТОВ\~"МІЛОАН"\~відступило ТОВ\~"Вердикт\~Капітал" право вимоги за договором № 10235279 12 серпня 2021 року про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 12 серпня 2021 року, що укладений між ТОВ "МІЛОАН" та [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості наданого ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість відповідача, станом на 05 грудня 2022 року включно, становить 58 000 грн. 00 коп., яка складається з: 8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 29200,00 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 20800,00 грн. заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості). У січні 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача, [PERSON] , заборгованості за договором про споживчий кредит №102352579 від 12 серпня 2021 року в розмірі 58 000 грн., судового збору у сумі 2684 грн. та понесених витрат на правову допомогу у розмірі 9000 грн. Заочним рішенням суду від 17 лютого 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит задоволено, заборгованість за договором про споживчий кредит стягнуто. 09 березня 2023 року між ТОВ "Вердикт капітал" та ТОВ "Кампсіс Фінанс" укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 09-03/23 від 09.03.2023 року, при цьому ТОВ "Кампсіс Фінанс" набуло статусу кредитора по відношенню до боржника (-ів). 12 травня 2023 року між ТОВ "Кампсіс Фінанс" та ТОВ "Дебт Форс" укладено договір № 12-05/23 про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Кампсіс Фінанс" відступило ТОВ "Дебт Форс" право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №102352579. Відповідно до графіку платежів за договором № 102352579 від 12.08.2021 року тіло кредиту складає 8000 грн., процентна ставка за користування кредитом 3600 грн., комісія за надання кредиту 1600 грн. Відповідно до п. 1.4 договору термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредиту - 11.09.2021 року. Ухвалою суду від 20 червня 2023 року задоволено заяву та замінено вибулого стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс». Ухвалою суду від 02 листопада 2023 року заяву [PERSON] задоволено, поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заочне рішення суду від 17 лютого 2023 року скасовано, призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», як правонаступника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Джерела права (оцінка суду): Відповідно до ч.\~4\~ст.\~42\~Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч.\~1\~ст.\~1\~ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, то передбачено у пункті 3 частини першої ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Згідно статті 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ст.526, 527 та 530 ЦК України, - зобов`язання має виконуватися належним чином та в установлений строку відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення позичальником чергової частини суми кредиту є право позикодаця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи видно, що відповідно до ч. 1.3. Договору кредит [PERSON] надається строком на 30 днів з 12.08.2021 року (строк кредитування). Пунктом 1.4. Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) - 11.09.2021 року. Згідно п. 1.5. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та повернення кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 5200 грн. в грошовому виразі та 44,164.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1 1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 13200 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процента ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту дня Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають і свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договору, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Отже,\~згідно п.\~1.3.\~Договору вбачається,\~що кредит\~надається строком\~на 30\~днів з\~12.08.2021\~року (строк\~кредитування).\~Тобто,\~строк кредитування\~Договором встановлено\~з 12.08.2021\~року на\~30\~днів,\~тобто по\~11.09.2021\~року включно. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року при розгляді справи №444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, висловила правову позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нарахування процентів за користування кредитом (кредитними коштами), про стягнення яких просить позивач, є відмінним від порядку та періоду нарахування платежів, що здійснюються за порушення зобов`язання за кредитним договором, зокрема відповідно до статті 625 ЦК України, як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Згідно ст. 625 ЦК України встановлено: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Наразі Верховний Суд у сфері кредитування не вбачає підстав для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові у справі № 444/9519/12, що підтверджується постановами Верховного Суду від 07.07.2020 року у справах № 296/10217/15-ц, від 04.02.2020 року № 912/1120/16 та від 27.07.2021 року № 910/18943/20. Тобто, з указаного стає зрозумілим, що Банк має право на нарахування процентів, передбачених ч. 1 ст. 1048 ЦК України, право на нарахування яких припиняється після закінчення строку кредитування. Як зазначено у п. 1.3. Договору кредит надається строком на 30 днів з 12.08.2021 року (строк кредитування). Тобто, в даному випадку закінчення строку кредитування припадає на 11.09.2021 року. Після настання цієї дати у банку відсутні правові підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами. З огляду\~на вищенаведене,\~вимога позивача\~про стягнення\~процентів за\~користування кредитом,\~нарахованих поза\~межами строку кредитування є безпідставною та недоведеною. Згідно п. 1.5.1. Договору комісія за надання кредиту: 1600 грн., яка нараховується за ставкою 20 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно п. 1.5.2. Договору Проценти за користування кредитом: 3600 грн., які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від Фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від Фактичного кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до пункту п`ятого частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Відповідно до частини першої, другої, пункту 5 частини третьої статті 18 ЗУ «Про_захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Також, частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Однак, всупереч вказаної норми Позивачем згідно п. 1.5.1. Договору встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 1600 грн., яка нараховується за ставкою 20.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач зметою встановлення,\~зміни або\~припинення правовідносин\~(укладення\~кредитного договору,\~внесення змін\~до нього,\~прийняття повідомлення\~споживача про\~ відкликання згоди на кредитного договору тощо). Згідно з частиною 3 статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов' язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту- позичальнику. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Об`єднана\~палата Касаційного\~цивільного суду\~у своїй\~постанові від\~09\~грудня 2019\~року у\~справі №524/5152/15-ц\~(провадження\~№ 61-8862сво18)\~дійшла висновку про те,\~що положення\~кредитного договору\~про сплату\~позичальником на\~користь банку\~комісій є\~в силу статті 228 ЦК України нікчемними. У той\~же час\~Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові від\~04\~червня 2019\~року у справі №916/3156/17\~дійшла висновку,\~що визнання\~нікчемного правочину\~недійсним за\~вимогою сторони не є\~належним способом\~захисту прав,\~оскільки не\~призведе до\~реального відновлення\~порушених прав\~позивача,\~адже нікчемний\~правочин є\~недійсним у\~силу закону. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 708/195/19. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Висновок суду: 1. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та ТОВ "МІЛОАН» було укладено кредитний договір №102352579 від 12 серпня 2021 року. Із кредитного договору вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши відповідачу через сервіс онлайн платежів iPay.ua кредитні кошти, про що свідчать відповідні довідки сервісу онлайн платежів. Таким чином, доводи відповідача про ненадання позивачем доказів щодо отримання кредитних коштів є безпідставними. Доказів того, що на банківську картку відповідача не були перераховані кредитні кошти за вказаними договорами матеріали справи не містять та на спростування цього відповідач виписок із свого карткового рахунку не надав. Посилання відповідача на те, що саме позивач повинен надати докази перерахування йому коштів, з огляду на встановлені обставини, спосіб укладенні кредитного договору та його умови та доведення позивачем порушення позичальником грошових зобов`язань, суд розцінює як намагання уникнути відповідальності. Позивачем надано належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. Надані розрахунки та довідки містять всі ознаки первинного документу (реквізити організації, зміст операції, номер договору, контрагента). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивач ТОВ «Дебт Форс» як новий кредитор у встановленому законом порядку відповідно до умов договору факторингу набув права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором. Так, згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Наявні в матеріалах справи Акти прийому-передачі Реєстру Боржників та Витяги з Реєстру боржників до договорів факторингу, підтверджують право грошової вимоги ТОВ «Дебт Борс» до [PERSON] за кредитним договором №102352579 від 12 серпня 2021 року. Доказів того, що відповідач [PERSON] здійснив погашення існуючої заборгованості на на рахунки ТОВ «Деют Форс», або на рахунки первісних кредиторів, відповідачем не надано. Таким чином, враховуючи, що відповідачем не виконано грошові зобов`язання в строк, передбачений умовами кредитних договорів, суд вважає вимоги позивача, який є новим позикодавцем, щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором №102352579 від 12 серпня 2021 року за основною сумою боргу в розмірі 8 000 грн., є обґрунтованими та доведеними, а тому ії слід задовольнити. Разом з тим, щодо позовних вимог позивача ТОВ «Дебт Форс» в частині стягнення відсотків за кредитним договором, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором №102352579 від 12 серпня 2021 року просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками в сумі 50000 грн. Так, згідно умов кредитного договору №102352579 від 12 серпня 2021 року укладеного з ТОВ «Мілоан», відповідачу [PERSON] надано кредит у розмірі 8000,00 грн. на строк 30 днів (до 11.09.2021), з випалою процентів за користування кредитом в розмірі 3600 грн., які і підлягають стягненню. Оскільки після спливу визначеного договором позики строку кредитування право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється, з огляду на положення ст. ст. 1048, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, про що зазначено вище, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за кредитним договором №102352579 від 12 серпня 2021 року, починаючи з 12 вересня 2021 року, задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. ст. 4, 6 ЦК України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Отже, суд відхиляє доводи позивача щодо обґрунтованості нарахування процентів за кредитними договорами після настання терміну повернення кредиту, оскільки вказані умови договорів суперечать положенням ст. ст. 1048, 1050 ЦК України та висновкам, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Посилання позивача на те, що розмір заборгованості за кредитами був переданий в порядку відступлення права вимоги, саме по собі не свідчить про обґрунтованість нарахування такої заборгованості та суперечить наведеним вище положенням Цивільного кодексу України. Виходячи викладене, з [PERSON] на користь ТОВ «Дебт Форс» слід стягнути заборгованість: за кредитним договором №102352579 від 12 серпня 2021 року у розмірі 11\~600 грн., з яких: 8 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3600 грн. - сума заборгованості за відсотками. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Інші доводи сторін, наведені ними у справі, не спростовують встановлені судом та наведені вище обставини щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитними договорами. 2. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, тому судові витрати, понесені позивачем покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 496,20 грн. Вирішуючи заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 9 000 грн., суд зазначає наступне. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial