Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами; неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і малолітню дочку, [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з батьком, [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог вказує, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 13.10.2007 року. У сторін у шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Діти без реєстрації місця проживання проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом №4 від 22.05.2024 року, складеним комісією за участю голови ОСББ «Семицвіт-5». Спільне життя у сторін не склалося, протягом часу подружнього життя сторони жили як чужі люди: немає взаєморозуміння, поваги, постійно виникають конфліктні ситуації, сварки. Подружні відносини між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують шлюбних відносин, разом не проживають. У такому випадку подальше існування сім`ї неможливе, оскільки побудова міцної сім`ї потребує значних моральних зусиль та вкладень, що неможливе у відносинах між сторонами. Зважаючи на те, що разом із відповідачем позивач шлюбних стосунків не підтримує, спільного господарства не веде, сторони не проживають, тому збереження шлюбу, позивач вважає неможливим з причин повної несумісності характерів сторін подружжя, відсутності взаєморозуміння та довіри один до одного. Розірвання шлюбу між сторонами у позасудовому порядку неможливе, оскільки в них є спільні неповнолітні діти. Спору, щодо поділу спільного майна та визначення місця проживання неповнолітніх дітей між сторонами на теперішній час немає. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою від 28.05.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 11.07.2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позовні вимоги задоволити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, однак подала на адресу суду заяву про визнання позову, та розгляд справи у її відсутності. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень\~ЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Щодо вимог позивача в частині розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13.10.2007 року, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2007 року, актовий запис № 126. Сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.09.2009 року, актовий запис № 129, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, та [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.09.2009 року, актовий запис № 129, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області. Позивач наполягає на розірванні шлюбу і своєму небажанні проживати з відповідачем однією сім`єю. Сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, що свідчить про тривалість і стійкість конфлікту між ними та остаточний розпад сім`ї. Сторони стали чужими один одному. Відповідно до ст.\~112\~\~Сімейного\~Кодексу\~України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем, проти чого відповідач не заперечує. Суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя та збереження шлюбу стали неможливими й суперечили б інтересам подружжя, а тому формально існуючий шлюб слід розірвати. Щодо вимог позивача про залишення на проживанні разом з ним неповнолітнього сина та малолітньої дочки, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст.\~160\~СК України,\~місце проживання\~дитини,\~яка не\~досягла десяти\~років,\~визначається за\~згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , на момент розгляду справи в суді досягнув віку чотирнадцяти років, у зв`язку з чим суд не може визначити місце проживання такого разом із батьком. За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Відповідно до\~ст.\~161\~СК України,\~якщо мати\~та батько,\~які проживають\~окремо,\~не дійшли\~згоди щодо\~того,\~з ким\~із них\~буде проживати\~малолітня дитина,\~спір між\~ними може\~вирішуватися органом\~опіки та\~піклування або\~судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки\~та піклування\~або суд\~не можуть\~передати дитину\~для проживання\~з тим\~із батьків,\~хто не\~має самостійного\~доходу,\~зловживає спиртними\~напоями або\~наркотичними засобами,\~своєю аморальною\~поведінкою може\~зашкодити розвиткові\~дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Тобто, вбачається, що спір щодо визначення місця проживання дитини може бути вирішений органом опіки та піклування або судом у разі якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачкою подано заяву про визнання позову в повному обсязі, що свідчить про відсутність спору в цій частині позовних вимог та вказує на те, що мати та батько дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Отже, суд приходить до висновку про те, що вказані вимоги є передчасними, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо вказаних правовідносин. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. За правилами частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові\~від 15\~січня 2020\~року у\~справі №\~200/952/18\~(провадження\~№ 61-14859св19)\~Верховний Суд\~зазначив,\~що за\~загальним правилом за відсутності\~спору щодо\~того,\~з ким\~із батьків\~будуть проживати\~неповнолітні діти,\~суд може\~вирішити питання\~про залишення\~проживання дитини\~разом із\~матір`ю\~чи батьком\~одночасно з\~вимогою про\~розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. З врахуванням наведеного, судом не встановлено наявності спору між сторонами щодо визначення місця проживання дітей, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні вказаних позовних вимог в цій частині, слід відмовити.

Outcome: dismissed