Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

19.06.2024 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» здало на пошту позов до [PERSON] , в якому вказує, що 10.03.2020 між АТ «Альфа-Банк» і [PERSON] укладено договір про надання кредиту №501243810, на підставі якого останній отримав кредит у сумі 61385 грн 82 коп. строком на 12 місяців зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 16,99% річних. 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, згідно з умовами якого останнє набуло право вимоги грошових коштів від [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у розмірі 93912 грн 16 коп., з яких: 61385 грн 82 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 32526 грн 34 коп. - заборгованість за відсотками. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з [PERSON] на користь товариства вказану суму, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 10.07.2024 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» - Плачинда К.О. не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без участі представника товариства, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує (а. с. 42). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання останній відсутній, інформації щодо своєї адреси суду не надав, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена йому належним чином (а. с. 40, 44). У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву не подав, за згодою позивача було проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 10.03.2020 [PERSON] звернувся до АТ «Альфа» з офертою на укладення угоди про надання кредиту №501243810, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, на підставі чого між ним і банком було укладено відповідний договір та надано кредит у сумі 61385 грн 82 коп. строком на 12 місяців по 10.03.2021, з орієнтовною річною процентною ставкою 16,99%, реальною річною процентною ставкою 84,86%, сплатою щомісячної комісійної винагороди за послуги з розрахунково-касового обслуговування в розмірі 1,90% від суми кредиту (а. с. 5). Цього ж дня між сторонами були підписані паспорт споживчого кредиту, графік платежів з розрахунком сукупної вартості кредиту та орієнтовною реальною процентною ставкою з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (а. с. 5 зв. - 6). Підпис [PERSON] в кінці бланку оферти свідчить про отримання ним усієї інформації про умови кредитування та отримання від банку акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №501243810, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. 20.09.2021 між АТ «Альфа-Банк» і ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №3, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» передало (відступило) за плату, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набувало право вимоги до боржників, зазначених у реєстрах боржників (а. с. 9-18). Відповідно до витягу з Додатку №1-1 до договору факторингу №3 від 20.09.2021 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за договором №501243810 від 10.03.2020 у сумі 93912 грн 16 коп., з яких: 61385 грн 82 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 13865 грн 06 коп. - заборгованість за відсотками, 18661 грн 28 коп. - заборгованість по комісії (а. с. 14-16, 31). Такий розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором також підтверджується випискою АТ «Сенс Банк» по особовим рахункам останнього за період з 10.03.2020 по 20.09.2021 (а. с. 19-30). Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України). Враховуючи викладене, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» необхідно стягнути 93912 грн 16 коп. заборгованості за кредитним договором, яка складається з: 61385 грн 82 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 32526 грн 34 коп. - заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути 3028 грн судового збору. Що стосується вимоги про стягнення 7100 грн витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч, 1, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена зокрема в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц. З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 4000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції. На підставі викладеного,

Outcome: approved