Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

11.04.2016 року [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про виділ частки майна в натурі та усунення перешкод у користуванні майном, а саме просить суд: виділити в натурі [PERSON] належну їй частку майна у нерухомому майні\~домоволодінні [ADDRESS] , яка становить 51/200 частки майна, а саме приміщення 1-6, 2-4 житлового будинку «А-1» та сарай літера «Б», погреб літера «Г», гараж літера «Л» та припинити право спільної часткової власності; усунути перешкоди [PERSON] у володінні, користуванні та розпорядженні належної їй 51/200 частки у нерухомому майні\~домоволодінні [ADDRESS] , шляхом заборони [PERSON] , [PERSON] вчиняти будь-які дії, пов`язані з обмеженням наведених прав [PERSON] . Позовні вимоги аргументовано тим, що [PERSON] , є власником 51/200 частки домоволодіння об`єктом нерухомого майна - житлового будинку - А1 з надвірними будівлями та спорудами, яка розташований за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.03.2014 ідентифікаційний номер витягу № 19517605. Підстава виникнення права власності - Рішення Дзержинського суду м. Харкова від 29.04.2013 року та Рішення СК СП у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 04.12.2013 року. Позивачу належить 51/200 частини зазначеного домоволодіння, [PERSON] та [PERSON] належить відповідно 149/200. Конкретний порядок користування наведеним майном Відповідачами Позивачу невідомий, з тих підстав, що вони перешкоджають [PERSON] потрапити до домоволодіння незважаючи на наявність її права власності на зазначену частку домоволодіння. Для підтвердження наведених обставин позивачка надала наступні документи: Копію Заочного Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.04.2013 року, копію Рішення Апеляційного суду Харківської області від 04.12.2013 року, копію технічного паспорту КІ "Харківське МБТ", інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№ 52005418 від 25.01.2016 року) та інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав № 52005857 від 25.01.2016 року). Таким чином, згідно наведених судових Рішень, визнано за [PERSON] право власності на 51/200 частку наведеного домоволодіння та витребувано у розпорядження [PERSON] зазначену частку майна наведеного домоволодіння з незаконного володіння [PERSON] . Однак, відповідачка [PERSON] перешкоджає [PERSON] в наведеному праві володіння, користування та розпорядженням наведеним майном, у зв`язку із чим звернулась до суду за захистом свої порушених прав та просить суд їх задовольнити. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.04.2016 року відкрито провадженні по справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні. 26.05.2016 року, відповідачем [PERSON] було подано до Дзержинського районного суду м. Харкова заперечення на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень, відповідач вказує, що у позовній заяві містяться неправдиві відомості щодо невизначеності порядку користування спірним будинком. Доказом вказаного є те, що відповідач [PERSON] є власником 49/100 часток спірного домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.11.2002 року №2716. Зазначеним договором було визначено порядок користування спірним домоволодінням. Фактично спірний будинок поділений на дві окремі ізольовані один від одного квартири, мають окремі входи та окремі в`їзди на прибудинкову територію та окремі надвірні споруди. Також відповідач відповідно до договору дарування від 17.12.2007 року була власником 51/100 часток спірного будинку. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.04.2013 року, по справі №2-9933/11 за позивачем було визнано право власності на 51/200 часток спірного будинку, а тобто розподілу підлягає частина будинку та надвірні споруди, що знаходились у користуванні відповідача [PERSON] . Також відповідачем вказано, що нею був здійснений капітальний ремонт приміщень та споруд, що знаходиться у її користуванні, на який були витрачені значні кошти. Позивач у прохальній частині позовну не заявляє позовну вимогу щодо визначення порядку користування спірним будинком, тобто не вважає за потрібне змінити існуючий порядок користування спірним будинком, і таким чином визнає його та погоджується з ним. Вважає, що позовна вимога заявлено до відповідача [PERSON] незаконно, як до неналежного відповідача, бо належною позивачу часткою домоволодіння на цей час користується відповідач [PERSON] . 25.05.2016 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилається на те, що відповідач [PERSON] отримала у власність 51/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель згідно договору дарування частки житлового будинку від 17.12.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Цукановою О.В. На момент укладення цього договору, правовстановлюючі документи на спірну частину домоволодіння відповідали вимогам чинного законодавства. В судом було також встановлено, що [PERSON] , як набувач спірного майна не знала і не могла знати про те, що це майно придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, внаслідок чого [PERSON] є добросовісним набувачем. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.04.2013 року за [PERSON] було визнано право власності на 51/200 частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Посилання позивача на той факт, що їй нібито перешкоджають потрапити до домоволодіння не відповідає дійсності, оскільки позивач жодного разу не приходила до спірного домоволодіння. Що стосується позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні спірним майном, то з цього приводу відповідач зазначає, що жодних доказів на підтвердження своїх доводів про створення відповідачем перешкод у користуванні спірним приміщенням, позивач до суду не надала. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.09.2016 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.12.2016 року провадження у вказаній цивільній справі відновлено. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.03.2017 року повторно призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.07.2017 року провадження у справі відновлено. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.04.2018 року клопотання представника позивача [PERSON] [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано у Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради інвентарну справу на домобудівлю [ADDRESS] . 16.05.2018 року до суду надійшли затребувані документи. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.06.2018 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу. 31.07.2019 року до суду з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса надійшов висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №17177. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.09.2019 року провадження у справі поновлено. 28.10.2019 року позивачем [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить суд: стягнути на користь позивача у відповідності до розміру її частки у праві спільної часткової власності на домобудівлю. [ADDRESS] , матеріальну грошову компенсацію у сумі 504\~517,50 грн., яка становить 51/200 часток з інших співвласників: [PERSON] , [PERSON] у відповідності до часток таких співвласників; стягнути з [PERSON] на користь позивача компенсацію у розмірі 172\~687 грн., що відповідає 51/200 її частки у наведеному домоволодінні; стягнути з [PERSON] на користь позивача матеріальну грошову компенсацію у розмірі 331\~830 грн., що відповідач її 98/200 частки у наведеному домоволодінні; стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати у справі у сумі 3\~597 грн.; стягнути з [PERSON] на користь позивача судові витрати у справі у сумі 6\~912 грн. 25.02.2020 року до суду від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо уточненої позовної заяви, в яких остання вважає позов необґрунтованим та безпідставним. 25.02.2021 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Вишнякова В.С. надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.03.2024 року у прийняття уточненої позовної заяви [PERSON] від 28.10.2019 року відмовлено. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, в матеріалах справи міститься заява з проханням судовий розгляд проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] адвоката Ігнатенко О.О. до суду надано заяву з проханням розгляд справи провести без її участі, проти позовних вимог заперечує у повному обсязі та просить відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причину неявки не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, письмові заяви учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що Згідно витягу з протоколу № 17 засідання виконкому Дзержинської районної ради депутатів трудящих від 18.03.1952 встановлено: «Виконком Дзержинської районної ради депутатів трудящих вирішує надати в безтермінове користування під індивідуальну забудову земельну ділянку площею 563 кв.м. в провулку Дербентському № 15 гр. [PERSON] ». Згідно рішення Виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів Харківської області №290/1 від 21.10.1980 «Об утверждении акта готовности и ввода в эксплуатацию дома по пер. Дербентскому, 15» встановлено: «Гр. [PERSON] на основании решения № 17 от 18.03.52 г. и договора на право постройки дома от 05.08.52 г. по пер. Дербентскому, 15 построил дом общей площадью 56,4 кв.м., в том числе жилой - 36,6 кв.м. В последующем с разрешения исполкома произвел частичное переоборудование в доме, кроме того, с учетом наличия второй семьи, проживающей в доме, пристроил жилые и нежилые помещения, в результате чего, реально построенный дом представляет собой две квартиры общей площадью 118,0 кв.м., в том числе жилой - 69,7 кв.м. Обратился в исполком с просьбой принять реально существующий дом в эксплуатацию. Руководствуясь частью 2 статьи 102 гражданского кодекса и учитывая, что в доме проживает две семьи на 7 человек исполнительный комитет решил: 1. Предоставленный акт комиссии от 16.10.80 г. на жилой дом по пер. Дербентскому, 15 общей площадью 118,0 кв.м., в том числе жилой 69,7 кв.м, на имя гр. [PERSON] - утвердить». Згідно договору дарування від 26.12.1980 гр. [PERSON] подарував гр. [PERSON] 51/100 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] . За цим договором до обдарованої [PERSON] переходять приміщення: літ. «А1 -1»: 1-1, 1-2, 1-3, 1- 4, 1-5, 1-6, 1-7, Уг сараю літ. «Б», % вбиральні літ. «Д», льох літ. «В», сарай літ. «Е», зливна яма літ. «З», № 1 ворота, /2 № 2, № 4, № 5, житловою площею 35,1 кв.м.. Згідно угоди про порядок користування жилим будинком з надвірними будівлями між співвласниками від 25.02.2000 року встановлено: «...Ми співвласники, встановлюємо такий порядок користування цим жилим будинком з надвірними будівлями: 1.В користування [PERSON] , переходять такі приміщення в жилому будинку літ. «А»: 2-3 - жила кімната площею 6,5 кв.м., 2-4 жила кімната площею 13,8 кв.м., 2-5 коридор площею 4,1 кв.м., 2-1 - коридор площею 3,1 кв.м., 2-2 кухня площею 9,8 кв.м., 2- 6 ванна кімната площею 1,8 кв.м., 2-7 жила кімната площею 14,3 кв.м., сіни літ. II площею 6,2 кв.м. та надвірні будівлі ганок літ. «а4», «а5», сарай літ. «Ж», /2 частина вбиральні літ. «Д», ворота № 3, огорожа № 2, трубчастий колодязь № 4, замощення № 5. 2.В користування [PERSON] , переходять такі приміщення в жилому будинку літ. «А»: 1-1 коридор площею 2,9 кв.м., 1-2 жила кімната площею 14,7 кв.м., 1-4 кухня площею 11,3 кв.м., 1-5 коридор площею 4,1 кв.м., 1-6 жила кімната площею 13,8 кв.м., 1-7 жила кімната площею 6,6 кв.м., надвірні будівлі /2 частина вбиральні літ. «Д», льох літ. «В», /2 частина сараю літ. «Б», хвіртка № 6, огорожа № 7 та № 8. Примітка: самовільні побудови: ганок літ. «а7», гараж літ. «Л», сарай літ. «К», прибудова літ. «аб», побудовані [PERSON] ». Згідно договору купівлі - продажу жилого будинку від 16.03.2000 встановлено, [PERSON] продав [PERSON] 49/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . На земельній ділянці розміром 504,0 кв.м. розташований жилий будинок літ. «А-1», дерев`яний, обкладений цеглою, житловою площею 69,7 кв.м. та надвірні будівлі при ньому: сараї літ. «Б», «Ж», льохи літ. «В», «Г», вбиральня літ. «Д», огорожа № 2,3,6-8, трубчатий колодязь № 4, замощення № 5. Згідно договору купівлі - продажу від 20.11.2002 встановлено, що [PERSON] продала [PERSON] 49/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] . На земельній ділянці розміром 504,0 кв.м. розташований жилий будинок літ. «А-1» дерев`яний, обкладений цеглою з прибудовами, житловою площею .69,7 кв.м. та надвірні будівлі: два сараї літ. «Б», «Ж», два льохи літ. «В», «Г», огорожа № 2,3,6-9, трубчатий колодязь № 4, замощення № 5. Примітка: в користування покупця переходять у жилому будинку літ. «А-1» - 2-3 - жила кімната площею 6,5 кв.м., 2-4 жила кімната площею 13,8 кв.м., 2-5 коридор площею 4,1 кв.м., 2-1 - коридор площею 3,1 кв.м., 2-2 кухня площею 9,8 кв.м., 2-6 ванна кімната площею 1,8 кв.м., 2-7 жила кімната площею 14,3 кв.м., сіни літ. II площею 6,2 кв.м. та надвірні будівлі ганок літ. «а4», «а5», сарай літ. «Ж», льох літ. «Г», 14 частина вбиральні літ. «Д», ворота № 3, огорожа № 2, трубчастий колодязь № 4, замощення № 5, згідно технічного паспорту, виданого КПХМБТІ від 19 листопада 2002 року. Згідно договору дарування частки житлового будинку від 17.12.2007 встановлено, що [PERSON] подарував [PERSON] 51/100 частку домоволодіння [ADDRESS] . Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.04.2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про захист права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено. Визнано за [PERSON] ( [ADDRESS] , реєстраційний номер ОКПП [NUMBER] ) право власності на 51/200 частку домоволодіння [ADDRESS] . Витребувано у розпорядження [PERSON] 51/200 частку домоволодіння [ADDRESS] з незаконного володіння [PERSON] . Зобов`язано Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції скасувати реєстрацію права власності [PERSON] 51/200 частку домоволодіння [ADDRESS] . Зобов`язано Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції зареєструвати право власності [PERSON] на 51/200 частку домоволодіння [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 340,00 грн. ( триста сорок гривень 00 копійок). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04.12.2013 року апеляційну скаргу Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції задовольно частково. Заочне рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 квітня 2013 року у частині зобов`язання Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції скасувати реєстрацію права власності [PERSON] 51/200 частку домоволодіння [ADDRESS] та зобов`язання Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції зареєструвати право власності [PERSON] на 51/200 частку домоволодіння [ADDRESS] , - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити [PERSON] в цій частині позову. Тобто виходячи із позовної заяви, позивач просить виділити в натурі належну їй частку майна, а саме 51/200 частки у домоволодінні [ADDRESS] , вказані вимоги стосуються саме до відповідача [PERSON] . Щодо заявлених вимог до відповідача [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування належало 51/100 частини спірного домоволодіння, згодом на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.04.2013 року, власником 51/200 частки спірного домоволодіння стала [PERSON] . Частка [PERSON] у розмірі 49/100, яка належить останній на праві приватної власності не була предметом спору та не змінювалась жодним чином, також не змінювався власник вказаної частки домоволодіння. Окрім цього, в договорі купівлі-продажу від 20.11.2002 року №2716, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трощій І.В., прямо визначено, які приміщення переходять в користування відповідача [PERSON] , тим самим визначено конкретний порядок користування майном. Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушим. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно із статтею 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У зв`язку із тим, що позивачем пред`являючи вимоги до відповідача [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, що зі сторони [PERSON] будь-яким чином порушені законні права позивача, суд відмовляє у задоволенні вимог до відповідача [PERSON] у зв`язку із їх недоведеністю. Щодо позовних вимог до відповідача [PERSON] суд зазначає наступне. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова\~від 21.06.2018 року клопотання представника позивача задоволено, призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, справу направлено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз\~ім. засл. проф. Н.С. Бокаріуса та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. Згідно отриманого висновку експерта, за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 17177 по цивільній справі № 638/5944/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділ частки майна в натурі та усунення перешкод у користуванні майном зазначено про неможливість виділити на належні [PERSON] 51/200 частини домоволодіння [ADDRESS] приміщення житлової кімнати 1-6 площею 13,8 кв.м, приміщення житлової кімнати 2-4 площею 13,8 кв.м. в житловому будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «А1-1», сарай літ. «Б», льох літ. «», гараж літ. «Л» та виділити в користування [PERSON] на 51/200 частини домоволоління [ADDRESS] приміщення житлової кімнати 1-6 площею 13,8 кв.м., приміщення житлової кімнати 2-4 площею 13,8 кв.м. в житловому будинку літ. «А-1» з прибудовою літ. «A1-1», сарай літ. «Б», льох літ. «Г», гараж літ. «Л» не надається можливим. Статтею 358 Цивільного кодексу України врегульовані правовідносини між співвласниками щодо здійснення ними прав спільної часткової власності. Право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, регулюється положеннями статті 364 ЦК України. В пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦІК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Як вбачається з матеріалів справи, оспорювана частина житлового будинку є неподільною річчю у зв`язку з технічними характеристиками, виділ частки цього майна в натурі у самостійний об`єкт нерухомого майна неможливим. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виходячи зі змісту норм ЦК України це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Враховуючи вимоги ст.ст. 183, 364 ЦІК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності в разі подільності речі без втрати її цільового призначення. Згідно з частини 2 статті 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. За таких обставин, коли виділ кожному із співвласників відокремленої частини будинку відповідно до їх частки в спільному майні неможливим суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Також відповідачем не доведено та не надано доказів що відповідачі створюють перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні належній їй 51/200 частки у домоволодінні [ADDRESS] . Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою статтею 129 Конституції України. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до висновку, що оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, та обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, підстави для ухвалення рішення про задоволення позову відсутні. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed