Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] в період з 01 серпня 1991 року по 30 червня 1998 року навчалась у Луганському Державному Медичному Університеті виконала навчальний план за спеціальністю «лікувальна справа» та отримала повну вищу освіту за спеціальністю «лікувальна справа», про що Луганським Державним Медичним Університетом [PERSON], РНОКПП: [NUMBER] , видано диплом спеціаліста серії ЛБ [NUMBER] від 27 червня 1998 року, реєстраційний номер 35/98, а також додаток до вищезазначеного диплому від 27.06.1998 року. Встановити факт, що [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] атестувалась на визначення знань та практичних навиків в атестаційній комісії при Луганському Державному Медичному Університеті і наказом №131 від 30.06.1999 року їй присвоєно кваліфікацію лікаря-спеціаліста за спеціальністю «терапія» про що Луганським Державним Медичним Університетом [PERSON], РНОКПП: [NUMBER] , видано сертифікат лікаря-спеціаліста [NUMBER] від 30.06.1999 року. Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви, заявниця вказує на те, що вона на даний час проживає в місті Одеса у зв`язку з окупацією рашистами м. Луганськ. Із відповіді ДЗ «ЛУГАНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ МЕДИЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ», саме через перебування архіву на тимчасово окупованій території не можливим є підтвердження фактів, за встановленням яких вона вимушена звернутись до суду. Заявник та заінтересовані особі в судове засідання не з`явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, звернулися до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутність. Рішення ухвалено за відсутності учасників справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що у 1998 році Заявниця закінчила ЛУГАНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ МЕДИЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ за спеціальністю лікувальна справа, на підтвердження чого їй був виданий диплом ЛБ [NUMBER] від 27 червня 1998 року, реєстраційний номер 35/98, а також додаток до вищезазначеного диплому від 27.06.1998 року (копії документів додаються). Також після атестування заявниці видано сертифікат лікаря-спеціаліста [NUMBER] 30 червня 1999 року про присвоєння звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю- терапія (копія додається). Наразі заявниця має на меті отримати дозвіл на ведення медичної практики у Німеччині, для чого їй необхідно отримати підтвердження, у встановленому чинним законодавством України порядку, здобуття відповідної освіти та кваліфікації ("Apostille", що не можливо через відсутність даних в системі ЄДЕБО). В свою чергу ВНЗ ЛУГАНСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ МЕДИЧНИЙ УНІВЕРСИТЕТ не може підтвердити відомості викладені у дипломі, додатку до нього та сертифікат лікаря спеціаліста, та внести відомості про них до ЄДЕБО через втрату архіву на тимчасово окупованій території. Враховуючи час навчання заявниці з 01 вересня 1992 року по 27 червня 1998 року, в Єдиній державній електронній базі з питань освіти відсутні відомості щодо періоду та форми її навчання, отримання диплому, тощо, тому отримати необхідні відомості відповідно до існуючого Порядку замовлення на створення інформації, що відтворюється в документах про вищу освіту, та обліку документів про вищу освіту в ЄДЕБО, затвердженого Наказом МОН України 06 березня 2015 року № 249 (у редакції наказу МОН України від 25 жовтня 2016 року № 1280), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 травня 2015 року за № 494/26939, - інакше, ніж у судовому порядку, неможливо.. Зі змісту ст.4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам дано роз`яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» було роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст.273 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені та по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України в п. 12 постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. При таких обставинах, у суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами, а також те, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту, отже такий має бути встановлений в судовому порядку, оскільки встановлення даного юридичного факту в достатній мірі захистить інтереси заявника та відповідатиме завданням цивільного судочинства, визначеним уст.2 ЦПК України. Судом встановлено, що метою встановлення факту є необхідність захисту Конституційного права заявниці на труд. Приймаючи до уваги те, що заявник позбавлений можливості в іншому, ніж у судовому порядку встановити такий факт, суд приходить до висновку, що надані заявницею докази є належними, допустимими, достовірними, а в своїй сукупності достатніми для задоволення даної заяви.

Outcome: approved