Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, в якій просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Позов мотивований тим, що з 11.01.2003 року по 22.06.2023 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2023 року. Від шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що згідно довідки №664 від 14.11.2023 на його утриманні перебувають двоє дітей [PERSON] та [PERSON] , які проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Увесь період від самого народження [PERSON] проживав разом із батьком та сформував саме біля батьківського будинку зону комфортного існування, коло друзів та місця розваг, занять спортом, що зокрема, підтверджується заявою сусіда [PERSON] від 28.12.2023 року. Проте, між сторонами виник усний конфлікт щодо виховання дитини та визначення місця проживання останньої. Даний спір можливо врегулювати лише в судовому порядку. У власності позивача наявний житловий будинок загальною площею 278,5 кв.м., житлова площа 137,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 13.10.2011 року. Також позивач має роботу та стабільний дохід, що підтверджується довідкою про дохід №521 від 15.12.2023 року та транспортний засіб. Звертає увагу позивач також на те, що разом із ним проживає старша дочка [PERSON] ( [INFO] ), спільне проживання молодшого брата разом із старшою сестрою та батьком є найкращим варіантом, що збереже емоційний зв`язок сім`ї та уникне психологічних травм дитини у майбутньому. У зв`язку із чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту та забезпечення першочергово інтересів дитини. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання, а також витребувано у Служби у справах дітей Вінницької міської ради висновок щодо доцільності чи недоцільності місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . 04.03.2024 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Зільбертом О.Є. на позовну заяву [PERSON] подано відзив, в якому висловлені заперечення проти задоволення позовних вимог позивача щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , обґрунтовуючи їх тим, що твердження позивача, що дитині [PERSON] , [INFO] , буде краще проживати разом з ним, оскільки таке проживання буде більш прийнятним для них, і він сам висловлює бажання жити разом із позивачем, не відповідають справжнім обставинам справи, є необґрунтованим та безпідставним. Зазначає, що дійсно відповідач разом із позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 22.06.2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано. Відповідачка, позивач та їх син [PERSON] проживали разом в будинку позивача за адресою: [ADDRESS] під час їх шлюбу. Відповідачка після розірвання шлюбу, разом із сином переїхала з будинку позивача на орендовану квартиру за адресою: [ADDRESS] , де проживала без реєстрації, що підтверджується довідкою з ОСББ «Грандоселя» №19 від 01.08.2023 року. З цього часу [PERSON] ніколи не жив коло батька, проте приїздив до нього у гості з ночівлею. Саме в цей час [PERSON] взаємодіяв з батьком, дідом та сусідськими дітьми, про що зазначає позивач. Вважає що заява сусіда позивача не є належним та допустимим доказом фактичного проживання [PERSON] з позивачем. Твердження позивача, що він на власному авто відвозив сина до школи також не відповідає дійсності, адже як вбачається з довідки про участь батьків №02- 35/10 від 08.01.2024 року, дитину до школи проводять і забирають мати чи повнолітня сестра, в той же час батько [PERSON] контакту зі школою де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується. Сестра [PERSON] спілкується з [PERSON] в той час коли перебуває у відповідачки, оскільки також як і [PERSON] більшу частину часу проживає з відповідачкою. Наразі відповідач з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження житлового приміщення від 08.02.2024 року. Також зазначає, що місцем проживання відповідача позивач зазначив стару адресу, що знову ж таки підтверджує його необізнаність життям дитини. Крім того, у відзиві зазначено, що батько [PERSON] матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає, хоча існує рішення суду щодо стягнення із нього аліментів, яке він також добровільно не виконує. Також представник відповідача звертає увагу суду на те, що відповідач працює у КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на посаді начальника планово-економічного відділу, що підтверджується довідкою №42 від 07.02.2024 року, та має позитивну характеристику за місцем роботи. Дохід відповідачки за 2023 рік склав 351515,47 грн., що підтверджується довідкою №16 від 07.02.2024 року, яка більш ніж в тричі перевищує мінімальну заробітну плату. КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» розташоване за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 13, що не далеко від місця проживання відповідача з дитиною. Відповідач психічно здорова, психоактивні речовини не вживає, що підтверджується довідкою. Таким чином,\~відповідач має\~достатній рівень\~заробітку для\~утримання дитини,\~а близьке\~розташування роботи\~з домом,\~дає можливість\~забезпечити максимальну\~участь у\~вихованні дитини\~особисто. Представником відповідача у відзиві наголошено на те, що дитина фактично проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні. Однак, [PERSON] звернувся з позовом про встановлення місця проживання дитини з ним, що не найкраще буде відповідати її інтересам, просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача вважає, що найкращим інтересам дитини відповідає її проживання разом з матір`ю - [PERSON] , оскільки вона має фізичну можливість і бажання піклуватись, виховувати та утримувати [PERSON] . Між матір`ю та дитиною, яка має особливі потреби, існує стійкий емоційний зв`язок, та й сам [PERSON] бажає проживати з матір`ю. Проживання [PERSON] з матір`ю не перешкоджає його спілкування зі старшою сестрою, яка також багато часу проживає з відповідачкою, а також не перешкоджає його спілкуванню з батьком, однак сам батько з невідомих причин не проявляв інтересу до участі у вихованні та утриманні дитини поки відповідач не звернулась до нього з позовом про стягнення аліментів. Тим не менше станом на момент подання відзиву дитиною не цікавився та не намагався з ним зустрітись чи поговорити. 29.03.2024 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому повністю відхиляє викладене у відзиві на позовну заяву відповідачем. Вказує на те, що нею не надано переконливих доказів того, що дитина до жовтня місяця 2023 року не проживала із ним за адресою: [ADDRESS] . В листопаді місяці 2023 року відповідач [PERSON] самовільно, без попередження забрала сина [PERSON] та його речі, заблокувала його номер телефону та переїхала у невідому йому орендовану квартиру, чим порушила ст. 153, ч. 1, 2 ст.160 СК України. Таким чином умисно перешкоджає позивачу спілкуватись з сином, що негативно впливає на його моральний та психологічний стан. Після переїзду [PERSON] до відповідача, він позбавлений можливості займатись спортом під наглядом дорослих, в той час проживаючи з позивачем за адресою: [ADDRESS] , він регулярно займався спортом на спортивному майданчику, що підтверджується фотодоказами, долученими до позовної заяви. Долучений представником відповідача договір оренди квартири (житлового приміщення) №1 від 24 квітня 2023 року є фіктивним і не має юридичної сили, оскільки він не укладений ріелтором або нотаріусом, не зареєстрований в податковій службі, як це передбачено чинним законодавством України. Перебування в Збройних Силах України позивача не є підставою стверджувати представнику відповідача, що він начебто «маю мало часу», через це переносив судові засідання є надуманим і безпідставним, оскільки судові засідання були призначені у робочий час і співпадали з часом виконання ним бойових завдань. Позивач несе службу у військовій частині в [ADDRESS] з 08.00 до 18:00 години щоденно, відповідно в не робочий час має можливість займатись з дитиною. Крім того, хоче зазначити, що відповідач жодного разу не з`явилась на жодне судове засідання, що вказує на її зайнятість, та неможливість приділяти увагу дитині більше ніж він. На підставі вище викладеного позивач зазначає, що представником відповідача не надано жодного переконливого, обґрунтованого доказу переваг проживання дитини [PERSON] з відповідачем в орендованій квартирі. Просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . 25.04.2024 року від Служби у справах дітей Вінницької міської ради, на виконання ухвали суду від 18.01.2024 року, на адресу суду надійшов висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25.04.2024 року №01/00/011/129449 про не доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач повторно не з`явився, але подав до суду чергове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням його у відрядженні і вказане клопотання подане особисто позивачем 31.07.2024 року, в день на коли призначено судове засідання, що на думку суду, є зловживанням своїми процесуальними правами позивачем та безпідставним затягуванням розгляду справи, а тому в даному випадку його не явка є безпідставна. В судове засідання представник відповідача [PERSON] - адвокат Зільберт О.Є. не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності відповідача та її представника, заперечував проти задоволення позову та просив у задоволенні позову відмовити з тих же підстав, що наведено у відзиві на позов. Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради Томчук О.В. подала до суду заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити за її відсутності, підтримала висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 25.04.2024 року №01/00/011/129449 про не доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Дослідивши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши представлені суду докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони по справі з 11.01.2003 року по 22.06.2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2023 року, справа №127/13263/23 (а.с. 9). [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним актовим записом про народження дитини № 54 від 05.01.2011 року по відділу ДРАЦС ВМУЮ Вінницької області (а.с. 7). Від шлюбу у сторін по справі також народилася [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Батьки проживають окремо, після розірвання шлюбу за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.06.2023 року. Судом встановлено,\~що відповідачка\~після розірвання\~шлюбу,\~разом із\~сином переїхала\~з будинку\~позивача на\~орендовану квартиру\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~де проживала\~без реєстрації,\~що підтверджується\~довідкою з\~ОСББ «Грандоселя»\~№19\~від 01.08.2023\~року. (а.с. 55-58). Отже, [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеним 18.03.2024 року працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради, у сім`ї батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] створені умови для проживання, навчання та розвитку дитини [PERSON] . Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним 11.03.2024 року працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради мати дитини [PERSON] мешкає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . У даному помешканні створені належні умови для проживання та розвитку дитини [PERSON] . Згідно з відповіддю Вінницького міського центру соціальних служб від 16.02.2024 року в сім`ї батька [PERSON] та в сім`ї матері [PERSON] ознаки та чинники, що спричиняють складні життєві обставини, відсутні. З довідки про участь батьків у вихованні дитини №02- 35/10 від 08.01.2024 року, виданої КЗ «ВЛ №26 ім. Героя України Д.Майбороди» (а.с. 674), дитину до школи проводять і забирають мати чи повнолітня сестра, в той же час батько [PERSON] контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується. Сестра [PERSON] спілкується з [PERSON] , в той час коли перебуває у відповідача, оскільки також як і [PERSON] більшу частину часу проживає з відповідачем. Отже, наразі відповідач з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження житлового приміщення від 08.02.2024 (а.с. 55). [PERSON] працює у КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» на посаді начальника планово-економічного відділу, що підтверджується довідкою №42 від 07.02.2024 року, та має позитивну характеристику за місцем роботи, її дохід за 2023 рік склав 351515,47 грн., що підтверджується довідкою №16 від 07.02.2024 (а.с. 53-54, 66). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] має достатній рівень доходу для матеріального забезпечення та утримання дитини, забезпечення їй належних умов навчання та розвитку. Також, судом встановлено, що позивач перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] та також матеріально забезпечений, але доказів свого доходу суду не надав, хоча в процесі судового розгляду було встановлено, що з позивача за позовом відповідача Вінницьким міським судом Вінницької області було стягнуто аліменти, справа №127/26602/23, що сторонами по справі не заперечувалося, а отже суд приходить до висновку, що позивач добровільно не надає матеріальну допомогу синові. Таким чином, на даний час дитина фактично проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні, чого позивачем в ході судового розгляду не було спростовано. Службою у справах дітей Вінницької міської ради був наданий суду висновок від 25.04.2024 року №01/00/011/129449 про не доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] (а.с. 111-113). Згідно вказаного висновку встановлено, що психологом Вінницького міського центру соціальних служб було проведено психологічну бесіду з дитиною [PERSON] , [INFO] , під час якої було встановлено, що найбільш емоційно-теплі, значущі почуття хлопчик відчуває до матері та сестри [PERSON] . Під час складних ситуацій хлопець звертається до матері, або до сестри, і ніколи до батька. [PERSON] свідомо та впевнено повідомив, що не має бажання спілкуватися з батьком, оскільки має образу на нього. Всього чому навчився [PERSON] , плавати, кататися на велосипеді та іншим вмінням, навчив його дід [PERSON] , з яким вони разом мешкали, але не батько. Батько дитини [PERSON] надав не повний перелік документів передбачений вимогами п.72 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», а саме: довідку з місця навчання, виховання дитини; довідки від нарколога та психіатра; характеристику за місцем роботи чи проживання, завірену належним чином. Надав лише документ, що підтверджує самостійний дохід. Надані матір`ю дитини [PERSON] документи підтверджують, що вона на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, має самостійний дохід. При ухваленні вказаних висновків Служба у справах дітей та орган опіки і піклування врахували як умови проживання дітей за тимчасовим місцем проживання матері, так і за місцем проживання батька, за яким створено всі належні умови, так і думку дитини, яка була з`ясована в ході бесіди із психологом Вінницького міського центру соціальних служб та відображена у наданому висновку, згідно якого дитина категорично бажаю проживати з матір`ю [PERSON] , а не з батьком [PERSON] . Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги,\~особлива увага\~має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, на яку як на підставу своїх вимог посилається позивач за первісним позовом, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виняткові обставини, буди розлучена зі своєю матір`ю. Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». З огляду на викладене, суд констатує, що жоден з батьків не має наперед встановлених законодавчих переваг при вирішенні питання з ким із них має проживати дитина. Це питання вирішується судом з урахуванням комплексу представлених доказів та встановлених фактичних обставин справи. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із матеріалів справи судом встановлено, що, як позивач так і відповідач позитивно характеризуються, мають кожний самостійний, стабільний дохід, забезпечені придатним для нормального виховання та розвитку дитини житлом, в яких створені належні умови для їх виховання та розвитку, та між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини, позивач бажає визначити місце проживання дитини з ним. Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] в більші мірі виявляє бажання проживати із матір`ю, такий висновок випливає із того, що останній повідомив на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради 25.03.2024 року. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц. Відповідно до частини третьої статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями статті 29 ЦК України, зокрема, її частиною другою, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Суд враховує ту обставину, що дитина проживає з матір`ю та неповнолітній [PERSON] в категоричній формі виявляє бажання проживати із матір`ю, і проти спілкуватися із батьком, такий висновок випливає із того, що останній повідомив на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради 25.03.2024 року. Суд відхиляє доводи позивача щодо вчинення [PERSON] будь якого впливу на позицію дитини та перешкод у спілкуванні з батьком, оскільки ознак негативного психологічного впливу (чи психологічного тиску) на нього судом не встановлено та в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази такого. З цих самих підстав суд приймає до уваги в якості підстав відмови у визначенні місця проживання малолітньої дитини із батьком, висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради від висновок від 25.04.2024 року №01/00/011/129449 про не доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] . Суд враховує вказаний висновок при вирішенні справи, оскільки він є достатньо обґрунтованим та таким, що наданий з урахуванням думки неповнолітньої дитини, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 160 СК України, та ст. 171 СК України. Крім цього, судом встановлено, що матір`ю не чиниться [PERSON] перешкод у спілкуванні з сином, а тому саме проживання дитини з матір`ю буде відповідати рівному балансу на спілкування дитини як з батьком, так і з матір`ю. Доводи позивача щодо проживання дитини у повній сім`ї у разі визначення місця проживання разом з батьком, судом до уваги не приймаються, оскільки вони безпідставні, а наведенні ним підстави, не є визначальним критерієм при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, крім того, відповідно до матеріалів судом встановлено, що з [PERSON] на підставі рішення суду стягуються аліменти на утримання сина, що останнім також не заперечується. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, при цьому суд звертає увагу, що в даному випадку суд вирішує спір не про розлучення дитини з батьком, а відмову у визначенні місця проживання з батьком, з урахуванням усіх інтересів саме дитини, а примхи батьків, які в позасудовому порядку не змогли вирішити дане спірне питання. Отже враховуючи, що судом у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено у повному обсязі, судові витрати понесенні позивачем суд залишає за ним, а судові витрати відповідача в даному випадку з урахуванням ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, а саме 3\~000,00 грн. витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed