Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Представник позивачів звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] по 379022,40 грн перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя; 229211,88 грн інфляційних збитків; 54797,30 грн 3% річних; 264814,94 грн процентів за користування чужими грошовими коштами; а всього: 927846,52 грн. на кожного. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності належало по частці трикімнатної квартири, загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 40,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначене нерухоме майно було передано в іпотеку, та в подальшому внаслідок невиконання забезпеченого іпотекою зобов?язання, іпотекодержателем було звернуто стягнення на вказану квартиру, але при цьому її вартість значно перевищувала розмір забезпечених нею зобов?язань. Ухвалою суду від 01 листопада 2023 року вказана позовна заява залишена без руху та на їх виконання представником позивача надано заяву. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 07 листопада 2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 січня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник відповідача адвокат Максимовський С.О., надав до суду відзив в якому проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. У якості підстав для відмови в задоволенні позову, зазначив, що у спірних правовідносинах відсутні підстави для нарахування відсотків за користування безпідставно одержаними коштами та застосування статей 1212, 1214, 536, 1048 ЦК України, не визначений строк виконання зобов?язання іпотекодержателем, передбачений ст.37 Закону України «Про іпотеку», відповідно воно не може бути простроченим і відсутні підстави для застосування приписів ст.625 ЦК України, вартість предмету іпотеки менше за розмір забезпеченого нею зобов?язання. Також просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. В судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, та просив його задовільнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.07.2006 року ПН ХМНО [PERSON] за реєстр. №2372, належало по 1/ 2 частці трикімнатної квартири, загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 40,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 03 червня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Меркурій», правонаступником якого є ПАТ Банк «Меркурій», та [PERSON] укладено Договір про іпотечний кредит №22-12-106, у відповідності до умов якого [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 200000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування Кредитом в розмірі 15,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором. В забезпечення виконання умов зазначеного договору між АКБ «Меркурій», правонаступником якого є ПАТ Банк «Меркурій», [PERSON] та [PERSON] (які були власниками по 1/2 частці спірної квартири) укладено Іпотечний договір №22-1-05-111, згідно умов якого іпотекодавці з метою забезпечення належного виконання зобов`язання позичальника, що випливає з Договору про іпотечний кредит, передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим Договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме: трикімнатну квартиру зі всіма об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном загальною площею 58,5 кв.м, житловою площею 40,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить іпотекодавцям в 1/2 частині кожному на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27.07.2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хащіною Н.В. за реєстровим №2372 та зареєстрованим 09.08.2006 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний №14212225, номер запису: В-18242 в книзі 1. Відповідно до п.1.4. Договору Іпотеки сторони узгодили, що у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя за рахунок Предмета іпотеки у будь-якому випадку його вартість буде визначатися на підставі акту незалежної оцінки нерухомого - майна, або встановлюватися за домовленістю сторін. Пунктом 4.3. Договору визначено, що даний пункт цього Договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на Предмет іпотеки, на підставі цього Договору, в т.ч. шляхом прийняття Предмета іпотеки у власність, в порядку визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». В подальшому 30 серпня 2018 року між Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» було укладено Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором №22-1-05-111, посвідченим 03 червня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Літвіновою Я.М., за реєстровим №3706, відповідно до умов якого ПАТ Банк «Меркурій» (Первісний кредитор та Первісний іпотекодержатель) відступив ТОВ «Фінанс проперті групп» (Новий кредитор та Новий іпотекодержатель) права вимоги за Договором про іпотечний кредит №22-12-106 від 03 червня 2008 року, з усіма змінами і доповненнями, що є його невід`ємною частиною (Кредитний договір), який був укладений між Боржником, [PERSON] та Первісним кредитором, банк передав, а товариство прийняло всі права та обов`язки, належні банку за Іпотечним договором №22-1-05-111, посвідченим 03.06.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Літвіновою Я.М., за реєстровим №3706, з усіма змінами та доповненнями до нього. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тарасовою Ю.Г. та зареєстровано за реєстровим №568. Відповідно до Реєстру договорів, права за якими відступаються, та боржників за такими договорами (Додаток №1 до Договору №31 про відступлення прав вимоги від з0.08.2018 року) розмір прав вимоги, що відступаються Банком на користь Нового кредитора згідно умов цього Договору, станом на 30.08.2018 р. становить 247 691, 71 грн, з яких: 137 499,80 грн. простроченого кредиту; 110 191, 91 грн. прострочених процентів. 04 вересня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті групп» та громадянином України [PERSON] укладено Договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором №22-1-05-111 від 03 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. за реєстровим №3706, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Д`яченко В.Є. Відповідно до умов укладеного договору в порядку та на умовах, визначених в ньому Іпотекодержатель передає, а Новий Іпотекодержатель одержує (набуває) в обсязі та на умовах, визначених цим договором права Іпотекодержателя, зазначені у Іпотечному договорі №22-1-05-111 від 03 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. за реєстровим №3706, з усіма додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін, та доповненнями до вказаного договору, включаючи права вимоги до правонаступника Боржника, або до осіб, до яких перейшли обов`язки Боржника в зобов`язанні за Кредитним договором, Іпотечним договором. З моменту підписання Договору Новий Іпотекодержатель набуває статус Іпотекодержателя за Іпотечним договором. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 14.12.2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: Договір відступлення права вимоги за Іпотечним договором №22-1-05-111 від 03 червня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. за реєстровим №3706, серія та номер:214, виданий 04.09.2018, видавник: ПН ХМНО Д`яченко В.Є. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:44622617 від 14.12.2018, приватний нотаріус Чижова Наталія Анатоліївна, Харківський міський нотаріальний округ, Харківської області. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна приватним нотаріусом ХМНО Луценко В.С. 07.02.2019 року зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 380, виданий 07.02.2019, видавник: ПН ХМНО [PERSON] .. Підстава: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45416718 від 07.02.2019. Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.12.2019 року продаж спірної квартири було здійснено [PERSON] на користь [PERSON] за 877500,00 грн. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна приватним нотаріусом ХМНО Некрасовою Н.А. 14.11.2019 року зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 953, виданий 14.11.2019, видавник: ПН ХМНО [PERSON] .. Підстава: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49670438 від 14.11.2019. В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова на розгляді перебувала цивільна справа №638/18879/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», ПН ХМНО [PERSON] , про визнання недійсним правочину, скасування реєстрації на нерухоме майно та витребування майна. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова 14.06.2021 було визнано недійсними: Договір відступлення права вимоги за кредитним договором від 04.09.2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс протерті груп» та фізичною особою [PERSON] відносно Договору про іпотечний кредит №22-12-106 від 03.06.2008 року; Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором №22-1-05-111 від 03 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. за реєстровим №3706, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінанс проперті груп» та фізичною особою [PERSON] від 04.09.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Д`яченком В.Є. за реєстровим №214; витребувано з володіння [PERSON] трьохкімнатну квартиру загальною площею 58,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Постановою Харківського апеляційного суду від 08.02.2022 апеляційні скарги представника [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» задоволені частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року в частині витребування квартири з володіння [PERSON] - змінено. Позовні вимоги у зазначеній частині задоволено частково. Витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині задоволених позовних вимог рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 25.01.2023 касаційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року та постанова Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року скасовані. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Чижова Наталія Анатоліївна, про визнання правочину недійсним та витребування майна відмовлено. При розгляді справи Верховним Судом було встановлено, що «ТОВ «Фінанс Проперті Групп» 04 вересня 2018 року відступило своє право вимоги за кредитним та іпотечним договорами [PERSON] , який за купівлю майнових прав сплатив ТОВ «Фінанс Проперті Групп» 171 000 грн. Отже, договір про відступлення прав вимоги за його ознаками є договором, за яким у зобов`язаннях за кредитним договором від 03 червня 2008 року і договором іпотеки ТОВ «Фінанс Проперті Групп» як правонаступник банку замінений на відповідача [PERSON] як нового кредитора. Відповідач [PERSON] не набув право здійснювати фінансові операції щодо боржника [PERSON] , оскільки за умовами договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором від 03 червня 2008 року і за договором іпотеки». Згідно з ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За положеннями ч. 1, 3\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.3 ст. 37 Закону Україну «Про іпотеку» (в редакції, що діяла станом на 14.12.2018 року) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно з частиною 4\~статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При розгляді справи №638/18879/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , ТОВ «ФІНАНС ПРОПЕРТІ ГРУПП», ПН ХМНО [PERSON] , про визнання недійсним правочину, скасування реєстрації на нерухоме майно та витребування майна, було встановлено факт звернення стягнення [PERSON] 14.12.2018 року на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS] , шляхом прийняття його у власність, для задоволення вимог за Договором про іпотечний кредит №22-12-106 від 03.06.2008 року в розмірі 247 691, 71 грн, з яких: 137 499,80 грн. простроченого кредиту; 110 191, 91 грн. прострочених процентів, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню. Вказані обставини також визнаються відповідачем. Відповідно до Висновку експерта Е2309-241 від 06.10.2023 року за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи в порядку ст. 106 ЦПК України, ринкова вартість об`єкта нерухомого майна житлова квартира [ADDRESS] , - станом на 14 грудня 2018 року складатиме 1 117 485 гривень 00 коп. В судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що на момент звернення стягнення на предмет іпотеки його ринкова вартість не визначалася. Посилання відповідача на вартість, визначену сторонами в договорі купівлі-продажу від 07.12.2019 року судом відхиляється, оскільки за змістом ч.3 ст. 37 Закону Україну «Про іпотеку» (в редакції, що діяла станом на 14.12.2018 року) враховується вартість, визначена на момент набуття предмету іпотеки у власність на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, крім того ст.627 та ст.632 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Таким чином, у [PERSON] з 15.12.2018 року виник обов?язок по виплаті [PERSON] та [PERSON] перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, яке відповідає в грошовому виразі: 1 117 485, 00 грн * 90% - 247 691, 71 грн = 1 005 736, 50 грн - 247 691, 71 грн = 758 044, 79 грн. Згідно із ч. 1, 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й інші юридичні факти. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України). Положеннями\~ст. 611 ЦК України\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом За положеннями ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його\~\~ у строк, встановлений договором або законом. Статтею 614 ЦК України\~встановлена презумпція вини особи, що не виконує зобов`язання. За положеннями цієї норми особа, яка порушила зобов`язання і повинна нести відповідальність, вважається винною. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Згідно з ч.3 ст. 37 Закону Україну «Про іпотеку» (в редакції, що діяла станом на 14.12.2018 року) іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Частина 4 ст. 334 ЦК України передбачає, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону Україну «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону Україну «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави вважати, що грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникає в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог. Перевіривши складений\~представником позивача\~розрахунок інфляційних\~втрат та\~3%\~річних, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 439656,11 грн інфляційних втрат та 109 594, 59 грн 3% річних у відповідності до ст.625 ЦК України за період з 15.12.2018 року по 09.10.2023 року такими, що відповідають наведеним нормам законам, обставинам справи та справедливості як одному із завдань цивільного судочинства. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В постанові від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду вказала на наступне: «Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу… Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. Отже, висновки судів про необхідність застосовувати до спірних відносин положення частини першої статті 1048 ЦК України за аналогією закону, аби визначити розмір процентів, є помилковими, бо, по-перше, у цій справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина перша статті 1048 ЦК України застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині». Таким чином, позовні вимоги в частині 529 629, 88 грн процентів за користування чужими грошовими коштами не відповідають наведеним нормам закону. Під час розгляду справи представником відповідача\~\~заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності у даній справі. Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), №522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28). Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За змістом частин першої та п`ятої\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У спірних правовідносинах перебіг строку позовної давності розпочався 15.12.2018 і мав закінчитися відповідно 15.12.2021 року, в той час як з позовом до суду позивачі звернулися лише 30.10.2023 року. Проте, Законом України № 540-ІХ від 30 грудня 2020 року, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, доповнено\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема, статтями\~257,\~258\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року. У постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 Верховний Суд зазначив про те, що у пункті 12\~Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~в редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року №540 - ІХ\~перелічені всі статті Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК\~України\~щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020). Закон № 540-ІХ\~передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями\~257,\~258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування\~статті 267 ЦК України\~(наслідки спливу позовної давності). Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.11.2023 у справі № 27/55(914/4078/21). Закон № 540-ІХ\~містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12.03.2020. Отже на момент запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020 року, у спірних правовідносинах спливла лише частина строку позовної давності - 453 дні, або 1 рік, 2 місяці 26 днів. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово було продовжено. Законом України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено зокрема пунктом 19 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Натомість, Законом України від 08 листопада 2023р. № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024. За такого нормативно-правового регулювання суд зазначає, що у спірних відносинах строк позовної давності не сплив, відповідно заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності задоволенню не підлягає. З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з [PERSON] : 758 044, 79 грн перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя; 439 656,11 грн інфляційних збитків; 109 594, 59 грн 3% річних. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 529 629, 88 грн процентів за користування чужими грошовими коштами слід відмовити. Зважаючи на те, що предмет іпотеки перебував в спільній частковій власності позивачів (по у кожного), то зазначені суми підлягають стягненню на користь кожного з позивачів в розмірі 50%: 379022,40 грн перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя; 219828,05 грн інфляційних збитків; 54797,30 грн 3% річних. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України: сплачену позивачами суми судового збору в розмірі 10736,00 грн стягує з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (70,44%), а саме 7562,44 грн, тобто по 3781,22 грн на користь кожного з позивачів; витрати за проведення судової оціночно-будівельної експертизи в розмірі 20000,00 грн суд покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та стягує з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (70,44%), а саме 14088,00 грн, тобто по 7044,00 грн на користь кожного з позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial