Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі ними було придбано житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Зазначає, що під час сварки, [PERSON] вигнав її з вказаного житлового будинку та відібрав ключі в нього. Тому просить суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні нею будинком за адресою [ADDRESS] , шляхом вселення її до такого та передачі ключів від нього. У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали з підстав викладених у позові. [PERSON] зазначила, що шлюб між нею та відповідачем не розірвано, одна, унаслідок протиправних, на її думку, дій [PERSON] вона не має змоги проживати у будинку, придбаному за час проживання у шлюбі. Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечив. Зазначив, що жодних перепон позивачу у користуванні згаданим житловим будинком не чинить. Пояснив, що унаслідок конфлікту остання пішла проживати до своєї мами, через СМС повідомлення просив її повернутись. Вказав, що у житловому будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані вони обоє. У судовому засіданні [PERSON] передав [PERSON] ключі від житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07.11.1992 року, між сторонами, 07.11.1992 року, зареєстровано шлюб, про що, Неліпинською сільською радою, зроблено відповідний актовий запис № 28 від 07.11.1992 року (а.с.4). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в житловому будинку за адресою [ADDRESS] . Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України). Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~9\~ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За приписами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1,2 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Таким чином позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved