Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, недійсним. Позов обґрунтований тим, що між ним та [PERSON] 19.12.1998 року було зареєстровано шлюб. За час сумісного життя у шлюбі ними було набуто (придбано) майно: автомобіль Toyota Corolla, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , який на прохання [PERSON] було оформлено на її ім`я. Позивач дізнався, що [PERSON] у 2017 році, без його відома та згоди, шляхом обману та зловживання довірою, продала автомобіль Toyota Corolla, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , та заволоділа грошима позивача у сумі 216000 грн., тобто половиною від 432000 грн., які вона отримала в результаті продажу вищевказаного автомобіля. Відповідно до уточненої позовної заяви від 21.02.2023 [PERSON] зазначив, що 23.08.2017 між [PERSON] та [PERSON] в Регіональному сервісному центрі МВС 2341 РСЦ МВС України в Запорізькій області було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2341/2017/595802, відповідно до умов якого [PERSON] продала [PERSON] автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . За домовленістю сторін ціна вказаного транспортного засобу склала 223856,00 грн. Цього ж числа спірний автомобіль був перереєстрований на ім`я [PERSON] , а автомобілю був присвоєний новий державний номерний знак [NUMBER] . Отримані кошти від автомобіля відповідачка [PERSON] витратила на свої власні потреби, а саме на придбання автомобіля марки TOYOTA C-HR, державний номерний знак [NUMBER] , та який зареєстровано на ім`я [PERSON] . Оскільки згоду на відчуження спірного автомобіля позивач своїй дружині [PERSON] не надавав, тому правочин щодо продажу спільного нажитого майна, а саме автомобіля, є недійсним. В подальшому позивачу стало відомо, що спірний автомобіль TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] використовує у власних цілях представник відповідачки [PERSON] [PERSON] , яка представляє її інтереси у даній справі. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] при здійснені правочину, діяли недобросовісно, оскільки знали обставини спору між подружжям щодо розподілу спільного майна, а також знали про відсутність згоди позивача на правочин щодо відчуження спірного автомобіля. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , № 2341/2017/595802, укладений 23.08.2017 між [PERSON] та [PERSON] . Оскільки він бажає поділити спільне майно подружжя в натурі, спір про що розглядається Хортицьким районним судом м. Запоріжжя, з метою приведення сторін договору у попередній стан просить скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , здійснену Територіальним сервісним центром МВС № 2341 за [PERSON] Повернути автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER] у власність [PERSON] Витребувати автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER] з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] . Від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що автомобіль Toyota Corolla, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] , придбаний за її власні кошти, так як вона, маючи постійний заробіток, фактично матеріально забезпечувала всю сім`ю. За весь період шлюбу [PERSON] взагалі не працював, жодних джерел доходу не мав, участі у купівлі автомобіля не приймав. Сам по собі факт придбання автомобіля в період шлюбу не є безумовною підставою для надання йому статусу спільної сумісної власності подружжя. Позивачем не надано жодних доказів того, що на момент припинення шлюбу спірне майно було спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки позивач по справі не піклувався про матеріальний стан сім`ї протягом всього шлюбу, він не має правових підстав претендувати на майно, яке було придбано за грошові кошти іншого з подружжя, жодної поважної причини для того, щоб не працювати позивач не зазначив, тому вважає, що автомобіль не відноситься до спільної сумісної власності, а є її особистою власністю. Крім того, в відзиві на позовну заяву відповідачка зазначила, що позивач жодного доказу порушення діючого законодавства при продажу автомобіля не надав. Відсутність згоди одного з подружжя на відчуження автомобіля не може бути підставою для визнання недійним договору купівлі-продажу автомобіля, тому просила у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Представником відповідачки [PERSON] - [PERSON] до суду подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем не було надано доказів того, що на момент припинення шлюбу майно було спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки позивач за період подружнього життя не працював, не піклувався про матеріальний стан сім`ї, автомобіль відповідачка придбала за власні кошти, він не має правових підстав претендувати на майно, яке було придбано за кошти іншого з подружжя. До позовної заяви додано рахунок-фактуру № АВ-0000696 від 03.09.2011, згідно з яким [PERSON] у 2011 році перерахувала 197330,00 на купівлю автомобіля TOYOTA COROLLA. Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу того, що він приймав безпосередню участь у купівлі автомобіля. Жодних платіжним доручень, чеків, квитанцій в яких платником є позивач не надано. Отже, відсутні підстави визнавати договір купівлі-продажу автомобіля недійсним, з огляду на відсутність згоди другого з подружжя. Просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. В судовому\~засіданні позивач [PERSON] , його представник адвокат Димитрашко Д.В. підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх у повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - адвокат Сідельникова О.Л. просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи в порядку, встановленому ЦПК України. Відзиву на позов не подавав, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи без його участі до суду не звертався. Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази, суд дійшов до таких висновків. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19.12.1998. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2017 шлюб між сторонами розірваний. Встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу № ВА-000360 від 01.09.2011, укладеного між продавцем ТОВ «Восток Авто» та покупцем [PERSON] придбано автомобіль TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN (т.1 а.с.36). Відповідно до п.2.1 даного договору сторони погодились, що на дату укладання договору ціна товару становить 197330,00 грн. Згідно з рахунком-фактурою № АВ-0000696 від 03.09.2011 на оплату автомобіля TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN на ім`я [PERSON] сплачено 03.09.2011 6000,00 грн., 28.11.2011 - 53500,00 грн. Відповідно до кредитного договору № 1/1139629 від 07.12.2011, укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] , банк надав [PERSON] кредит у сумі 137830,00 грн. строком на 12 місяців на купівлю транспортного засобу TOYOTA COROLLA. Купівля транспортного засобу здійснюється відповідно договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між позичальником та ТОВ «Восток Авто». У якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань укладено договір застави транспортного засобу TOYOTA COROLLA, державний номер [NUMBER] , та договір поруки з поручителем [PERSON] . Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 07.12.2011, останній надав згоду на отримання кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» у сумі 137830,00 грн. та передачу в заставу банку майна, а саме, транспортного засобу TOYOTA COROLLA, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] . Згідно квитанцій №14 і №15 від 07.12.2011, [PERSON] і [PERSON] відповідно здійснили платежі за надання витягів в ЄДР заборон відчуження нерухомого майна. Копіями квитанцій від 07.12.2011 підтверджується, що [PERSON] сплатила комісію і страхові платежі за кредитним договором. Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу № 2341/2017/595802 від 23.08.2017, укладеним в Регіональному сервісному центрі МВС 2341 РСЦ МВС України в Запорізькій області, [PERSON] продала [PERSON] автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . За домовленістю сторін ціна вказаного транспортного засобу склала 223856,00 грн. З додатку до договору купівлі-продажу вбачається, що спірний автомобіль був перереєстрований на ім`я [PERSON] , автомобілю присвоєний новий державний номерний знак [NUMBER] . Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2341/2017/595802 від 23.08.2017 укладений в установленому порядку та оформлений безпосередньо в сервісному центрі МВС, є документом, що підтверджує придбання транспортного засобу та набуття права власності на транспортний засіб. Згідно довідки №18 суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] ринкова вартість автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, станом на 23.08.2017 складає 347611,90 грн., дійсна ринкова вартість без огляду транспортного засобу не встановлена. Позивач [PERSON] вказує, що автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , був придбаний у період шлюбу і є спільним майном подружжя, своєї згоди на продаж цього автомобіля він не надавав, а тому просить визнати договір купівлі-продажу недійсним, а також витребувати автомобіль у [PERSON] та повернути у власність [PERSON] . З даним позовом [PERSON] звернувся до суду 16.04.2018. При цьому, між сторонами виник спір щодо поділу майна подружжя, який з вересня 2017 року перебуває на розгляді Хортицького районного суду м. Запоріжжя. З наданої суду інформації щодо цієї справи вбачається, що 08.09.2017 [PERSON] звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просив припинити за [PERSON] право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , визнати за ним право особистої приватної власності на зазначену квартиру, зобов`язати органи влади, органи реєстрації прав власності та БТІ оформити за ним право особистої приватної власності на 100% квартири [ADDRESS] . [PERSON] 27.09.2017 звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ майна, в якому просила визнати за нею право власності: на квартиру [ADDRESS] , на суму зобов`язань за кредитним договором в розмірі 30000 доларів США, на квартиру [ADDRESS] , стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію; визнати за [PERSON] право власності на кімнату за адресою: [ADDRESS] , автомобіль Ford 1998 року випуску, автомобіль AUDIт803982 білого кольору, держномер [NUMBER] , автомобіль КАМАЗ 53212, держномер [NUMBER] НА, грошові вклади в Запорізькій обласній кредитній спілці «Довіра», відкритих на ім`я [PERSON] на загальну суму 590 693, 24 грн., земельну ділянку з об`єктом незавершеного будівництва та будинок, що розташовані в с.Михайлівка Вільнянського району Запорізької області. [PERSON] уточнила заявлені позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на наступне майно та зобов`язання: квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 42,5 кв. м., житловою площею 28,7 кв, м; суму зобов`язань за кредитним договором в розмірі 30 000 доларів США, що станом на 07.08.2017 еквівалентно 387 643 грн 40 коп, та стягнути з відповідача на її користь компенсацію ; визнати за [PERSON] право власності на: кімнату за адресою: [ADDRESS] автомобіль Ford 1998 року випуску; автомобіль AUDI 801982, білого кольору, держномер [NUMBER] , кузов [NUMBER] . автомобіль КАМАЗ 53212, сірого кольору, держномер [NUMBER] НА, транспортний засіб ПЛ, 1981 року, сірого кольору, держномер [NUMBER] НА; грошові вклади в Запорізькій обласній кредитній спілці «Довіра» відкритих на ім`я [PERSON] (на загальну суму 590\~693,24 грн), земельну ділянку з об`єктом незавершеного будівництва та будинок що розташовані в с.Михайлівка Вільнянського району Запорізької області; стягнути з відповідача на її користь половину сплаченої суми заборгованості за отримані комунальні послуги у розмірі 62 068,83 грн. [PERSON] в уточненій позовній заяві просить: визнати недійсним акт прийому-передачі майнових прав до статутного капіталу ТОВ «РОЯЛГРУП» від 10.09.2018 року, виданий [PERSON] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43052400 від 18.09.2018 10:42:58 про реєстрацію за ТОВ «РОЯЛГРУП» права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , прийнятого державним реєстратором Пелих В.В., виконавчого комітету Терсянської сільської ради Миколаївського району Запорізької області; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ «РОЯЛГРУП» права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1646223723101; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43052806 від 18.09.2018 10:52:19 про реєстрацію за ТОВ «РОЯЛГРУП» права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , прийнятого державним реєстратором Пелих В.В., Виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації ТОВ «РОЯЛГРУП» права власності па квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1646247923101; визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від. 22.09.2000 та на квартиру за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.02.2008 р. Визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.10.2006 р.; стягнути з [PERSON] на його користь суму першого внеску в рахунок сплати за квартиру за адресою: [ADDRESS] в розмірі 10000,00 доларів США., компенсацію вартості\~1/2\~частини автомобіля\~TOYOTA\~COROLLA\~1.6\~(4А/Г)\~MID\~SEDAN\~2011\~року випуску\~номерний знак\~ [NUMBER] ,\~у розмірі\~173\~805,95\~грн.; визнати за ним право особистої приватної власності на транспортні засоби: марки КАМАЗ 53212, кузов - фургон, 1993 р.в,, держномер [NUMBER] НА; причеп, марки ПЛ, кузов - платформа, 1981 р.в„ держномер [NUMBER] НА; марка КАМАЗ 53212, кузов - фургон, 1998 р.в., держномер [NUMBER] НА; причеп, марки ПЛ, кузов - платформа, 1981 р.в., держномер [NUMBER] НА; марка AUDI 80, кузов - [NUMBER] , 1982 р.в., держномер [NUMBER] ; марка FORD TRANSIT, мікроавтобус, 2005 р.в., держномер [NUMBER] ; визнати за ним право особистої приватної власності на грошові вклади в Запорізькій обласній кредитній спілці «Довіра», відкритих на ім`я [PERSON] , на загальну суму 590 693.24 грн; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ним право власності на грошові кошти 400800,09 гри. (50 % від суми вкладу в розмірі 801 600,18 грн.), які знаходяться на рахунку в Кредитній спілці «Довіра» та включені до Реєстру кредиторів заборгованість перед [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на кого користь в порядку поділу спільного майна подружжя суму компенсації в розмірі 337000,00 грн. - 50 % вартості майна: дорогоцінних прикрас, телевізорів SONY, діагональ 42 дюйми та LED TV SAMSUNG, діагональ 36 дюймів, ноутбуку HP, коштовного посуду та грошових коштів, що перебувають у володінні та користуванні [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на його користь в порядку поділу спільного майна компенсацію в розмірі 303000,00 грн. - 50 % вартості оренди приміщення 2 будинку 4 по вул. Ентузіастів у м. Запоріжжя; стягнути з [PERSON] вартість невід`ємного поліпшення приміщення за адресою: [ADDRESS] в розмірі 758859,89 грн., та суму податкового кредиту 45408 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь в порядку поділу спільного майна подружжя 50% вкладу в DeutscheBankPrivale- undGеschaftskunder AG DB Service в розмірі еквівалентно 442509 євро, що еквівалентно 128754,78 грн. 112441,98 грн. компенсацію 50 % витрачених [PERSON] зі спільних коштів подружжя без його згоди; стягнути з [PERSON] на його користь 1/2 частку вартості - 224 883,95 грн. - коштів, що сплачені [PERSON] у період з травня 2016 по липень 2017 рр. за Договором про надання і послуг № 216 від 01.12.2016 р. та Договору про надання послуг № 34070416 від 19.04.2016 р. для бронювання освітнього курсу за кордоном для нашого сина [PERSON] , стягнути з [PERSON] на його користь 1/2 частку вартості оренди автомобілю КАМАЗ 01481 НА, стягнути з [PERSON] на його користь вартість суми податкового кредиту ПДВ 45408 грн., які знаходяться на рахунках державної податкової служби України; судові витрати покласти на [PERSON] . 31.05.2023 ухвалою суду провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: АКІБ «УкрСиббанк», про поділ спільного майна подружжя, та визнання права власності на майно та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «РОЯЛГРУП», Державного реєстратора Пелих В.В., Виконавчого комітету Терсянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, третя особа: \~ \~ \~ \~ АКІБ «УкрСиббанк», про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно та за об`єднаним позовом [PERSON] до і [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю зупинено до розгляду касаційної скарги [PERSON] на постанову Запорізького апеляційного суду від 03 травня 2023 року та повернення матеріалів справи до Хортицького районного суду. При вирішенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля TOYOTA COROLLA 1.6 (4А/Г) MID SEDAN 2011 року випуску номерний знак [NUMBER] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст.16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Частиною 1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити вказаному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваних правочинів підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, якими передбачено право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України. У справі, що розглядається, [PERSON] заперечує належність спірного автомобіля TOYOTA COROLLA 1.6 (4А/Г) MID SEDAN 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , придбаного 01.09.2011, до спільного майна подружжя. Згідно зі\~статтею 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (стаття 61 СК України). За загальним\~правилом застосування\~презумпції згідно\~зі ст.\~60\~СК України\~майно,\~одержане одним\~із подружжя\~як набувачем\~за договором,\~що укладений\~під час\~перебування набувача\~в шлюбі,\~є об`єктом\~спільної сумісної\~власності подружжя.\~Той із\~подружжя,\~який порушує\~питання про\~спростування зазначеної\~презумпції,\~зобов`язаний довести\~обставини,\~що її\~спростовують.\~Аналогічний правовий\~висновок викладено\~упостанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном. (Постанова ВС у справі 595/324/17). Факт набуття автомобіля TOYOTA COROLLA 1.6 (4А/Г) MID SEDAN 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , в період шлюбу сторін підтверджується наданими суду доказами. Презумпцію спільності цього майна подружжя відповідачкою не спростовано. Як зазначалось вище, на оплату автомобіля TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, [PERSON] 03.09.2011 сплатила 6000,00 грн., 28.11.2011 - 53500,00 грн. На підставі кредитного договору № 1/1139629 від 07.12.2011, ПАТ «Креді Агріколь Банк» надав [PERSON] кредит у сумі 137830,00 грн. строком на 12 місяців на купівлю транспортного засобу TOYOTA COROLLA. Згідно нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 07.12.2011, останній надав згоду на отримання кредиту в ПАТ «Креді Агріколь Банк» у сумі 137830,00 грн. та передачу в заставу банку транспортного засобу TOYOTA COROLLA, 2011 року випуску, державний номер [NUMBER] . У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір поруки з поручителем [PERSON] . З наведеного вбачається, що більша частина вартості автомобіля була сплачена за рахунок кредитних коштів за договором № 1/1139629 від 07.12.2011. Сторонами визнається, що кредит був повністю виплачений у період шлюбу. Доказів того, що сплачені у вересні та жовтні 2011 року грошові кошти у сумі 59500,00 грн. належали особисто [PERSON] , і що на погашення кредитного зобов`язання за договором № 1/1139629 від 07.12.2011 у рахунок виконання спільного боргу вносились особисті кошти відповідачки, суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] здійснювала підприємницьку діяльність, як приватний підприємець. Відповідно до довідки Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, [PERSON] з 23.06.2001 перебувала на обліку як СГД суб`єкт господарської діяльності. Згідно з договором №1000 від 30.05.2003 ПП [PERSON] отримала в оренду нежитлове приміщення за адресою [ADDRESS] . Згідно з рішенням Запорізької міської ради №468/4 від 25.11.2004 ПП [PERSON] надано дозвіл на проектування і реконструкцію орендованого нежитлового приміщення під магазин непродовольчих товарів та диспетчерський пункт по [ADDRESS] . Згідно з розпорядженням Запорізького міського голови №307р від 27.02.2009 дозволено введення в експлуатацію магазину непродовольчих товарів та диспетчерського пункту по [ADDRESS] . Між ПП [PERSON] , як роботодавцем, і [PERSON] , як працівником, 01.03.2006 було укладено трудову угоду, відповідно до якої в обов`язки [PERSON] входило представництво інтересів в усіх органах влади, підприємств усіх форм власності, приватних осіб, укладання договорів від імені [PERSON] , ведення бухгалтерії, керування справами тощо. Наведені обставини в сукупності, на думку суду, підтверджують доводи позивача щодо його участі у придбанні спірного автомобіля в результаті спільної праці шляхом формування спільного бюджету, ведення спільного господарства, та не доводять залучення особистих коштів відповідачки. Надані сторонами документи з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів [PERSON] за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, зокрема, заробітної плати в ТОВ «АЛЛО» , ТОВ «САМСУНГ ЕЛЕКТРОНІКС КОМПАНІ», ПП «ТРИТАН Х», довідки ЗОКС «Довіра» про залишок коштів на особових рахунках та процентів за депозитними вкладами на ім`я [PERSON] , довідки ДФС України про відсутність у [PERSON] доходів у 2017 році не містять відомостей, які б доводили або спростовували належність спірного автомобіля до спільного майна подружжя. Таким чином, суд вважає доведеним, що автомобіль TOYOTA COROLLA 1.6 (4А/Г) MID SEDAN 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки колишня дружина не довела факту придбання автомобіля за її особисті кошти та не спростувала презумпцію спільної сумісної власності на цей об`єкт. Відповідачка після розірвання шлюбу на підставі договору купівлі-продажу № 2341/2017/595802 від 23.08.2017 продала цей транспортний засіб, [PERSON] своєї згоди на продаж автомобіля не надавав. На час звернення позивача до суду з позовом у цій справі та на теперішній час рішення суду про поділ майна подружжя, в тому числі щодо цього транспортного засобу, не ухвалено. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном згідно із частиною першою статті 319 ЦК України. Однак розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України). За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частин 1-3 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державних реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом. Аналізуючи наведені норми Сімейного та Цивільного кодексів України, суд приходить до висновку, що відповідачка повинна була отримати згоду позивача на укладення оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу як правочину, який виходить за межі дрібного побутового. Суд бере до уваги, що транспортний засіб TOYOTA COROLLA 1.6 (4А/Г) MID SEDAN 2011 року випуску, є цінним майном, а тому враховуючи норму ч. 3 ст.65 Сімейного кодексу України для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу №2341/2017/595802 від 23.08.2017 одним із подружжя згода другого з подружжя, тобто позивача, мала бути подана письмово. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зазначила, що у постановах від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15 та від 30 березня 2016 року у справі № 6-533цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) від наведеного у цих постановах висновку Верховного Суду України відступила, зазначивши, що такий висновок суду суперечить принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною, без визначення часток. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України та статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору. В подальшому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц вирішуючи у тому числі питання: за яких умов правочин щодо розпорядження майном (набутим під час шлюбу), вчинений одним з подружжя без згоди іншого з подружжя, може бути визнаний недійсним, дійшла до наступних висновків. Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого у її постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, про те, що «закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору». Такий відступ відбувся у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18. Зазначила, що можливість визнання недійсним договору стосовно розпорядження майном, яке перебуває у спільній власності, залежить від встановлення недобросовісності третьої особи - контрагента за таким договором (пункт 8.67 постанови). Розвиваючи висновок, сформульований у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказала, що презумпція розпорядження спільним майном одним із подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Тому укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя (пункт 96). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважав за необхідне відступити від її висновку, сформульованого в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), шляхом його конкретизації. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутні підстави для відступу від висновку, сформульованого в її постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, оскільки відповідний відступ вона вже здійснила в постанові від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18. Таким чином, укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Доводи позову, що [PERSON] , як контрагент за спірним договором, діяв недобросовісно, свого підтвердження в ході розгляду справи не знайшли. З пояснень учасників справи, з аналізу позовної заяви, та доданих до неї доказів випливає відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] знав чи за обставинами справи не міг не знати про те, що автомобіль належить колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за №1388, не вимагають письмової згоди другого із подружжя на зняття із реєстрації автомобіля. За вказаних обставин судом не встановлено підстав для визнання спірного договору недійсним. Пред`явлення позову стороною договору або іншою (зацікавленою) особою про визнання недійсним договору є виправданим та ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном. В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. Не є ефективним способом захисту позов про визнання договору недійсним, у разі якщо особа має на меті отримати лише еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, оскільки такий спосіб захисту не захищає та не відновлює в результаті її порушене право в той спосіб, який вона обрала. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 вказано, що «вирішуючи питання ефективності способу захисту порушеного права шляхом пред`явлення позовних вимог про визнання договору недійсним, Велика Палата Верховного Суду виснує, що пред`явлення позову стороною договору або іншою особою (зацікавленою особою) про визнання недійсним договору є ефективним способом захисту порушеного права у разі, якщо такий позов заявлений з метою повернення одному з подружжя, чиї права порушено, майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном тощо. При цьому підлягає встановленню добросовісність, насамперед, набувача за таким договором (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18 (пункт 8.67)). В іншому випадку, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого». У справі, що розглядається, позивач просить визнати договір купівлі-продажу автомобіля недійсним з метою повернення автомобіля у власність відповідачки [PERSON] і його витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] , не пред`являючи вимог про повернення йому майнових прав та/або частки в спільному майні подружжя, у тому числі шляхом визнання прав на частку, та/або одночасного виділення частки в порядку поділу майна подружжя або встановлення порядку користування цим майном. Натомість, іншим судом наразі розглядається позов [PERSON] про поділ майна подружжя, в тому числі спірного транспортного засобу через отримання грошової компенсації вартості його частки в майні, а не визначення частки за кожним з подружжя з метою повернення майнових прав у спільному майні, а тому ефективним способом захисту його права буде компенсація вартості його частки в майні, а не визнання договору купівлі-продажу недійсним. Обґрунтування позовної вимоги про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] в позовній заяві не наведені. Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним або недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). Право власника витребувати своє майно в усіх випадках і без будь-яких обмежень в разі володіння цим майном набувачем без правових підстав, тобто недобросовісним набувачем, передбачено статтею 387 ЦК України, а право власника витребувати своє майно від добросовісного набувача передбачене в статті 388 ЦК України і є обмеженим. У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача. [PERSON] , вимагаючи витребувати автомобіль з чужого незаконного володіння [PERSON] , не довів наявності підстав для цього, вимог про його витребування на свою користь не заявляє. Ще однією з позовних вимог [PERSON] є вимога скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , здійснену Територіальним сервісним центром МВС № 2341 за [PERSON] . Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державна реєстрація і облік транспортних засобів здійснюється територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. На території України встановлена єдина процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків (пункт 1 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», п. 7 Порядку № 1388 власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Відповідно до п. 40 Порядку № 1388 зняття з обліку транспортних засобів здійснюється в сервісному центрі МВС або через центр надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України чи спеціальний статус особи, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця чи рішення суду. Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів скасовується у разі визнання недійсним правочину, на підставі якого проводилася державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортного засобу. Оскільки судом не встановлено підстав для визнання спірного договору купівлі-продажу недійсним, вимоги позову про скасування державної реєстрації права власності на автомобіль марки TOYOTA COROLLA, 1.6 (4А/Т) MID SEDAN, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , здійснену Територіальним сервісним центром МВС № 2341 за [PERSON] , є безпідставними. При цьому суд зауважує, що за будь-яких обставин вимога про скасування державної реєстрації права власності на транспортний засіб при пред`явленні позову про визнання недійсним договору, на підставі якого проводилася така державна реєстрація, не є необхідним для ефективного відновлення права власника. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Відтак, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Outcome: dismissed