Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Молчанова Н.В. з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «ВУГІЛЬНА КОМПАНІЯ „КРАСНОЛИ МАНСЬКА" з 17.02.2003 р. (прийнятий прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті) по 28.08.2008 р. (був звільнений за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України) та з 20.11.2009р. (прийнятий прохідником підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті) по 23.04.2017 р. (був звільнений за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України). А також з ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» 04.05.2017р., (був прийнятий прохідником 4 розряду з повним робочим днем), по 09.02. 2021 року (був звільнений у зв`язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок виникнення професійного захворювання, згідно з п.2, ст.40 КЗпП України). Під час виконання трудових обов`язків позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 27 від жовтня 2021 року (далі - Акт П-4) в якому зазначено, що позивачу встановлено професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.), (J 41.0). Хронічна радикулопатія S1 ліворуч у стадії затихаючого загострення з помірними статико- динамічними порушеннями м`язово і больовими синдромами, рецидивуючий перебіг (М54.1.7). А також гіпертонічна хвороба І-ІІ ст. СН 0 ст. Ризик 4. Гіперхолестеринемія. Порушення ліпідного обміну. Ангіопатія сітківки. Синдром сухого ока. Пресбіопія. Висівковий лишай. Хронічний катаральний гінгівіт. Раніше у позивача хронічні професійні захворювання були відсутні, що підтверджується витягом із амбулаторної карти позивача, а також актом П-4. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 27 від жовтня 2021 року професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, ДП «ВК «Краснолиманська»; ТОВ «Шахтобудівельна компанія» (і умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Пунктом 18 Акту п-4 зазначено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є вуглепородний пил, - фактична величина 105,8 - 243,7 мг/ м кубічний, при нормативному значенні 2 мг/метр кубічний. Тривалість дії упродовж зміни - 81.9 - 93% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 148,9 - 187,0 Вт при нормативному значенні 90 Вт: фізичне динамічне навантаження (за участю м?язів рук та плечового поясу) - фактична величина 88,4 - 97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та перемішується - фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів -45% зміни при нормативному значенні до 30 градусів-25% зміни. Нахили корпусу 175 - 190 разів за зміну, при нормативному значенні 50-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 93 - 95 ОБА, при нормативному значенні 80 дБА. З метою дізнання підстав не встановлення в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 27 жовтня 2021 року періодів роботи [PERSON] на Державному підприємстві «ВК „КРАСНОЛИМАНСЬКА", а також з метою отримання інформації стосовно засобів техніки безпеки на підприємстві, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно- гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Інформацію стосовно наявність та відповідності нормативним значенням вуглепородного пилу, тривалість його дії на організм упродовж зміни, фізичне динамічне навантаження під час зміни, маса вантажу, що підіймається та переміщується, робоча поза та ін. До Східного МУ ДС з питань праці, представником позивача було направлено адвокатський запит №1150, від 23 листопада 2023р. Була отримана наступна відповідь: У разі коли хворий працював на кількох підприємствах (в установах, організаціях), де були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), або за кількома професіями, під час роботи за якими були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство (в установу, організацію), де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння). У зв`язку з тим, що в повідомленні за формою П-3 відносно [PERSON] значиться місце роботи ТОВ «Шахтобудівельна компанія» та згідно даних завіреної копії трудової книжки працівника [PERSON] останнє місце його роботи є також ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Комісією, у відповідності до норм Порядку № 337, було складено Акт за формою П-4 від 27.10.2021 року за його останнім місцем роботи у ТОВ «Шахтобудівельна компанія» за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння). Відповідачі протягом тривалого часу грубо порушували ст.12 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України, що саме і призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 19 акту розслідування ПЗ. Позивач вважає, що вина відповідачів полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов`язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст.13 вказаного Закону несе безпосередню відповідальність. Оскільки позивач втратив своє здоров`я, та працездатність з вини відповідачів, вважає, що відповідачі по справі повинні відшкодувати позивачу моральну шкоду. 22.09.2021 року позивач був оглянутий Центральною лікарсько-експертною комісією (ЦЛЕК) та отримав висновок про наявність хронічного професійного захворювання №6525 від 23.09.2021 р. Згідно з якою йому встановлені професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.), (J 41.0) Хронічна радикулопатія S1 ліворуч у стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями м`язово і больовими синдромами, рецидивуючий перебіг (М54.1.7). А також протипоказана робота в умовах пилу, токсичних і подразливих речовин, дискомфортного мікроклімату, шуму, фізичних перенавантажень. Також позивач був оглянутий 19.07.2022року МСЕК, згідно з довідкою до акту огляду МСЕК №547442 від 19.07.2022р., за професійними захворюваннями він визнаний інвалідом 3 групи, безстроково. Також йому було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою про визначення ступеня втрати працездатності №106856 від 19.02.2022р. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Позивач зазначає, що втрата працездатності та отримання інвалідності спричинили порушення його життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації життя і лікування, не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання, що негативно відбивається на душевному стані, відчуває душевні страждання та переживання, з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювання та тяжкого стану здоров`я, стало критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вина відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання є доведеною, оскільки в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) П-4 комісією зазначено, що раніше хронічних професійних захворювань у позивача виявлено не було, професійне захворювання виникло саме у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості (в тому числі у ДП «ВК „КРАСНОЛИМАНСЬКА"» та ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ»). Викладене свідчить про те, що хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки відповідач як роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та небезпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна вина відповідача як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійного захворювання. Незважаючи на те, що позивачу встановлена третя група інвалідності є робочою та позивач права на працю не позбавлений, жодним чином не спростовують факту наявності у позивача хронічного професійного захворювання та виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, завдану ушкодженням здоров`я працівника. Більш того, у зв`язку з отриманим хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше, оскільки йому протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, роботи у вимушеному положенні тіла. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, позивач виходить с того, що внаслідок отримання хронічного професійного захворювання позивач зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач втратив 65 % своєї професійної працездатності первинно, йому встановлено третю групу інвалідності, а отже як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках. Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Якщо здоров`я втрачене, то немає і того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 200 000 грн. У зв`язку з тим, що професійні захворювання були отримані внаслідок роботи позивача на різних підприємствах просить стягнути суму пропорційно часу, праці позивача на підприємствах, а саме: Позивач перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «ВК„КРАСНОЛИМАНСЬКА" 12 років, 11 місяців, 16 днів. З ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» - 3 роки, 9 місяців, 6 днів. Тому просить стягнути з ДП «ВК „КРАСНОЛИМАНСЬКА" 150000,00 грн та 50000,00 грн з ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ». Крім того, позивач вимушений був звернутися за правничою допомогою до Адвокатського Бюро «Молчанової Наталії». За його зверненням позивачу було надано консультації, ознайомлення з документами, складанням позовної заяви, формування, засвідчення та подання позову до суду, представлення інтересів позивача в суді. Між позивачем та Адвокатським Бюро «Молчанової Наталії» був укладений договір про надання правничої допомоги 09\\11\\23 від 20 листопада 2023 року. У відповідності до умов цього договору вартість послуг адвоката складає 15000,00 грн, які позивач сплатив 15 грудня 2023р. Даний факт підтверджується актом виконаних робіт, квитанцією до прибуткового касового ордеру. Вартість правничої допомоги був визначений з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та значенням справи для мене, позивача по справі, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «ВК «Краснолиманська» на його користь грошову компенсацію у розмірі 150 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» на його користь грошову компенсацію у розмірі 50 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою суду від 01.05.2024 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання без виклику сторін. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» у відзиві на позов зазначив, що заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх такими, що не відповідають діючому законодавству України та порушують, його права та законні інтереси. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач зазначає, що перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» у період часу з 17.03.2003 року по 28.08.2008, з 20.11.2009- 23.04.2017 р. року, однак дане твердження не є правдивим, оскільки воно спростовуються доказами, які зазначені записами в трудовій книжці. Згідно долученої копії трудової книжки вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з Відповідачем 1 тільки з 17.03.2003 року по 28.08.2008, з 20.11.2009- 23.04.2017 р. та жодного АКТу П-4 не було складено. З 08.09.2008 року - 19.11.2009 роки працював на ДП «Селідоввугілля». З 04.05.2017 -09.02.2021 роки працював на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» (АКТ П-4 від 27.10.2021 року складений у відповідача 2, всі мед. документи, мед. висновок № 6525 від 23.09.2021 року, довідка МСЕК від 19.07.2021 року підтверджує проф.захворювання, яке зафіксовано на підприємстві ТОВ «Шахтобудівельна компанія» (відповідач 2). Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що період виникнення професійного захворювання припадає на періоди перебування в трудових відносинах з відповідачем 2 - ТОВ «Шахтобудівельна компанія». В п. 16 Акту розслідування від 27.10.2021 року вказано, що на момент розслідування позивач звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 09.02.2021 року. Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, за результатами якого було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 27.10.2021, проводилось на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» і, відповідно, саме цьому підприємству спеціалізованим профпатологічним закладом охорони здоров`я було направлене повідомлення за формою П-3. Підприємством, на якому у позивача встановлено професійне захворювання відповідно до акту від 27.10.2021 року є ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Відповідач 1 звертає увагу, що позивачем не надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що саме робота позивача на ДП «ВК «Краснолиманська» стала причиною виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Натомість, цими аргументованими запереченнями повністю спростовуються доводи позивача про обов`язок ДП «ВК «Краснолиманська» відшкодувати йому моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. В силу наведених аргументів та положень Порядку № 337, зокрема п. 116, ДП «ВК «Краснолиманська» (відповідач 1) є неналежним відповідачем в даній справі, оскільки не є зобов`язаним за вимогою позивача про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання. Враховуючи вищевикладене, ДП «ВК «Краснолиманська» вважає, що в задоволенні позовних вимог до відповідача 1 про стягнення на користь позивача моральної шкоди в сумі 150 000,00 гривень та судових витрат, слід відмовити. У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що згідно з трудовою книжкою серії [NUMBER] , [PERSON] працював на ДП «ВК «Краснолиманська» у період з 17.02.2003 - 28.08.2008р. (був звільнений з роботи згідно з наказом №1458 від 28.08.2008р. за власним бажанням) та у період з 20.11.2009 - 23.04.2017р. (був звільнений з роботи згідно з наказом №2808/К від 24.04.2017р. за власним бажанням). Позивач зазначає, що період виникнення професійного захворювання припадає на періоди перебування в трудових відносинах з відповідачем 2 - ТОВ «Шахтобудівельна компанія». В п. 16 Акту розслідування від 27.10.2021 року вказано, що на момент розслідування позивач звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 09.02.2021 року. У відповіді Східного МУ ДС з питань праці зазначено, що у разі коли хворий працював на кількох підприємствах (в установах, організаціях), де були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), або за кількома професіями, під час роботи за якими були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння), повідомлення за формою П-3 надсилається на останнє підприємство (в установу, організацію), де він працював за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння). У зв`язку з тим, що в повідомленні за формою П-3 відносно [PERSON] значиться місце роботи ТОВ «Шахтобудівельна компанія» та згідно даних завіреної копії трудової книжки працівника [PERSON] останнє місце його роботи є також ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Комісією, у відповідності до норм Порядку № 337, було складено Акт за формою П-4 від 27.10.2021 року за його останнім місцем роботи у ТОВ «Шахтобудівельна компанія» за професією, під час роботи за якою були умови для розвитку хронічного професійного захворювання (отруєння). Враховуючи умови праці позивача на ДП «ВК «Краснолиманська», у позивача є достатньо підстав вимагати відшкодування моральної шкоди, а подача позовної заяви лише до ТОВ «Шахтобудівельна компанія» порушило б основі засади цивільного судочинства. З огляду на вищезазначене, просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Шахтобудівельна компанія» у відзиві на позов зазначив, що заявлені позовні вимоги до ТОВ «Шахтобудівельна компанія» вважають необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Представник відповідача зазначає, що оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі, пільговий стаж роботи та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Окрім цього, за роботу в шкідливих умовах праці позивачу було надано право на пільгове пенсійне забезпечення та призначення пенсії на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку, відшкодування такої пенсії здійснювалось за рахунок ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Однак, незважаючи на те, що вже почав хворіти працевлаштувався на підприємство за професією, що припускає роботи саме в шкідливих умовах праці. Проте, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно приховав розвиток хвороби та умисно в подальшому не повідомляв адміністрацію ТОВ «Шахтобудівельна компанія» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. За весь період роботи на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Вважають необхідним звернути увагу суду, що позивач жодного разу не заявляв про погіршення стану здоров`я або про недотримання з боку підприємства умов праці в частині незабезпеченням засобами індивідуального захисту. А якщо стан здоров`я погіршувався, то навпаки позивачем умисно приховувався факт виникнення хронічної хвороби під час щорічних обов`язкових медичних оглядів. Позивачем, в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий акт розслідування хронічного професійного захворювання від 27.10.2021 та висновок МСЕК від 19.07.2022 про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65 % по профзахворюванню. Однак, висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення саме моральної шкоди внаслідок роботи в шкідливих умовах праці. Вважають, що позивач знав про стану свого здоров`я, однак, при цьому працевлаштувався до ТОВ «Шахтобудівельна компанія», тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Представник позивача просить суд у позові відмовити у повному обсязі та судові витрати по справі покласти на позивача. У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що раніше у позивача хронічні професійні захворювання були відсутні, що підтверджується витягом із амбулаторної карти Позивача а також Актом П-4. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 27 від жовтня 2021 року Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, ДП «ВК «Краснолиманська»; ТОВ «Шахтобудівельна компанія» ( і умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Пунктом 18 Акту П-4 зазначено, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) є вуглепородний пил, - фактична величина 105,8 - 243,7 мг/ м кубічний, при нормативному значенні 2 мг/метр кубічний. Тривалість дії упродовж зміни - 81.9 - 93% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м?язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 148,9 - 187,0 Вт при нормативному значенні 90 Вт: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 88,4 - 97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та перемішується - фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів -45% зміни при нормативному значенні до 30 градусів-25% зміни. Нахили корпусу 175 - 190 разів за зміну, при нормативному значенні 50-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 93 - 95 ОБА, при нормативному значенні 80 дБА. Тобто відповідачі протягом тривалого часу грубо порушували ст.12 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України, що саме і призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 19 акту розслідування ПЗ. Представник позивача вважаємо звинувачення відповідача безпідставними, оскільки позивач зобов`язаний був працювати, для забезпечення своєї родини. З доказів позивача вбачається безсумнівна вина відповідача, яка полягає в тому, що згідно діючого законодавства - статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов`язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказано нормою, передбачено, що роботодавець за невиконання вимог ст.13 вказаного Закону несе безпосередню відповідальність. Оскільки позивач втратив своє здоров`я, та працездатність з вини відповідача, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. Представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до записів у трудовій книжці [PERSON] працював у ДП «ВК «Краснолиманська» у період з 17.02.2003 року прохідником 5 розряду підземним з повним підземним робочим днем у шахті, звільнений 28.08.2008 року за власним бажанням. Також у період з 20.11.2009 року по 23.04.2017 року прохідником 4 та 5 розрядів з повним підземним робочим днем у шахті. Звільнений за власним бажанням у зв`язку з переходом на пенсію за віком. Відповідно до записів у трудовій книжці [PERSON] працював у ТОВ «Шахтобудівельна компанія» у період з 04.05.2017 року прохідником 4 та5 розрядів підземним з повним підземним робочим днем у шахті, звільнений 09.02.2021 року у зв`язку з невідповідністю займаній посаді. Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 26 років 10 місяців 06 днів, за професією -25 років 10 місяців 19 днів, загальний стаж - 30 років 03 місяці 22 дні. 27 жовтня 2021 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), відповідно до якого позивачу встановлено професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.), (J 41.0). Хронічна радикулопатія S1 ліворуч у стадії затихаючого загострення з помірними статико- динамічними порушеннями м`язово і больовими синдромами, рецидивуючий перебіг (М54.1.7). А також гіпертонічна хвороба І-ІІ ст. СН 0 ст. Ризик 4. Гіперхолестеринемія. Порушення ліпідного обміну. Ангіопатія сітківки. Синдром сухого ока. Пресбіопія. Висівковий лишай. Хронічний катаральний гінгівіт. Раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було, пункт 15 акту. У пункті 17 акту вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. У пункті 18 акту визначені причини виникнення хронічного професійного захворювання. Якими є: вуглепородний пил, - фактична величина 105,8 - 243,7 мг/ м кубічний, при нормативному значенні 2 мг/метр кубічний. Тривалість дії упродовж зміни - 81.9 - 93% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м?язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 148,9 - 187,0 Вт при нормативному значенні 90 Вт: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 88,4 - 97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та перемішується - фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 градусів -45% зміни при нормативному значенні до 30 градусів-25% зміни. Нахили корпусу 175 - 190 разів за зміну, при нормативному значенні 50-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 93 - 95 ОБА, при нормативному значенні 80 дБА. Таким чином, робота [PERSON] була важкою, зі значним перевищенням гранично допустимих норм. Отже, роботодавці під час роботи позивача, допустили перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Згідно з медичним висновком Лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22.09.2021 року за № 33/1032, [PERSON] встановлено такі професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.), (J 41.0). Хронічна радикулопатія S1 ліворуч у стадії затихаючого загострення з помірними статико- динамічними порушеннями м`язово і больовими синдромами, рецидивуючий перебіг. 19.07.2022 року [PERSON] вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням, де йому встановлено первинно 65% втрати професійної працездатності, безстроково. Визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування по профзахворюваннях, санаторно- курортне лікування. Протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, роботи у вимушеній позі. В акті зазначено, що раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було. Встановлення діагнозу професійного захворювання в Україні здійснюється відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 р. № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві». Згідно п. 94. Порядку №337 спеціалізовані профпатологічні заклади охорони здоров`я проводять амбулаторне та/або стаціонарне обстеження хворих і встановлюють діагноз хронічного професійного захворювання (отруєння). Професійний характер хронічного захворювання (отруєння) встановлюється лікарсько-експертною комісією спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (далі - лікарсько-експертна комісія), склад якої затверджує керівник такого закладу (п.97 Порядку №337). Рішення про зв`язок захворювання з умовами праці приймається на підставі клінічних, функціональних досліджень (амбулаторних або стаціонарних) з урахуванням відомостей, зазначених у: трудовій книжці - для визначення стажу роботи в умовах дії виробничих факторів; виписці з амбулаторної картки (форма 025/у); історії хвороби за весь період спостереження; направленні хворого на огляд до лікарсько-експертної комісії з медичним висновком лікаря-профпатолога; санітарно- гігієнічній характеристиці умов праці; інформаційній довідці про умови праці працівника, що складається лікарями з гігієни праці територіального органу Держпраці, який здійснює нагляд за підприємством (установою, організацією), у разі підозри в нього хронічного професійного захворювання (отруєння); висновку фтизіатра, нарколога та інших документах (у разі потреби); акті за формою Н-1 (у разі гострого професійного захворювання (отруєння) (п.99 Порядку №337). Згідно п. 101 Порядку №337 спеціалізованими профпатологічними закладами охорони здоров`я стосовно кожного хворого складається повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) за формою П-3 (далі - повідомлення за формою П-3) згідно з додатком 19. Повідомлення за формою П-3 протягом трьох робочих днів після встановлення діагнозу надсилається керівникові підприємства (установи, організації), шкідливі виробничі фактори на якому призвели до виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), територіальному органу Держпраці, який здійснює державний нагляд (контроль) за підприємством (установою, організацією), територіальному органові Пенсійного фонду України за фактичним місцезнаходженням підприємства (установи, організації), а також профпатологу, який направив хворого до спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я. В п. 17 Акту розслідування вказано, що у зв`язку з тривалим періодом роботи на різних підприємствах вугільної промисловості України, в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, за результатами якого було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 27.10.2021, проводилось на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» і, відповідно, саме цьому підприємству спеціалізованим профпатологічним закладом охорони здоров`я було направлене повідомлення за формою П-3. Таким чином, з урахуванням положень п. 116 Порядку №337 та п. 17 акту, відповідачі є тими підприємствами, шкідливі виробничі фактори на яких призвели до виникнення у позивача хронічного професійного захворювання. Підприємством, на якому у позивача встановлено професійне захворювання відповідно до акту від 27.10.2021 року є ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Проте, на ДП «ВК «Краснолиманська» позивач також працював тривалий у підземних умовах. Згідно ст.17 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний за свої кошти забезпечити фінансування та організувати проведення попереднього (під час прийняття на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року. Відповідно до п. 1.4. Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року N 246 «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій» зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2007 р. за N 846/14113, попередній медичний огляд проводиться під час прийняття на роботу з метою: - визначення стану здоров`я працівника і реєстрації вихідних об`єктивних показників здоров`я та можливості виконання без погіршення стану здоров`я професійних обов`язків в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу; - виявлення професійних захворювань (отруєнь), що виникли раніше при роботі на попередніх виробництвах, та попередження виробничо зумовлених і професійних захворювань (отруєнь). Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої їх працівникам такими умовами. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов`язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією (фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 цього Закону. Так, з матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, втратив професійну працездатність у розмірі 65%, що свідчить про незворотність такої втрати. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням та значною втратою професійної працездатності порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є значними та незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Судом встановлено, що у зв`язку з встановленням у позивача професійного захворювання та у зв`язку з цим 65% втрати працездатності, позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначених професійних захворювань, у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров`я. Оскільки вказане професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливих факторів, тобто у зв`язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов`язаних з порушенням Закону України "Про охорону праці". Згідно з положеннями пункту 1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, саме акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 є однією з підстав для здійснення медико-соціальної експертизи потерпілого. В даному випадку професійне захворювання пов`язано з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Факт заподіяння моральної шкоди пов`язаний не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Суд при цьому зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідачів спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємствах відповідачів. Нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, тому розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі №210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. При цьому, суд констатував у справі №210/5258/16-ц, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275000 грн. При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Якщо втрачене здоров`я людини, то вона безумовно позбавляється в певній мірі повноцінного життя на який розраховує. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. Отже, з урахування того, що позивачу встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 65% та визнано людиною з інвалідністю ІІІ групи, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду в розмірі 100000 та 50000 гривень відповідно до відповідачів, що буде відповідати судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, та це буде розумним, виваженим і справедливим у його ситуації. Щодо оподаткування моральної шкоди. Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Тобто, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню. Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Таким чином податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включається суми відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21. Таким чином, сума моральної шкоди підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи,

Outcome: partial