Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулась до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 1 306 000 грн. 00 коп., а також витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.03.2019 року між сторонам укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надала [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 34 000 доларів США на придбання квартири зі строком повернення до 31 грудня 2021 року. У той же час, відповідачем повернуто грошові кошти в сумі 1 350 доларів США, а залишок заборгованості у розмірі 32 650 доларів США відповідачем не повернено, а тому [PERSON] звернулась до суду з вказаною позовною заявою та просить стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на момент подачі позову за курсом НБУ становить 1 306 000 грн. 00 коп. Ухвалою суду 17.06.2024 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 24.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги, а також витрати на правову допомогу визнав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. Вислухавши думку сторін, вивчивши, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно дост.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 20.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання позики, відповідно до умов якого позивач надала відповідачу позику у вигляді грошових коштів в розмірі 34 000 доларів США, про що відповідачем було складено відповідну розписку (а.с.10). З вказаної розписки вбачається, що з 13.09.2019 року по 14.04.2020 року відповідачем повернено грошові кошти в сумі 1 350 доларів США. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 32 650 доларів США, що станом на 14.06.2024 року за офіційним курсом НБУ становить 1 306 000 грн. 00 коп. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і отримання відповідачем згідно договору позики та розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Згідно розписки від 20.03.2019 року, позичальник [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] суму позики не пізніше 31.12.2022 року. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2, ч. 3. ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Тобто, в порушення умов даного договору позики, у визначений у розписці строк до 20.03.2019 року, взятих на себе зобов`язань, відповідач [PERSON] не виконав і не повернув належні позивачу грошові кошти. Таким чином, оскільки відповідач в односторонньому порядку порушив свої зобов`язання та не повернув позивачу отримані грошові кошти та виходячи з умов договору про надання позики від 20.03.2019 року та враховуючи, що згідно офіційного курсу НБУ станом на день звернення до суду з позовною заявою, заборгованість відповідача становить 32 650 доларів США, що еквівалентно 1 306 000 грн. 00 коп., вказана сума підлягає стягненню з відповідача. Отже, у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що на час звернення до суду та розгляду справи, відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов`язання, грошові кошти позивачу не повернув, а отже зобов`язаний сплатити позивачу заборгованість, що становить 32 650 доларів США, та яка станом на день звернення з позовною заявою згідно офіційного курсу НБУ еквівалентна 1 306 000 грн. 00 коп. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп. Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: 1) договір про надання правової (правничої) допомоги від 11.06.2024 року; 2) квитанцію до прибутково касового ордера № 1/001 на суму 10 000 грн. 00 коп. Враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги, а також понесені позивачем витрати на правову допомогу в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 1 306 000 грн. 00 коп. та 10 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. Згідно ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, оскільки позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а відповідач [PERSON] також звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки є інвалідом другої групи, судовий збір у даній справі не стягується.

Outcome: approved