Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 58490,00 грн. В позовній заяві зазначав, що 04 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] укладений кредитний договір № 05313-04/2023. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі і на умовах, передбачених Договором. 03 липня 2023 року на підставі Договору факторингу №3072023, укладеного з ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» став новим кредитором у зобов`язаннях, що виникли з Основних договорів, та отримує права вимоги по зобов`язанням за основними договорами, в тому числі право грошових вимог до боржників по сплаті боргу за основними договорами, строк платежу за якими настав , а також вимоги по основним договорам, що виникнуть в майбутньому, з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі відповідно до додатку №2 до цього договору. В подальшому 27 жовтня 2023 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 27102023, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 05313-04/2023 від 04 квітня 2023 року у розмірі 58490,00 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 05313-04/2023 від 04 квітня 2023 року у розмірі 58490,00 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу - 15000,00 грн., заборгованість за відсотками 43490,00 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 30 травня 2024 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач [PERSON] надала відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечила. У відзиві зазначила, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем разом із позовною заявою відповідних документів надано до суду не було. Зважаючи на ознаку реальності договору позики, для підтвердження виконання позикодавцем своїх зобов`язань за договором позики недостатньо наявності лише факту підписання такого договору, а судом має бути встановлено наявність факту отримання позичальником грошових коштів та моменту їх отримання (як певний проміжок часу), що є обов`язковою та істотною умовою договору позики. З метою забезпечення правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». При зверненні до суду з позовом позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано виписок з рахунку первісного кредитора або інших платіжних документів, які б підтверджували перерахування [PERSON] коштів у розмірі вказаному у Договорі про надання фінансового кредиту № 05313-04/2023 від 04.04.2023 року. Також, зі змісту договору про надання фінансового кредиту, додатку № 1 до нього неможливо встановити на який саме рахунок позичальника та яким чином були перераховані кошти. На адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, повідомлення про зміну кредитора у кожному з випадків такої зміни не надходило. Докази направлення повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору разом із позовною заявою не надані. Позивачем, окрім тіла кредиту, за договором про надання фінансового кредиту № 05313-04/2023 від 04.04.2023 року, заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 43 490,00 грн., що за твердженням позивача є сумою заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом. При цьому позовна заява не містить розрахунку відсотків у вказаному розмірі 43 490,00 грн. До матеріалів справи не долучено детального розрахунку, сформованого первісним кредитором (ТОВ «ФК «Інвеструм»), з якого би вбачався механізм нарахування суми заборгованості по відсотках. В той же час, позивачем нараховано заборгованість за процентами за користування кредитом поза межами строку кредитування. Тому відповідач просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, уповноваживши адвоката Шерстюк А.О. представляти її інтереси в суді. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, в його задоволенні просила відмовити. При цьому посилалась на обставини, викладені у відзиві. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позові вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке. Відповідно до вимог\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що оспорювані договори укладені в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ст. 642 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,\~04 квітня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» (в договорі Товариство) та [PERSON] (згідно договору Клієнт) в електронній формі був укладений договір про надання фінансового кредиту № 05313-04/2023 (а.с. 5-8). Згідно з п.1.1 договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 15000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 1.2 передбачено, що кредит надається строком на 25 днів, тобто до 28.04.2023 року. Відповідно до\~п.1.3\~договору,\~за користування\~кредитом клієнт\~сплачує Товариству\~912,5,0%\~річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Пунктом 2.3 Договору передбачено, що у разі якщо клієнт не сплатив кредит в строк, передбачений пунктом 1.2. цього договору, нарахування процентів здійснюється на загальних умовах за стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору. Згідно графіку платежів орієнтовна сукупна вартість кредиту на строк 25 днів складає 24375,00 грн. (а.с.9, зворот). 03\~липня 2023\~року ТОВ\~«ФК «ІНВЕСТРУМ»\~та ТОВ\~«СТАР ФАЙНЕНС\~ГРУП» укладено\~Договору факторингу №3072023, за яким в порядку і на умовах, визначених цим договором, клієнт передав фактору, а фактор прийняв і зобов`язується сплатити клієнту права вимоги за грошовими зобов`язаннями в загальному розмірі 320 904 260,80 грн., що виникли у клієнта за кредитними договорами, укладеними між боржниками і клієнтом. При цьому долученими до справи доказами не підтверджується той факт, що за вказаним договором факторингу №3072023 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» набув права вимоги до позивача [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 05313-04/2023. 27 жовтня 2023 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 13012023 (а.с.13-16). Але враховуючи\~відсутність доказів,\~що підтверджують\~набуття ТОВ\~«СТАР ФАЙНЕНС\~ГРУП» право\~вимоги до\~відповідача за\~кредитним договором\~№ 05313-04/2023\~від 04\~квітня 2023\~року,\~а відповідно\~відсутність доказів\~наявності у\~нього права\~на передання\~права вимоги\~позивачу,\~суд приходить\~до висновку,\~що позивачем\~не доведено\~наявності у\~нього прав\~вимог до\~ [PERSON] ,\~в тому\~числі за\~договором про надання фінансового кредиту № 05313-04/2023. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим її заборгованість складає 58490,00 грн., з яких: 15000,00 грн.\~сума заборгованості за основною сумою боргу, 43490,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Проте, вказаний розмір заборгованості не підтверджено будь-якими доказами у справі. З долученого до справи розрахунку також не вбачається за який період, з якої відсоткової ставки нараховано заборгованість за відсотками. Крім того, позивачем не долучено до справи доказів, які б підтверджували факт одержання відповідачем кредитних коштів. Посилаючись на вказані обставини відповідач проти позовних вимог заперечує. Згідно ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 29.06.2021 року у справі № 201/11388/17, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаних положень закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Необхідність дослідження саме первинних документів в справах щодо стягнення кредитної заборгованості знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду України від 30.01.2018р. в справі №161/16891/15-ц. Позивач таких доказів на час розгляду справи суду не надав. Тому розглядаючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed