Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом та просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом права та обов`язки забудовника на житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами на земельній ділянці по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що прийняла, але не оформила спадщину після смерті своє матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] . Заповіт [PERSON] не складала, її майно спадкується за законом. Вона є єдиним спадкоємцем померлої першої черги за законом як дочка. Вона прийняла спадщину належним чином, подавши 28.01.2022 року заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Романченко Ю.В. В листопаді 2022 року вона звернулась до приватного нотаріуса Романченко Ю.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої матері. Нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва, пославшись на те, що вона не може підтвердити належність померлій будинку відповідним правовстановлюючим документом. Як з`ясувалось, право власності на будинок не оформлене. Даний будинок мати успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] (її баби). Спадщину своєї матері її мати прийняла фактично, проживаючи постійно разом з нею, користуючись усім її майном, що залишилась після смерті. Зокрема, у володінні матері після смерті [PERSON] знаходилась ощадкнижка на рахунок № [NUMBER] в ощадкасі № 3079 на ім`я [PERSON] . Для оформлення спадкових прав після баби мати зверталась до Апостолівської державної нотаріальної контори в 2010 році, однак державний нотаріус повідомила їй, що у разі відсутності правовстановлюючого документа на будинок, вона має звернутись до суду. Її мати готувала документи до суду, однак позов так і не подала. Її баба збудувала будинок ще в 1960х роках та право власності по звершенню будівництва не оформляла, будинок в експлуатацію не ввела. Рішення про дозвіл на будівництво будинку у баби не збереглося. При підготовці документів для звернення до суду її мати зверталась до Державного архіву Дніпропетровської області із заявою про надання рішення Апостолівського міськвиконкому про дозвіл на будівництво будинку. У відповідь на звернення Державний архів Дніпропетровської області надав архівний витяг з протоколу від 14 грудня 1964 року Апостолівського міськвиконкому Апостолівського району Дніпропетровської області, в якому зазначено, що виконком міської ради депутатів трудящих вирішив дозволити будівництво житлового будинку: « [PERSON] по [ADDRESS] ». Таким чином, житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та побутовими спорудами, який вона успадкувала після смерті матері, не є самочинним будівництвом, він зведений з дозволу виконкому міської ради, однак не був введений в експлуатацію і, відповідно, відсутні правовстановлюючі документи щодо права власності на нього. Через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, що не був введений в експлуатацію, вважається, що будівництво не було завершено і нею спадкується не сам житловий будинок як об`єкт права власності (нерухоме майно), а права та обов`язки забудовника, які мала померла [PERSON] на час своєї смерті і, які успадкувала її мати, прийнявши спадщину [PERSON] . З 1965 року будинок був фактично збудований, був придатний до проживання. В ньому проживала мати фактично від народження. Після свого народження вона також проживала в цьому будинку і проживає на даний час. На території домоволодіння бабою були зведені кухня, сарай, вбиральня, душ. На даний час вона не може оформити спадщину матері через відсутність права власності на домоволодіння, в зв`язку з чим вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивач та її представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явились, представник надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності їх представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У ст. 55 Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданим 31.10.1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Апостолівського району Дніпропетровської області, [INFO] померла [PERSON] (а.с.12). Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданим (повторно) Відділом реєстрації актів цивільного стану Апостолівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON] народилась [INFO] . Батьки: мати: [PERSON] (а.с.13). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00024026522 від 24.09.2019 року, [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , актовий запис №196 від 17.10.1987 року. Прізвище дружини до реєстрації шлюбу « [PERSON] », після державної реєстрації « [PERSON] » (а.с.14). Згідно довідки про склад зареєстрованих у житловому будинку осіб за період з 28.07.1992 року по 10.01.2022 року №80 від 10.01.2022 року по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації - з 01.09.1965 року по 14.11.1996 року; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації - з 28.07.1992 року по 10.01.2022 року (а.с.15). Згідно ощадкнижки на рахунок № [NUMBER] в Ощадкасі №3079 на ім`я [PERSON] , яка після смерті [PERSON] зберігалась у [PERSON] , а після її смерті зберігається у заявниці (а.с.16). Згідно листа державного нотаріуса Апостолівської районної державної нотаріальної контори від 18.08.2010 року на ім`я [PERSON] , оформити спадкові права на будинок в нотаріальному порядку вона не може. В разі відсутності правовстановлючих документів на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , [PERSON] може звернутись до Апостолівського районного суду (а.с.17). Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданим 28.12.2021 року Апостолівським відділом ДРАЦС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] померла [INFO] (а.с.18). Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданим 21.06.1988 року райвідділом ЗАГС м. Апостолове Дніпропетровської області, [PERSON] народилась [INFO] . В графі «мати» записано: « [PERSON] » (а.с.19). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №68308075 від 28.01.2022 року, у Спадковому реєстрі зареєстрована спадкова справа №69057125, заведена 28.01.2022 року приватним нотаріусом Романченко Ю.В. Спадкодавець: [PERSON] , дата народження - [INFO] , дата смерті - [INFO] (а.с.20). Право спадкодавиці [PERSON] на забудову земельної ділянки по [ADDRESS] підтверджується Архівним витягом з протоколу від 14.12.1964 року виконкому Апостолівської міської ради трудящих, в якому зазначено, що виконком міської ради трудящих дозволив будівництво житлового будинку « [PERSON] по [ADDRESS] » (а.с.21). Зведення житлового будинку [PERSON] підтверджується технічним паспортом на будинок по [ADDRESS] , в якому зазначено про будівництво будинку та господарських споруд в 1960-ті роки (а.с.22-24). Неможливість оформлення моїх спадкових прав в нотаріальному порядку підтверджується постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Романченко Ю.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.11.2022 року, в якому нотаріус зазначила, що видача заявниці свідоцтва про право на спадщину є неможливим через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок (а.с.25). Згідно п.1 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 524 ЦК України, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за право спадкоємства переходить до держави. Згідно ст. 525 ЦК України, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 526 ЦК України, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ст.527 ЦК України, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті народженні після його смерті. Згідно ст. 529 ЦК України, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 548 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 560 ЦК України, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (ст.ст. 534, 553, 555 цього Кодексу). Згідно ст.561 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 564 ЦК України, порядок розпорядження на випадок смерті вкладами в державних ощадних касах і Державному банку СРСР за спеціальними вказівками вкладників визначається статутами названих кредитних установ і виданими в установленому порядку правилами. Якщо вкладник не зробив розпорядження ощадній касі або банку, то в разі смерті вкладника його вклад переходить до спадкоємців на загальних підставах за правилами цього розділу. Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Ст. 1216 ЦК України в редакції 2004 року, що діяла на момент відкриття спадщини, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини зазначено в ст.1223 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст. 1269 ЦК України , спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст. 1270 ЦК України , для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу у відкриття спадщини. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що право на будівництво індивідуального житлового будинку (права забудовника) є правом, яке не припиняється внаслідок смерті [PERSON] , і, тому воно ввійшло до складу спадщини померлої, яке успадкувала [PERSON] , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном (вона володіла всім майном померлої: зберігала ощадкнижку на ім`я спадкодавиці, користувалася всіма речами домашнього вжитку і т.д.). Оскільки [PERSON] здійснила за життя будівництво житлового будинку з господарськими приміщеннями на законних підставах, до складу спадкових прав [PERSON] після смерті [PERSON] входили права забудовника (право на будівництво житлового будинку) по [ADDRESS] , дані права ввійшли з складу спадкових прав заявниці після смерті [PERSON] Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на встановлені обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved