Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Богодухівської міської ради Харківської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, за яким просить суд: визнати незаконним та скасувати рішення Богодухівської міської ради Харківської області № 7376-VІІІ від 05.04.2024 «Про відмову у передачі земельної ділянки комунальної власності [PERSON] »;зобов`язати Богодухівську міську раду Харківської області повторно розглянути її клопотання від 27.02.2024 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 1,0000 га, кадастровий номер: 6320884500:01:002:0291, для ведення особистого селянського господарства, та прийняти рішення про передачу цієї земельної ділянки їй у приватну власність. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач зазначеним рішенням незаконно відмовив їй у передачі земельної ділянки у власність на підставі норми заборони, яка діє на час воєнного стану, що до спірних правовідносин не є застосовною, чим порушив її майнове право набути ділянку у власність. Ухвалою суду від 05.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву за яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити в повному обсязі. Згідно змісту відзиву заперечив проти позову з тих підстав, що чинне законодавство забороняє безоплатну передачу земель громадянам в період дії воєнного стану (пп. 5 п. 27 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України);судове рішення про визнання за позивачкою права постійного користування цією земельною ділянкою та оскаржене рішення відповідача прийняті у 2024 році, тому на думку представника відповідача міська рада правомірно відмовила позивачці у передачі ділянки у власність з підстав, викладених в оскарженому рішенні. Представник позивача правом подачі відповіді на відзив не скористався, згідно змісту наданої ним заяви просив суд ухвалити рішення по суті справи за наявними матеріалами. Інших письмових заяв по суті справи від сторін до суду не надходило. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Частиною 5 ст.279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Приписами ч. 4 ст.268 ЦПК України визначено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. 29.03.1993 Кленівська сільська рада Богодухівського району Харківської області прийняла рішення № 13, яким передала цю земельну ділянку в постійне користування батькові позивачки [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства. 31.10.1997 на підставі вказаного рішення Кленівська сільська рада видала [PERSON] на земельну ділянку Державний акт на право постійного користування землею серії ХР № 04-00-018282, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 371 (а.с.10) [INFO] [PERSON] помер, позивачка успадкувала усе його майно як єдиний спадкоємець за законом. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 12.12.2023 у цивільній справі № 613/1761/23 за позивачкою в порядку спадкування за законом визнано право постійного користування цією земельною ділянкою. Рішення набрало законної сили 18.01.2024. (а.с.11-12). За змістом зазначеного судового рішення слідує, визнавши це речове право за позивачкою в порядку спадкування, суд встановив, що земельною ділянкою правомірно користувався [PERSON] за цільовим призначенням до часу смерті, потім позивачка як його правонаступник; вона успадкувала право постійного користування земельної ділянки від батька; з моменту передачі земельної ділянки в користування це речове право не було припинено; земельна ділянка не вилучалася з користування [PERSON] чи позивачки. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер: 6320884500:01:002:0291, визначено її цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, відомості про земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-9931011702024 (а.с.13-18) Право постійного користування земельною ділянкою зареєстровано за позивачкою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, доказом чого є витяг з Держаного реєстру речових прав № 364163011 (а.с.19) 27.02.2024 позивачка звернулася до відповідача з клопотанням про безоплатну передачу земельної ділянки у власність в порядку приватизації як постійному користувачу. 05.04.2024 відповідач ухвалив рішення № 7376-VІІІ, яким відмовив позивачці у задоволенні цього клопотання з таких мотивів: згідно вимог пп. 5 п. 27 «Перехідні положення» ЗК України під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється; положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності Земельним кодексом України (ведений в дію з 01.01.2002); оскільки відповідно до рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 12.12.2023 (справа № 613/1761/23), дата набуття права користування постійного користування земельною ділянкою є дата рішення суду, а саме 12.12.2023, тобто у постійне користування земельна ділянка передана після 2002 року; таким чином передача земельної ділянки суперечитиме вимогам земельного законодавства діючого під час воєнного стану (а.с.21) Суд здійснив правову оцінку доводам сторін, проаналізував нормативно-правове регулювання спірних правовідносин, і доходить висновку, що позиція позивачки по суті спору є переконливою. Суд погоджується з аргументами позивачки, що вказана норма права неправильно застосована відповідачем в оскарженому рішенні як підстава для відмови у задоволенні зазначеного клопотання позивачки, що витікає з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 14 Конституції України гарантує право на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. \~ \~ \~ \~ \~У п.\~«в» ч.\~1\~ст.\~81\~ЗК України\~встановлено,\~що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян (п. «а» ч. 3 ст. 116 ЗК України). Як передбачено п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірах не більше 2,0 гектара. Приписами п.п. «а», «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Спірна земельна ділянка є об`єктом комунальної власності Богодухівської територіальної громади, повноваження її розпорядника від імені громади здійснює Богодухівська міська рада Харківської області. Позивачка має право набути у власність цю земельну ділянку як її користувач шляхом приватизації на підставі рішення органа місцевого самоврядування, що передбачено п. «в» ч. 1 ст. 81, п. «а» ч. 3 ст. 116 ЗК України. Богодухівська міська рада є уповноваженим органом для прийняття такого рішення. Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Частиною 7 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Клопотання позивачки про передачу у власність земельної ділянки відповідає вказаним нормативним приписам, відповідач цього не заперечував, як і не заперечував наявність у позивачки самого права приватизувати ділянку. В цій частині спір відсутній, спірним є лише питання щодо можливості реалізації цього права позивачкою під час дії обмежень воєнного стану. \~ \~ \~ \~Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався і безперервно діє до цього часу. Відповідно до ст.1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Тобто, як на дату прийняття оскарженого рішення відповідача, так і на час розгляду справи судом в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого передбачає певні обмеження прав громадян. Законом України від 24.03.2022 № 2145-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», на який у відзиві посилається відповідач, внесено зміни до Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, який доповнено пунктами 27 і 28 такого змісту:«27.\~Під час\~дії воєнного\~стану земельні\~відносини регулюються\~з урахуванням\~таких особливостей: 5)безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється». Ця норма права набула чинності і діє з 07.04.2022. Водночас, Законом України від 19.10.2022 № 2698-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель» внесено такі зміни до Земельного кодексу України: «У\~розділі X\~«Перехідні положення», у\~пункті 27: підпункт 5 доповнити другим реченням такого змісту: «Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом». Ця норма права набула чинності і діє з 19.11.2022, є застосовною до указаного клопотання позивачки. Тлумачення пп. 5 п. 27 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, в редакції на час ухвалення оскарженого рішення відповідача, дозволяє зробити висновок про те, що ця норма закону допускає під час воєнного стану безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до 01.01.2002, тобто до набрання чинності ЗК України 2001 року. Тобто, закон дозволяє саме приватизацію земельних ділянок безоплатну передачу у власність громадянам земельних ділянок, в тому числі для ведення особистого селянського (підсобного) господарства, які передані в користування до 01.01.2002 і це право не було припинено. На користь позиції позивачки про те, що за цією нормою закону вона має право приватизувати цю земельну ділянку свідчить таке правозастосування. Згідно ст.1216 ЦК України\~спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~ \~ \~ \~ Спадкування\~за своєю\~правовою природою\~є універсальним\~правонаступництвом,\~тобто це\~таке правонаступництво,\~коли у зв`язку з припиненням існування суб`єкта правовідносин (правопопередника) сукупність його прав і обов`язків як єдине ціле і одним актом переходить до іншої особи (правонаступника). Позивачка як спадкоємець і правонаступник [PERSON] замінила останнього у правовідносинах користування цією земельною ділянкою з усіма правами щодо неї, які виникли та продовжують існувати на підставі рішення Кленівської сільської ради № 13 від 29.03.1993. Врахувавши цей факт, суд вважає, що земельна ділянка позивачки відноситься до визначеної у пп.\~5\~п.\~27\~розділу Х\~«Перехідні положення»\~ЗК України категорії земель, які можуть бути передані безоплатно громадянам у власність під час дії воєнного стану, оскільки вона була передана в користування до 01.01.2002, а визнання за позивачкою судовим рішенням від 12.12.2023 цього права в порядку спадкування не змінює підставу та дату набуття ділянки в користування, яким є рішення Кленівської сільської ради № 13 від 29.03.1993. У спірних правовідносинах датою набуття права користування ділянкою є 31.10.1997, тобто дата державної реєстрації Державного акта на право постійного користування землею серії ХР № 04-00-018282 в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 371. Суд звертає увагу, що за загальним правилом судове рішення не є підставою виникнення у особи речового (майнового) права. Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24.11.2022, справа № 522/2630/18. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Законодавством не передбачена передача у користування земельних ділянок на підставі судового рішення. Суд лише визнає наявність такого речового права у особи, яке у неї виникло раніше на відповідній правовій підставі (правочин/акт). У цьому випадку такою підставою є акт (рішення) органу місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування (ч. 4 ст. 11 ЦК України). Згідно ст.7 ЗК України 1990 року, в редакції на час передачі земельної ділянки в користування, у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю фізичної особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки; право постійного користування земельними ділянками, яке перейшло у порядку спадкування, не припиняється ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть осіб, яким це право належало. Такі висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 09.09.2020, справа № 681/1154/17, та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020, справа № 179/1043/16-ц. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що правовим актом, на якому ґрунтується право позивачки користуватися цією земельною ділянкою є рішення Кленівської сільської ради № 13 від 29.03.1993, яке було реалізовано оформленням та реєстрацією Державного акта на право постійного користування землею серії ХР № 04-00-018282 від 31.10.1997, а рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 12.12.2023 у справі № 613/1761/23 є актом судового визнання цього права за позивачкою, як набутого в порядку спадкового правонаступництва. Відтак, заявлене позивачкою право приватизувати цю земельну ділянку існує за титулом права постійного користувача, який виник на підставі рішення Кленівської сільської ради № 13 від 29.03.1993, тобто до 01.01.2002 - дати набрання чинності ЗК України 2001 року, а тому його реалізація дією воєнного стану не обмежена. З огляду на зазначене, аргумент відповідача та його висновок в оскарженому рішенні про те, що земельна ділянка передана позивачці в користування на підставі рішення суду від 12.12.2023 і в силу цього вона не може бути передана у власність під час воєнного стану суд вважає юридично неспроможними. Заборон чи обмежень щодо можливості приватизації вказаної категорії земельних ділянок під час воєнного стану саме спадковими правонаступниками первісних землекористувачів, норми чинного законодавства не містять. За таких обставин суд приходить висновку, що відповідач незаконно відмовив у передачі земельної ділянки у власність позивачки. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України). Зважаючи на викладене вище, суд вважає необхідним позов задовольнити частково, а саме в частині визнання незаконним, скасування рішення Богодухівської міської ради Харківської області № 7376-VІІІ від 05.04.2024 «Про відмову у передачі земельної ділянки комунальної власності [PERSON] » та зобов"язання Богодухівської міської ради Харківської області повторно розглянути клопотання [PERSON] від 27.02.2024 про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 1,0000 га, кадастровий номер: 6320884500:01:002:0291, для ведення особистого селянського господарства. \~ \~ \~ \~Щодо зобов"язання Богодухівської міської ради Харківської області прийняти рішення про передачу вищевказаної земельної ділянки у приватну власність [PERSON] слід зазначити наступне. Суд не вправі перебирати на себе повноваження державних органів, чи органів місцевого самоврядування, визначених законом, суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978, «Фадєєва проти росії» (Заява № 55723/00), Страсбург, від 09.06.2005, «Кумпене і Мазере проти Румунії» (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17.12.2004 - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Статтею 19\~Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд зауважує, що він є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи, тому позовна вимога щодо зобов"язання відповідача прийняти рішення про передачу вищевказаної земельної ділянки у приватну власність позивачки не підлягає задоволенню, оскільки вирішення вказаного питання належить до виключної компетенції відповідача та не належить до компетенції суду. Відтак, суд не повноважний перебирати функції органу самоврядування у вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене\~вимога в\~частині зобов"язання прийняття рішення про передачу вищевказаної земельної ділянки у приватну власність [PERSON] задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial