Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

08 грудня 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 14659 грн 87 коп. за Кредитним договором №6854995267 від 15 жовтня 2020 року, та судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що 15 жовтня 2020 року [PERSON] уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») кредитний договір №6854995267 (далі Кредитний договір). 07 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Таскомбанк» (далі ПАТ «Таскомбанк») та ТОВ «ФК «ЦФР» укладено Договір відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, у відповідності до умов якого, ПАТ «Таскомбанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЦФР» за плату, а ПАТ «Таскомбанк» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і боржниками, зокрема і право вимоги до боржника [PERSON] за Кредитним договором №6854995267 від 15 жовтня 2020 року. 02 грудня 2022 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №НІ/11/7-Ф, у відповідності до умов якого, АТ «Таскомбанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Таскомбанк» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників, зокрема і право вимоги до боржника [PERSON] за Кредитним договором №6854995267 від 15 жовтня 2020 року. Всупереч вимогам кредитного договору позичальник [PERSON] не\~ виконала взяті на себе договірні зобов`язання, у зв`язку з чим має заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» в розмірі 14659 грн 87 коп., яка складається з: 7720 грн 54 коп. - суми заборгованості за основною сумою боргу; 0 грн 61 коп. - суми заборгованості відсотками; 6938 грн 72 коп. - суми заборгованості за щомісячними відсотками. 12 січня 2024 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження разом із позовною заявою та додатками до неї було направлено рекомендованим листом з повідомленням на зареєстроване місце проживання відповідача. (а.с.41)\~ 08 липня 2024 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивач стверджує, що 15 жовтня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» і відповідачем був укладений Кредитний договір, однак суму договору не вказують. Дійсно за номером 6854995267 від 15.10.2020 укладений безготівковий кредит на суму 12960 грн 20 коп.; строк, на який надається кредит - 24 місяця. У рахунок погашення кредиту вказуються реквізити для виплати - ФОП [PERSON] - 10750 грн, далі реквізити - страхових платежів - 1135 грн 20 коп. та купівля ліцензійного програмного забезпечення - 115 грн. Відповідно до порядку повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність (графік платежів), визначених у паспорті кредиту: щомісячний платіж з 15.10.2020 по 10.11.2020 складає 00,0 грн - сплачено 5000 грн; щомісячний платіж з 10.12.2020 по 11.01.2021 складає 540 грн 07 коп. - сплачено 2600 грн; щомісячний платіж з 10.02.2021 по 10.03.2021 складає 540 грн 07 коп. - сплачено 1100 грн; щомісячний платіж з 12.04.2021 по 11.05.2021 складає 928 грн 88 коп. - сплачено 1000 грн; Станом на 10 лютого 2021 року загальна сума повернення кредиту - 9700 грн 00 коп. Залишок неповернення кредитної суми 3220 грн 20 коп. Також відповідач у перше ознайомилася з розрахунком заборгованості за кредитним договором за період з 02.12.2022 по 31.10.2023. Умови договору факторингу № НІ/11/7- Ф від 02.12.2022 нового кредитора - позивача по справі - зовсім не відомі відповідачу. Із Витягу з Реєстру прав вимоги до вищеназваного договору відповідачу стало відомо, що сума заборгованості за основною сумою боргу складає 7720 грн 54 коп. яким чином вона обраховувалась невідомо. Не надано розрахунку заборгованості за щомісячними процентами у розмірі 6938 грн 72 коп. До позову не додано інформації про зарахування сплачених відповідачем сум повернення кредиту відповідно до квитанцій. Невідома процентна ставка в день від суми кредиту або його залишку. Нереальна річна процентна ставка у розмірі 54,31%. Виходячи з наведеного, відповідач визнає залишок від основної суми кредиту у розмірі 3220 грн 20 коп. Інші позовні вимоги у розмірі 6938 грн 72 коп., - сума заборгованості за щомісячними процентами відповідач вважає необґрунтованими у зв`язку з тим, що у договорі не було щоденних відсотків, не було своєчасного повідомлення про кабальні процентні ставки, а також була відсутня будь-яка інформація від первинного кредитора про зміну умов договору. Також відповідач не отримувала жодних претензій щодо погашення заборгованості. Відповідач опинилася у скрутному матеріальному становищі - залишилася без постійної стабільної роботи і без стабільного заробітку, внаслідок ситуації, що склалася в Україні згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Згідно з чинним законодавством під час воєнного стану та 30 днів після закінчення боржник не несе відповідальності за прострочення кредиту; фінансовим установам, кредиторам забороняється збільшувати процентну ставку по кредиту й у боржника не виникає проблем з кредитною історією, бо вона залишається у позитивному стані. Громадяни звільняються від обов`язку сплачувати неустойку (штраф, пеню) та інших штрафних платежів, передбачених кредитним договором. Відповідач вважає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких буде винесено судове рішення, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Розрахунок боргу, здійснений позивачем по справі щодо наявності грошового зобов`язання у відповідача по кредиту, процентах річних, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог чергового кредитора до боржника. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості до суду мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Документом, що підтверджує такий факт, є отримані боржником вимоги стягувача з підписом боржника про її отримання, про суму заборгованості у ній, оскільки реальна заборгованість може відрізнятися від тієї, що вказана у позові. Повідомлення - вимога вважаються надісланими, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення - вимоги на вказану в кредитному договорі адресу.(а.с.44-47) 15 липня 2024 року від представника позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» надійшла відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування відповіді на відзив користування кредитним коштами та сплати відповідачем в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитними договорами - є визнання вище наведених кредитних договорів такими що укладені з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отриманням всіх благ передбачених Кредитним договором. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості. З чого слідує, що не спростування відповідачем презумпції правомірності Кредитного договору - всі права, набуті сторонами правочину за цими договорами, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, виникли внаслідок укладення кредитних договорів, підлягають виконанню. Слід зазначити, що відповідачем не заперечується у відзиві на позовну заяву факт укладення ним вказаного Договору-1, а отже підтверджує отримання кредитних коштів та нарахування заборгованості відповідно до умов Договору. Відповідач, був ознайомлений з умовами внутрішніх правил надання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на веб-сайті www.kreditmarket.ua та приєднані до Договору про спосіб підписання договорів. Слід зазначити, що зі змісту Договору-1 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, а саме прямо зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Відповідач погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить особисте підписання договору. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк виконання боржником\~ обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами надання кредиту, відповідачем при укладенні договору висловлено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку відповідача, щодо неповного розуміння\~ або незгоди з умовами договору або додаткової угоди під час їх підписання до суду не подано. Слід зазначити що у випадку неповного розуміння умов договору позики у відповідача була можливість\~ відмовитись\~ від підписання цього договору якою він не скористався.\~\~ Позивачем було надано до суду всі наявні документи по кредитній справі, які була передані АТ «ТАСКОМБАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» в рамках укладеного Договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022. Слід зазначити, що надані додаткові розрахунки заборгованості за договором є складеними первісним кредитором, жодним чином не суперечить розрахунку заборгованості доданим до позовної заяви, а лише доповнює та деталізує його. Твердження відповідача, про те що позивачем при визначенні ціни позову не враховано здійснені нею платежі, відповідно до наданих нею квитанцій, є безпідставним та необґрунтованим. Також наголошують на тому, що за весь період перебування права вимоги за вищезазначеними Договорами у ТОВ «ФК «ЄАПБ», позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, позивач лише просить суд стягнути з відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. Слід зазначити, що жодна вимога про стягнення заборгованості за Кредитним договором та Договором позики, не містить вимогу про стягнення неустойки (штраф, пеня). Самим відповідачем факт не укладення кредитного договору та факт не використання коштів в межах кредитного ліміту в відзиві не спростовується належними доказами. Отже, позивачем доведено факт укладання з відповідачем Кредитного договору, обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним договором, тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими.(а.с.55-63) Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За нормою ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з вимогами ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних з грошовою вимогою, право якої він відступає. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Судом встановлено, що 15 жовтня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №6854995267, відповідно до умов якого сторони узгодили суму кредиту в розмірі 12960 грн 20 коп., строк кредиту - 24 місяці. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №4995267, який є невід`ємною частиною цього договору. Всі інші умови кредитного договору викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua. Кредитний договір, паспорт кредиту №4995267 та Умови тримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020 складають єдиний кредитний договір. Підписаний договір власноруч [PERSON] (а.с.5) \~ Згідно з Паспортом кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №4995267 сума кредиту складає 12960 грн 20 коп.; строк, на який надається кредит 24 місяці; щомісячні проценти 3,00% від суми кредиту згідно з графіком платежів; при наданні кредиту 0.00%; 40 грн/м від суми кредиту в розмірі 960 грн. Загальні витрати за кредитом - 8348 грн 87 коп.; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 20349 грн 07 коп.; реальна річна процента ставка 54.31% річних. Також в цьому Паспорті кредиту викладено порядок повернення кредиту та відповідальність сторін за неналежне виконання умов Договору.(а.с.6) 07 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Таскомбанк» було укладено Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-216, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) ПАТ «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги, а ПАТ «Таскомбанк» прийняло належні ТОВ «ФК «ЦФР» права вимоги до боржника, про що [PERSON] було ознайомлено з повідомленням про відступлення прав вимог 15.10.2020. (а.с.8, 13,14) 02 грудня 2022 року між АТ «Таскомбанк» було укладено Договір факторингу №НІ/11/7-Ф, відповідно до умов якого АТ «Таскомбанк» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржника [PERSON] за Кредитним договором №6854995267. (а.с.15-19) Як вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором, відповідачу нараховано: заборгованість по основному боргу в сумі 7720 грн 54 коп., заборгованість за відсотками в сумі 0 грн 61 коп.; заборгованість по комісії 6938 грн 72 коп. (а.с. 12) Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено: «Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.» Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та проценти від простроченої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім цього, на підтвердження заявлених вимог щодо стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом позивач, зокрема, надав суду Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №4995267, вказуючи про те, що відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування. Однак, згідно зі статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII, кредитодавець розміщує на своєму офіційному вебсайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту(частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Термін «паспорт споживчого кредиту» вживається у Законі України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII, лише в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно із частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», чинного на момент виникнення спірних правовідносин). З огляду на ці норми закону паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13). Також у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) у спорах між фізичною особою та банком, суди виходили з того, що матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, тобто інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма). Вказаний документ підписано позичальником, при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. Тобто суди виходили з того, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією укласти кредитний договір, коли особа, ознайомившись із паспортом споживчого кредиту, власним підписом підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданою виходячи із обраних ним умов кредитування. Отже, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20). Як вбачається з матеріалів справи, паспорт споживчого кредиту містить відомості щодо процентної ставки, що застосовується в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту. Однак, ця інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Отже, підписання відповідачем Паспорту кредиту не свідчить, що відповідачем погоджено та встановлено Банком відсотки саме у такому розмірі, який позивач просить стягнути як заборгованість за відсотками. Окрім того, в наданій роздруківці Паспорту кредиту (розділу 8 Паспорта кредиту) вказано, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Споживач, підписавши такий документ, підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації споживача, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для споживача, у тому числі в разі невиконання останнім зобов`язань за таким договором. Таким чином, ураховуючи, що паспорт споживчого кредиту є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою) та має інформативний характер для споживача, суд критично оцінює можливість доведення факту належного повідомлення відповідача про зміну умов кредитування, у тому числі щодо сплати процентів, збільшення процентної ставки шляхом підписання паспорта споживчого кредиту. Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками. Проте, відповідно до детального розрахунку заборгованості та інших наданих розрахунків заборгованості, відповідачу нараховувалась саме комісія, а не відсотки. Однак в позовній заяві позивач зазначає, що до стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості за щомісячними процентами. Нарахування комісії суперечить умовам Договору-1. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за комісією суд зазначає наступне. Згідно із ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у виді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року по справі № 496/3134/19 зазначила наступне. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.1,2,5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст.1 та ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит Банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно із додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредитної заборгованості, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам ч.1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. З урахуванням положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» суд дійшов висновку, що умовами Договору-1 комісія за надання кредиту не встановлена, а тому є нікчемною, а вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 6938 грн 72 коп. є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Підсумовуючи наведене, позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7720 грн 54 коп., в решті позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що відповідачем не виконано грошові зобов`язання в строки, передбачені умовами договорів, з урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором, у відповідача утворилась заборгованість, яка становить 7720 грн 54 коп.\~\~ Таким чином, враховуючи вказане вище, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» є обґрунтованими в частині боргу та підлягають задоволенню, в решті позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплачено судовий збір в сумі 2684 грн 00 коп. (платіжна інструкція №50905 від 21 листопада 2023 року). Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково у розмірі 7720 грн 54 коп., що становить 52,66 відсотка від позовної вимоги - 14659 грн 87 коп., тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1413 грн 40 коп., що становить 52,66 відсотка від сплаченого позивачем розміру судового збору - 2684 грн 00 коп.\~

Outcome: partial