Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

У лютому 2024 року ФОП [PERSON] звернулась до Оболонського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.02.2024 справу передано за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2024 визначено головуючого суддю Петрова Д.В. В обгрунтування заявлених вимог позивачка зазначає, що між продавцем ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу замовного товару № 005 від 06.12.2021. Предметом договору є продаж позивачем дверних блоків, їх комплектуючих та фурнітури відповідачу. Відповідно до п. 2.1. Договору, сумою Договору є вартість товару вказаного у замовленні відповідача, яка складає 131 738 грн. Відповідно до розрахункових документів, відповідачем була внесена передплата двома платіжками на загальну суму 70 000 грн. Товар відповідно Договору передавався відповідачу трьома партіями, про що свідчать видаткові накладні від 2021 року. Однак, відповідно видатковій накладній № 1 від 23.01.2023 останню частину товару було передано відповідачу на загальну суму 41 131 грн 67 коп., що підтверджується його підписом, однак в порушення умов Договору остаточний розрахунок відповідачем не було здійснено при тому, що товар було передано останньому в повному обсязі. Станом на 07.12.2023 заборгованість відповідача перед позивачем складає 41 131 грн 67 коп. 04.05.2023 відповідачу була направлена претензія від 03.05.2023 щодо оплати заборгованості, яка залишилась без відповіді. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.05.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Між продавцем ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу замовного товару № 005 від 06.12.2021. Предметом договору є продаж позивачем дверних блоків, їх комплектуючих та фурнітури відповідачу. Відповідно до п. 2.1. Договору, сумою Договору є вартість товару вказаного у замовленні відповідача, яка складає 131 738 грн. Відповідно до розрахункових документів, відповідачем була внесена передплата двома платіжками на загальну суму 70 000 грн. Товар відповідно Договору передавався відповідачу трьома партіями, про що свідчать видаткові накладні від 2021 року. Однак, відповідно видатковій накладній № 1 від 23.01.2023 останню частину товару було передано відповідачу на загальну суму 41 131 грн 67 коп., що підтверджується його підписом, однак в порушення умов Договору остаточний розрахунок відповідачем не було здійснено при тому, що товар було передано останньому в повному обсязі. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили умови вищезазначеного договору. При цьому вказаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Позивач надав до суду належні та допустимі докази, що підтверджують його право вимоги по заборгованості відповідача. З урахуванням вищенаведеного, факти викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором № 005 від 06.12.2021 в загальній сумі 41 131 грн 67 коп. знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 137 від 22.01.2024 у сумі 1 211 грн 20 коп., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved