Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 32 800 грн. В обґрунтування своїх вказує на те, що 21.07.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2160000, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10 000 грн. 27.06.2022 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Лінеура Україна» укладений договір факторингу №27062022, за умовами якого ТОВ «Таліон плюс» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №27062022 від 27.06.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 32 800 грн., з яких: заборгованість по кредиту 10 000 грн., заборгованість по відсотках 22 800 грн. З моменту отримання прав вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій чи відсотків. Станом на момент подання позову до суду сума боргу не погашена. Відповідач у відзиві на позов заперечив проти вимог позивача у повному обсязі, вказавши на те, що він не укладав договору із первісним кредитором - ТОВ «Лінеура Україна», адже підтверджень цього (заповнений формуляр заяви відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» та первинних бухгалтерських документів про перерахування грошових коштів). Також відповідач вказує на відсутність належного розрахунку суми боргу в частині періоду та застосованої процентної ставки. Позивач у відповіді на відзив вказав на те, що ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] уклали кредитний договір в електронній формі та під час його укладення у повному обсязі дотримана, визначена Законом України «Про електронну комерцію». Також позивачем надано копію розрахунок заборгованості здійснений первісним кредитором. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2024 року відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання, яке в подальшому неодноразово відкладалось через необхідність надання додаткових пояснень та доказів. Від представника позивача та відповідача надійшли відповідні клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. 21.07.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладений кредитний договір № 2160000. За умовами вказаного договору відповідач отримав від ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти у сумі 10 000 грн. строком на 30 днів під 693,50%. Факт надання грошових коштів відповідачу підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» від 15.03.2024 №4289 про зарахування грошових коштів у сумі 10 000 грн. на платіжну картку [PERSON] . Того ж дня відповідач підписав паспорт споживчого кредиту та графік платежів до договору. 27.06.2022 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Лінеура Україна» укладений договір факторингу №27062022, за умовами якого ТОВ «Таліон плюс» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №27062022 від 27.06.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 32 800 грн., з яких: заборгованість по кредиту 10 000 грн., заборгованість по відсотках 22 800 грн. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до положень ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору. Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що кредитний договір укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису із одноразовим ідентифікатором відповідача. Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про те, що він не укладав та не підписував кредитний договір. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що за умовами кредитного договору строк кредитування становить 30 календарних днів. Частиною першою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Положеннями статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Для договорів кредиту однією з істотних умов є умови щодо строку надання кредиту. Угода про зміну істотних умов договору має укладатись у такий самій формі, як і основний договір. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що положення кредитного договору № 2160000 від 21.07.2021 року в частині необмеженого продовження строку кредитування без додаткового укладення відповідних угод суперечать положенням Цивільного кодексу України, а відтак є недійсними в силу приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України і не можуть бути застосовані судом при розрахунку суми заборгованості. Крім того, позивачем не надано й доказів того, що відповідач активував будь-яку функцію в «особистому кабінеті», чи взагалі має такий «особистий кабінет». Оскільки з урахування вищенаведених висновків суду строк дії договору сплив 21.08.2021 року, подальше нарахування кредитором відсотків є безпідставним, а тому суд вважає, що вказана сума є погашенням основного боргу. Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Враховуючи встановлений судом факт неповного виконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати суми кредиту, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача у розмірі 10 000 грн. основного боргу та 5700 грн. нарахованих відсотків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, наведене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 284,72 грн.

Outcome: partial