Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт родинних відносин з її батьком [PERSON] , який помер [INFO] . Обґрунтовуючи свою заяву заявниця вказував, що вона є спадкоємицею після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Спадкову справу було відкрито приватним нотаріусом Ставничою І.О., спадкова справа № 31/2023. Спадкоємцями [PERSON] є вона та її рідний брат [PERSON] , які звернулись до приватного нотаріуса із заявою про видачу на ім`я обох спадкоємців свідоцтва про право на спадщину, в рівних частках спадкового майна кожному. Приватним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із тим, що свідоцтво про народження заявниці видано російською федерацією та рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту родинних відносин. Таким чином, для реалізації заявниці свого права на спадщину та оформлення правовстановлюючих документів на успадковане майно [PERSON] не може в іншому порядку, аніж звернутися до суду, встановити родинні відносини між нею та її батьком [PERSON] , тому виникла необхідність у судовому порядку встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що померлий [INFO] є батьком заявниці [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2023 року дана справ передана на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою судді від 11.10.2023 року дану заяву залишено без руху, надано заявниці строк на усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали. 02.11.2023 року [PERSON] , на виконання вимог ухвали від 11.10.2023 року, подано уточнену заяву про встановлення факту родинних відносин. Ухвалою судді від 06.11.2023 року прийнято справу до свого провадження, справу призначено до розгляду в порядку окремого провадження з повідомленням сторін, витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ставничої Ірини Олександрівни копію спадкової справи №31/2023, заведенної до майна померлого [INFO] , [PERSON] . 22.01.2024 року від приватного нотаріуса Ставничої І.О. надійшла витребувана ухвалою суду від 06.11.2023 року копія спадкової справи №31/2023. Заявниця в судове зсідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Зацікавлена особа [PERSON] до судового засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення вимог заяви не заперечував. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши доводи заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, Серія [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Виконавчого комітету Чкаловської районної Ради депутатів трудящих м.Свердловська, Свердловської області, РФ, [PERSON] народилася [INFO] у м. Свердловськ, РФ, у графі батько зазначено: [PERSON] . Заявницею 14.02.1981 року укладено шлюб з [PERSON] та змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дощлюбного прізвища № 00036543997 від 18.08.2022 року. Відповідно до паспорта громадянина України [PERSON] серія [NUMBER] , встановлено дата народження [INFO] , місце народження м. Свердловськ, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Також, як вбачається з паспорта заявниці, остання з 04.11.1982 року по 01.12.1998 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на домоволодіння та земельна ділянка, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи №31/2023, 27.09.2023 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Ставничої І.О. із заявами про прийняття спадщини після смерті їх батька [PERSON] 15.05.2024 року нотаріусом Ставничою І.О. винесено постанову про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку із тим, що дія Конвенції 1993 року зупинена та не застосовується у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у вказаних країнах, незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Оскільки, свідоцтво про народження [PERSON] видано російською федерецією, а отже, не відповідає вимогам діючого законодавства, нотаріусом відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, 24.03.2023 року [PERSON] звернулася до Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) з запитом щодо отримання повторного свідоцтва про народження на [PERSON] . Так, згідно відповіді в.о. начальника Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві ПМУМЮ (м.Одеса) Полуніної Л. від 07.04.2023 року, 1 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який передбачає зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року (надалі - Конвенція) та Протоколу до неї у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь з 27.12.2022. Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення. З 27.12.2022 не здійснюється співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації та республіки білорусь з питань надання правової (судової) допомоги, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції відповідно до Протоколу до Конвенції. З дати зупинення дії Мінської конвенції до документів, виданих на території росії та білорусі, при пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, 1961 року, яка є чинною у відносинах України з росією і білоруссю. [PERSON] надано до до суду копію свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого відділом РАЦС Виконавчого комітету Чкаловської районної Ради депутатів трудящих м.Свердловська, Свердловської області, РФ, яке перекладено з російської мови на українську та засвідчене апостилем, а також 05.12.2023 року вірність цієї копії з оригіналу документа засвідчено приватним нотаріусом Миколаївського МНО в Миколаївській області Денисовою О.О. Судом встановлено, що факт родинних відносин між заявницею [PERSON] та її померлого батька [PERSON] підтверджується також наступними доказами: копією паспорту заявниці, в якому підтверджується місце народження заявниці (м. Свердловськ, рф) та місце реєстрації з 04.11.1982 року по 01.12.1998 року за адресою: [ADDRESS] ; копією свідоцтва про народження заявниці, яке засвідчене апостилем та містить відомості про батьків заявниці: заначено матір - [PERSON] та батько - [PERSON] . Відповідно до ч 1 ст.55\~Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст.2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право безперешкодного звернення людини до суду за захистом своїх прав гарантується ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Порядок розгляду справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, врегульовано у главі 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Розділу IV «Окреме провадження» Цивільного процесуального кодексу України, зокрема щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як визначено у ч.1 ст.293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи у тому числі про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~31.03.1995\~р.\~№ 5\~«Про судову\~практику в\~справах про\~встановлення фактів,\~що мають\~юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками). Виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо (п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування»). Таким чином, факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч.1 ст.315\~ЦПК України і не є вичерпним. Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Суд має право встановлювати юридичні факти тільки за додержання таких умов: а) це мають бути юридичні факти, тобто такі, які тягнуть за собою виникнення, зміну чи припинення правовідносин; б) заявниками у цих справах можуть бути тільки громадяни; в) коли чинне законодавство допускає судовий порядок встановлення даного факту; г) коли в іншому порядку його встановити не можна; ґ) при встановленні факту не повинен вирішуватися спір про право. При вирішенні питання про цивільну юрисдикцію справи суди повинні враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено позасудовий порядок встановлення певних фактів або визначені факти, які у даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду. Встановлення факту родинних відносин необхідно заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину. Без встановлення вказаного факту родинних відносин заявник позбавлений можливості реалізувате власне правона спадкування. Таким чином, заявниця скористалася своїм правом на звернення до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та надала про це відповідні докази. Підстав для суду вважати про наявність спору про право немає. Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням меж дозволеного втручання, а також, враховуючи те, що з`ясована мета встановлення факту родинних відносин та встановлений сам факт, який повністю підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви в повному обсязі. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Частиною четвертою статті 10\~ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують як джерело права при розгляді справ положенняКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини. Закон України\~"Про\~судоустрій і\~статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). На підставі викладеного,

Outcome: approved