Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

І. Суть позовної заяви 1.1. 01 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив витребувати\~з незаконного володіння [PERSON] транспортний засіб марки ЗАЗ 110217, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , 2001 року випуску. 1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом,\~виданого 22.05.2020\~року приватним\~нотаріусом Ізмаїльського\~міського нотаріального\~округу Єфимовою\~Т.І.,\~він є\~власником транспортного\~засобу марки\~ЗАЗ 110217,\~2001\~року випуску,\~кузов №\~ [NUMBER] ,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~що належав\~померлому [INFO] спадкодавцю\~ [PERSON] . Фактично даним\~автомобілем він\~ніколи не\~володів,\~його місцезнаходження\~після смерті\~ [PERSON] \~невідомо,\~оскільки невідомі\~особи незаконно\~заволоділи майном\~померлого.\~На даний\~час правоохоронними\~органами проводиться\~досудове розслідування\~у кримінальному\~провадженні №\~12018160150002749,\~в якому\~він має\~процесуальний статус\~потерпілого. Дізнавач СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Тукусер Т.О., яка наразі проводить досудове розслідування, відмовилася вносити дані щодо автомобілю у розшукові обліки МВС, у зв`язку з чим він звернувся зі скаргою до слідчого судді. Проте 24 серпня 2023 року у задоволенні його скарги було відмовлено (справа № 946/6367/23), оскільки вказаний транспортний засіб нібито був проданий [PERSON] до його смерті. Згідно з протоколом допиту свідка [PERSON] від 10.08.2023 року, він нібито придбав автомобіль у [PERSON] за півроку до його смерті. Такі покази [PERSON] , на думку позивача, є суперечливими, оскільки згідно з матеріалами кримінального провадження сам спадкодавець став власником вказаного автомобіля менш ніж за два місяця до своєї смерті. Вважає, що якби [PERSON] дійсно продав автомобіль відповідачу, нотаріус не видала б йому свідоцтво про право на спадщину. ІІ.\~Процедура\~та\~позиції\~сторін 2.1. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 01.09.2023 року, справа №946/6747/23 передана на розгляд судді Бальжик О.І. 2.2. 10.10.2023 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні. 2.3. Ухвалою судді Бальжик О.І. від 22.01.2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 2.4. 24.07.2024 року ухвалою суду цивільну справу вирішено розглядати на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку). 2.5. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи. В останнє судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. 2.6.\~Відповідач,\~будучи своєчасно\~та належним\~чином повідомленим\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи,\~у судове\~засідання не\~з`явився,\~причини неявки\~не повідомив. ІІІ. Фактичні обставини та докази на їх підтвердження 3.1. У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22.05.2020 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І., [PERSON] є власником транспортного засобу марки ЗАЗ 110217, 2001 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належав померлому [INFO] спадкодавцю [PERSON] (а.с.5-6). 3.2. 23.08.2023 року [PERSON] звернувся до слідчого судді із скаргою, якою просив: скасувати постанову старшого дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області Тукусер Т.О. від 11.08.2023 року в рамках кримінального провадженні №12018160150002749; зобов`язати старшого дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції [PERSON] \~ \~ \~ \~за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом ЗАЗ 110217, реєстраційний номер [NUMBER] внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст.289 КК України та внести відомості про його транспортний засіб ЗАЗ 110217, реєстраційний номер [NUMBER] , 2001 року випуску (VIN: [NUMBER] ) у розшукові обліки МВС. 3.3. 24 серпня 2023 року слідчим суддею Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у задоволенні скарги [PERSON] відмовлено (справа №946/6367/23). Як вбачається з мотивувальної частини постанови, з матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018160150002749 від 18.10.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, вбачається, що місцезнаходження автомобіля марки «ЗАЗ 110217» реєстраційний номер [NUMBER] встановлено, що підтверджено допитами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та спростовує посилання скаржника на необхідність оголошення у розшук вказаного автомобіля (а.с.8-10). 3.4. Згідно з копією протоколу допиту свідка [PERSON] від 10.08.2023 року, він придбав автомобіль марки «Таврія» державний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] у товариша [PERSON] приблизно 4-5 років тому за 500 доларів США. Право власності на автомобіль не переоформляв, оскільки в цьому не було необхідності. Через півроку після продажу автомобілю [PERSON] помер (а.с.11). 3.5. За змістом висновку експертного автотоварознавчого дослідження №87/20 від 150.05.2020 року вартість транспортного засобу ЗАЗ 110217, 2001 року випуску, VIN-код [NUMBER] становить 22 940 гривень (а.с.12-13). ІV. Оцінка та висновки судді 4.1. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 року), що набрала чинності для України з 11.09.1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. 4.2. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. 4.3. Стаття 317 ЦК України визначає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. 4.4. Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у\~главі 53 ЦК України. 4.5. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 4.6. Відповідно до частини першої статті 328, частини четвертої статті 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. 4.7. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. 4.8. Відповідно до частини першої\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 4.9. Згідно з частиною першою\~статті 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 4.10. Стаття 655 ЦК України передбачає, що\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 4.11. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється\~ЦК України\~з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N1200\~(далі - Порядок N1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 07\~вересня 1998\~року N1388 (далі - Порядок N1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. 4.12. Згідно з пунктами 12, 17 Порядку N1200 оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. 4.13. Порядком N1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом 10 діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. 4.14. Відповідно до пункту 1\~постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів» від 18 листопада 2015 року N 941, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. 4.15. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Передання у володіння, користування та розпорядження транспортного засобу без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою. 4.16.\~Вказана позиція\~узгоджуються з\~позицією Верховного\~Суду,\~викладеною у\~постанові від\~04\~листопада 2020\~року у\~справі N\~573/476/19 (провадження N 61-17254св19). 4.17. Як вбачається з протоколу допиту відповідача, він начебто набув право власності на спірний автомобіль на підставі усної домовленості з колишнім власником про купівлю-продаж цього автомобіля. 4.18. На думку суду, вказані обставини не можуть беззаперечно свідчити про добросовісність набуття [PERSON] автомобіля та його права на користування цим автомобілем з наведених вище підстав. 4.19. Стаття 387 ЦК України визначає, що\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 4.20. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконної володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. 4.21. Подібний за змістом правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, який у подальшому підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18). 4.22. Володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе (частина перша статті 397 ЦК України). 4.23. Пунктом 2 частини першої\~статті 399 ЦК України\~передбачено, що право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. 4.24. Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна (стаття 400 ЦК України). 4.25. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19) відповідно до статті 387 ЦК України та частини третьої статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. 4.26. Такий висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 22 січня 2019 року в справі N 145/145/17 (провадження N 61-10089св18), від 06 лютого 2019 року в справі N 220/1401/16-ц (провадження N 61-21288св18). 4.27. У судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки ЗАЗ 110217, реєстраційний номер [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , 2001 року випуску, належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 22.05.2020 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І. 4.28. Відтак, враховуючи, що позивач є власником спірного автомобіля, діями відповідача його право порушується, в судовому засіданні не доведено добросовісності володіння відповідачем спірним майном, яке утримується ним без достатньої правової підстави, суд дійшов до висновку про те, що позивач у відповідності до статей\~317,\~319,\~321 ЦК України\~ має право на захист свого порушеного права і його дії не суперечать закону, а витребування вказаного майна, є пропорційною мірою, направленою на захист права власності у цій конкретній справі. V. Розподіл судових витрат 5.1.Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 073 гривні 60 копійок.

Outcome: approved