Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] та виконавчого комітету Нікопольської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією родиною, факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадщину в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 1976 року вона перебувала у дружніх стосунках з [PERSON] та все життя вони жили по сусідству. Між собою спілкувались їхні батьки і діти. У [PERSON] був син [PERSON] , проте, з 1990 року він перестав спілкуватись зі своєю матір`ю по причині сімейних непорозумінь. Він виселився з квартири своєї матері, якийсь час знімав житло в м.Нікополі, а потім переселився до іншого населеного пункту, однак, адресу свого проживання [PERSON] він не повідомив. Донька [PERSON] - [PERSON] постійно мешкає в російській федерації, куди переселилась у 1996 році. Фактично вона усе своє життя спілкувалась з [PERSON] як одна родина. Вона постійно проживала та була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , а [PERSON] проживала поруч - в квартирі [ADDRESS] того ж будинку. Коли в Україні стало можливим приватизувати житло, Галина вирішила приватизувати квартиру, в якій вона проживала, на той час, вже одна. 22.07.1993 року Південнотрубним заводом [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] , загальною площею 28,92 кв.м. У 2009 році [PERSON] вирішила розпорядитись належною їй квартирою, склавши заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Романенком С.О. 23.04.2009 року, за реєстровим № 190. Згідно вказаного документа, вона заповідала усе належне їй майно, з чого б воно не складалось, [PERSON] та [PERSON] , тобто, відповідачці по справі. З 2012 року стан здоров`я [PERSON] погіршився і вона стала хворіти на серцево-судинні захворювання. З цього приводу вона неодноразово знаходилась в лікарнях м.Нікополя. Оскільки позивачка постійно спілкувалась з нею, проживала поруч, то провідувала її, забезпечувала продуктами харчування, прала для неї білизну, відвідувала в лікарні, купувала їй ліки тощо саме вона. Фактично [PERSON] залишилась на її руках, оскільки із своїм сином ніякого спілкування не було, а онука перебувала за межами України. Переселятись до [PERSON] не хотіла. Після погіршення стану здоров`я, [PERSON] вже не могла здійснювати догляд за собою та вести господарство. Квартира [PERSON] складалась з однієї кімнати, а її - з двох кімнат, тому вона запропонувала [PERSON] переселитись до своєї квартири та виділила їй окрему кімнату. Проте, [PERSON] залишилась зареєстрованою в своїй квартирі [ADDRESS] . Вони стали проживати разом з [PERSON] однією родиною в квартирі і вона ставилась до неї, як до члена власної родини. Свою пенсію [PERSON] віддавала їй і вона за отриманні кошти купувала продукти харчування, готувала їжу, сплачувала комунальні платежі за квартиру [PERSON] . Коли стан здоров`я [PERSON] ще погіршився, вона запропонувала їй переоформити на своє ім`я належну їй квартиру, проте, це питання здалось незручним. З часом [PERSON] оформила на її ім`я довіреність, згідно якої вона мала право розпоряджатись від її імені належною їй квартирою. Вказаний документ був посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Іопелем С.О. від 01.11.2016 року за реєстровим № 4556. [INFO] [PERSON] померла і позивачка повідомила про факт її смерті [PERSON] та нагадала їй, що на її користь складений заповіт від імені померлої. Проте, [PERSON] повідомила, що вона не бажає приймати спадщину після смерті бабусі і претендувати на спадщину не буде. У шестимісячний строк, визначений ст.1270 ЦК України для оформлення спадщини, вона звернулась до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Іопеля С.О. та за її заявою була заведена нотаріальна справа № 90/2020. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено постановою приватного нотаріуса Іопеля С.О. від 21.09.2020 року з причини недоведеності родинних відносини з померлою [PERSON] або факту спільного проживання однією родиною. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, змушена звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким встановити факт її спільного проживання однією родиною з [PERSON] з 2012 року до дня її смерті. Встановити факт належності [PERSON] свідоцтва про право власності на житло, видане на ім`я [PERSON] 22.07.1993 року Південнотрубним заводом. Визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . А також визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та грошовий внесок з відповідними виплатами до нього, що знаходиться на депозитному рахунку № [NUMBER] в АТ «Державний ощадний банк України», відкритому на ім`я [PERSON] , померлої [INFO] , в порядку спадкування за законом після її смерті. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що коли [PERSON] , з якою вона все своє життя продружила, захворіла, то вона вирішила її забрати до себе, оскільки мала також чоловіка, хворого на інсульт, і їй було тяжко розриватись між чоловіком та самотньою подругою. Коли, згодом, її чоловік помер, вони з подругою залишились мешкати вдвох. Її подруга мала сина, який мешкав в російській федерації та приїздив декілька разів ще в 80-х роках. Знає, що син подруги, разом з дружиною та сином, виїхали зі свого місця проживання, бо через якусь аферу в банку, де працювала дружина сина, вони тривалий час переховувались, а потім спішно виїхали. Щоб не відповідати за те, що накоїла невістка її подруги, син більше в Україну не приїздив. Коли з її чоловіком було зовсім зле, подруга вирішила їй трохи допомогти й уклала договір з соціальним працівником з метою допомоги в прибиранні квартири. Однак, соціальна працівниця, прибувши вперше, вчинила крадіжку золота та більше до [PERSON] не з`являлась, та й сама [PERSON] її б більше не пустила до себе в квартиру. Однак, в органи поліції вона не звертались через те, що докази факту крадіжки довести було неможливо. На даний час квартира [PERSON] знаходиться в жахливому стані, оскільки потрапила під обстріл та потребує ремонту. Відповідачка в судове засідання не прибула, хоча була належним чином повідомлена про розгляд справи. Представник виконавчого комітету Нікопольської міської ради про розгляд справи був повідомлений належним чином, в судове засідання також не прибув. При цьому, своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, скористався та надав пояснення, згідно яких зазначив наступне. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч.4 вказаної статті, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Вищевказаний правовий висновок наведено Верховним Судом в постановах від 31 березня 2020 року за справою № 205/4245/17, від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-ц. Згідно Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Як зазначає позивачка у позовній заяві, з 2012 року вона проживала з [PERSON] однією родиною, купувала їй продукти, сплачувала комунальні платежі за квартиру [PERSON] , забезпечувала необхідними медикаментами, відвідувала в лікарні. Разом із тим, відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Проте, вважають, що додані до позовної заяви докази не є належними та достатніми для встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Так, додані фотокартки, що підписані «на весіллі доньки Каменської», датовані 2004 роком, та можуть свідчити про дружні відносини між позивачкою та [PERSON] , але не підтверджують факту проживання однією сім`єю. [PERSON] просить встановити факт спільного проживання з 2012 року, проте фотокартки з весілля відносяться до 2004 року. Доказів, які б підтверджували пов`язаність спільним побутом із [PERSON] (наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, придбання товарів у тому числі медичного призначення, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, оплата комунальних послуг, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, прийняття участі у інших спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин) позивачка не надала. Твердження позивачки про сплату комунальних платежів за квартиру [PERSON] не підтверджені доказами. Позивачкою не надано платіжних доручень, квитанцій, інших розрахункових документів, які б доводили факт сплати комунальних платежів. Крім того, позивачка не здійснювала витрати на поховання [PERSON] . Щодо акту ТОВ «КК «Домком-Нікополь» від 11.07.2022 року, то він складений вже після смерті [PERSON] . У акті зазначено, що зі слів сусідів з 2011 по 20.12.2019 року за адресою [ADDRESS] проживала [PERSON] . Проте, такі відомості мають встановлюватися показаннями свідків наданими у судовому засіданні відповідно до ст. 90, 230 ЦПК України. Адже, за завідомо неправдиве показання надане суду свідок несе кримінальну відповідальність за ст.384 КК України. Відповідно до інформації Нікопольського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Нікопольської міської ради, [PERSON] безкоштовно отримувала соціальну послугу «догляд вдома» з 21.06.2018 року по 19.12.2019 року. Зазначене підтверджується договором про надання соціальних послуг від 21.06.2018 року (додаток 1) та індивідуальним планом надання соціальної послуги догляду вдома (додаток 2). Згідно з індивідуальним планом надання соціальних послуг догляду вдома, [PERSON] надавались наступні послуги: вологе прибирання помешкання - 2 рази на місяць; придбання та доставка товарів та медикаментів - 1-2 рази на тиждень; миття вікон - 2 рази на рік; прання та прасування білизни - 2 рази на місяць санітарно-гігієнічні заходи - за потребою. Отже, офіційно з 21.06.2018 року [PERSON] перебувала на безоплатному соціальному обслуговуванні, тому твердження [PERSON] , що вона забезпечувала [PERSON] необхідним доглядом за її життя спростовується вищевказаним. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою не доведено, що відносини між нею та [PERSON] носили характер сімейних, що вони були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків. Відповідно до вищевказаного,

Outcome: partial