Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вище вказаною заявою згідно з якою просив ухвалити рішення щодо стягнення з відповідачки на його користь аліментів на утримання спільного сина сторін. У обґрунтування позовних вимог вказав, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають сина. Наразі, шлюб між сторонами розірваний на підставі рішення суду, останні проживають окремо і відповідачка не надає заявнику в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини. За вказаних обставин, заявник просить задовольнити позов та стягувати з відповідачки на його користь аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина у розмірі 1/4 всіх видів доходів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та у відсутність фіксації його перебігу. Підстав для зміни такого порядку сторонами не наведено і судом не встановлено. Відповідачка на підставі положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, будучи належним чином та завчасно проінформованою про існування даного спору, свого ставлення до заявлених вимог не висловила та жодних доказів на дослідження суду не надала. Враховуючи такі фактичні обставини справи та приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. [INFO] народився [PERSON] батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . 27 серпня 2007 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області у справі № 2-1060 розірваний шлюб, укладений 21 серпня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, судом також ухвалено залишити спільного неповнолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] на утриманні та вихованні [PERSON] . Разом з тим, із матеріалів, наданих Житомирським районним управлінням поліції та Станишівською сільською радою Житомирського району Житомирської області вбачається, що син сторін фактично проживає разом із батьком, а матір хлопчика, за свідченнями його бабусі [PERSON] , перебуває у Республіці Польща. Правовідносини між сторонам врегульовані наступними положеннями законодавства України. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції про права дитини). Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (частини перша та друга статті 27 Конвенції про права дитини). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина друга статті 51 Конституції України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття (ст. 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 1, 3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст. 191 ЦПК). Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову оскільки освітлені раніше фактичні обставини справи дають достатні підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання спільного сина у заявленому нею розмірі, так як утримання дитини є конституційним обов`язком сторін у справі. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved