Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про вселення та визначення порядку користування квартирою. Свої вимоги мотивували тим, що позивач та відповідач є співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , складається з двох кімнат площею 14,9 кв.м. (кімн. № 4) та 14,7 кв.м. (кімн. № 5), коридора площею 4,5 кв.м., санвузла площею 3,1 кв.м., кухні площею 8,2 кв.м., балкона площею 0,8 кв.м. (а.с. 25-26). Відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні правом власності. У зв`язку з чим, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить про вселення у спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] ; визначення порядку користування відповідно до часток у спільній частковій власності: виділити [PERSON] в користування житлову кімнату площею 14,9 кв.м. та пов`язаний з нею балкон площею 0,8 кв.м, помічену на технічному плані цифрою «4», з зобов`язанням встановлення за власний рахунок перегородки легкої конструкції, згідно висновку; виділити [PERSON] в користування житлову кімнату площею 14,7 кв.м., помічену на технічному плані «5»; залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] інші приміщення: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор; зобов`язання відповідача звільнити кімнату площею 14,9 кв.м., помічену на плані квартири цифрою «4» та пов`язаний з нею балкон площею 0,8 кв.м.; зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у спорудженні легкої перегородки з міжкімнатними дверима; про розподілення відкритого на ім`я [PERSON] особового рахунку на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 05 травня 2024 року у задоволенні клопотання позивача [PERSON] про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. Ухвалою суду від 05 травня 2024 року прийнято заяву про уточнення позовних вимог у цивільній справі та постановлено: в подальшому розглядати справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення, визначення порядку користування квартирою та розподіл особового рахунку; залучити до участі у справі третю особу Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Ухвалою суду від 10 травня 2024 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовлено. Ухвалою суду від 10 травня 2024 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про залучення до участі у справі третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації відмовлено. Ухвалою суду від 10 травня 2024 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі в частині вимог щодо визначення порядку користування спірним житловим приміщенням відмовлено повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач та відповідач є співвласниками по частин квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14, 76-77). 08 квітня 2024 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» листом повідомило про відсутність підстав для розподілу особового рахунку на квартиру у зв`язку з відсутністю згоди відповідача (а.с. 52). Позивач просить про вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався своїм правом подачі відзиву на позов, відповідно до якого позовні вимоги не визнав повністю, оскільки запропонований позивачем порядок користування житловим приміщенням суттєво погіршує умови проживання відповідача. Квартира не може бути поділена на декілька ізольованих приміщень, оскільки відноситься до неподільних речей. Щодо вимого про вседення, то відповідачем виконано заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 23 лютого 2022 року, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження. 27 червня 2022 року складено акт приймання-передачі ключів від квартири. Відповідач не чинить позивачу перешкод у користуванні квартирою (а.с. 66-72). На підтвердження відзиву надано копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 16 квітня 2022 року (а.с.87); копію акту державного виконавця від 16 квітня 2022 року про виконання рішення суду (а.с.88); копію акту приймання-передачів ключів від квартири (а.с.89); копію розписки позивача від 27 червня 2022 року про отримання ключів від спірної квартири( а.с.90); акти від 16 вересня 2023 року, 07 грудня 2023 року, 19 квітня 2024 року про відкриття позивачем дверей спірної квартири своїм ключем (а.с. 91,92,93); світлини (а.с.102-105), диск з аудіо та відеозаписавми (а.с.106). Позивач не скористався правом подачі відповіді на відзив на позовну заяву. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Як роз`яснено у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вимог про вселення. Оскільки відповідач не чинить перешкоди позивачу у користуванні правом власності на спірну квартиру, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині вселення позивача у спірну квартиру. Крім того, позивач просять встановити порядок користування спірною квартирою: виділити [PERSON] в користування житлову кімнату площею 14,9 кв.м. та пов`язаний з нею балкон площею 0,8 кв.м, помічену на технічному плані цифрою «4», з зобов`язанням встановлення за власний рахунок перегородки легкої конструкції, згідно висновку; виділити [PERSON] в користування житлову кімнату площею 14,7 кв.м., помічену на технічному плані «5»; залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] інші приміщення: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 постанови № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Отже, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Судом встановлено, що сторони є співвласниками спірної квартири по 1/2 частині кожна. Спірна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , складається з двох кімнат площею 14,9 кв.м. (кімн. № 4) та 14,7 кв.м. (кімн. № 5), коридора площею 4,5 кв.м., санвузла площею 3,1 кв.м., кухні площею 8,2 кв.м., балкона площею 0,8 кв.м. (а.с. 25-26). Оскільки між сторонами існує спір щодо користування спірною квартирою, можливість досягти домовленості щодо порядку користування спільним житлом відсутня у зв`язку з триваючим конфліктом, порядок користування підлягає встановленню судом відповідно до експертного висновку № 01-04/03/2024, складеного 04 березня 2024 року (а.с. 27). При визначенні порядку користування спірною квартирою, суд враховує, що згідно висновку щодо технічної можливості відокремлення житлової кімнати в квартирі за адресою: [ADDRESS] від 04 березня 2024 року встановлення перегородки легкої конструкції в житловій кімнаті 4/14,9 з метою влаштування коридора для незалежного проходу до житлових кімнат № 4/14,9 та № 5/14,7 технічно можливе. Житлові кімнати 4/14,9 та 5/14,7 будуть відокремленими та ізольованими для комфортного співіснування мешканців квартири. Оскільки для утворення окремих ізольованих кімнат необхідно встановлення перегородки легкої конструкції в житловій кімнаті 4/14,9, на позивача покладається за власний рахунок здійснити встановлення перегородки легкої конструкції для незалежного проходжу до житлових кімнат № 4/14,9 ьа 5/14,7 зі встановленням міжкімнатних дверей відповідно рекомендованому на поповерховому плані висновку місцю розташування перегородки зі встановленням міжкімнатних дверей. Також слід звернути увагу на те, що відповідачем іншого порядку користування квартирою не запропоновано. Враховуючи, що балкон виконує допоміжну функцію, не є обов`язковим елементом житлового приміщення, суд вважає, що відсутність у частині квартири, яка виділяться відповідачу доступу до балкону не є підставою для відмови у визначенні порядку користування квартирою, запропонованого позивачем, оскільки такий варіант є єдиним можливим, площа житлових кімнат у повній мірі відповідає часткам співвласників. За встановлених обставин позовні вимоги в частині встановлення порядку користування спірною квартирою підлягають задоволенню повністю. Крім того, позивач просить зобов`язати відповідача звільнити кімнату площею 14,9 кв.м., помічену на плані квартири цифрою «4» та пов`язаний з нею балкон площею 0,8 кв.м. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки відповідачем доведено відсутність здійснення перешкод позивачу у володінні спірною квартирою. Вимога позивача про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у спорудженні легкої перегородки з міжкімнатними дверима не підлягає задоволенню, оскільки така вимога спрямована на майбутнє, та на час розгляду справи такої спірної ситуації не існує. Щодо позовних вимог про розподіл особового рахунку слід зазначити таке. Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати. Статтею 360 ЦК України встановлено що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст.20 ч.3 п.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Також, нормою ст.21 ч.2 п.3 того ж Закону визначено обов`язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Статтею 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» регулюються особливості укладання договорів у багатоквартирному будинку. Із норми ч.4 вказаної статті слідує, що процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін. Виходячи з вказаних положень, заявлення вимог про розподіл особових рахунків є передчасним і безпідставним, так як в суді не встановлено, що позивачем вносився б проект договору та виконувалася б процедура погодження його умов, в тому числі й щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг та його оплату, відповідно до часток у праві спільної часткової власності на квартиру. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за п`ять вимог немайнового характеру у розмірі по 1 211,20 грн за кожну, відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial