Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що в АТ «Універсал Банк» діє проект monobank, у рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Онбординг відбувається шляхом: верифікації клієнта очно на точці видачі; верифікації клієнта очно у відділенні банку; верифікації клієнта очно співробітником служби доставки Банку у зручному для клієнта місці; верифікації клієнта очно кредитним агентом у точці. Починаючи з травня 2020 року: відеоверифікація працівником Банку дистанційно; ДІЯ шерінг на точці дистанційно та селфі клієнта; спрощена процедура через УБКІ, селфі клієнта та селфі клієнта с паспортом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. Так, 16 вересня 2019 р. [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 16 вересня 2019 р. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 45000,00 грн. на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, АТ «Універсал Банк» зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Втім, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі). За підрахунком позивача, станом на 28 грудня 2022 р. у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань. Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором станом на 15 січня 2024 р. становить 44890,55 грн., який є загальним залишком заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). На переконання позивача, відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 16 вересня 2019 р. в розмірі 44890,55 грн. (станом на 15 січня 2024 р.), а також судові витрати в сумі 3028,00 грн. Відповідач позов не визнала. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначала, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено, що на день укладання кредитного договору вона була ознайомлена саме з тими Умовами та Правилами надання банківських послуг, на які позивач посилається у своєму позові та які були додані до позовної заяви. Відповідач одночасно вказувала, що 16 вересня 2019 р. отримувала дебетову картку позивача у відділенні поштового оператору «Джастін» для отримання фінансової допомоги від держави, котру тай їй не перерахували, та відповідач заперечує, що отримувала будь-яку картку з кредитним лімітом та самі кредитні кошти від працівників банку. Відповідач наголошувала на тому, що анкету-заяву 16 вересня 2019 р. заповнював представник поштового відділення «Джастін», а не представник АТ «Універсал банк», анкета-заява від 16 вересня 2019 р. не містить інформації про видачу будь-яких коштів, кредитної картки, про розмір ліміту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки порушення умов кредитування, не відображені умови кредитного договору та його оформлення, не зазначенні суми кредитного ліміту, строку повернення кредиту, та визначення розміру процентів. Додана у додатках до позову роздруківка Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал банку» при наданні банківських послуг в редакції від 24.11.2021 р., яка набула чинності 27.11.2021 р., ніяк нею 16.09.2019 р. не могла бути погоджена, та позивач не наділений правом надавати електронні довірчі послуги, отже, не має право формувати електронний цифровий підпис (а.с. 48-49). Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначав, що, підписавши анкету-заяву від 16 вересня 2019 р., відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг та отримав примірники у мобільному додатку. Саме в Умовах, Тарифах, Паспорті споживчого кредиту записана процентна ставка. Також порядок внесення змін до Договору міститься в Умовах і правилах та передбачає право Клієнта звернутися до Банку у разі незгоди з запропонованими змінами. Проте, відповідач не зверталася до банку з непогодженням про зміни Умов і правил надання послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту. Позивач також вказував, що на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, розповсюджуються норми Закону України «Про електронну комерцію», які передбачають можливість укладання електронних договорів з використанням електронного підпису або електронного цифрового підпису. В анкеті-заяві від 16 вересня 2019 року відповідач визнала, що отримала згенерований електронний ключ, та позивач вказував, що відповідачу був встановлений кредитний ліміт, та вона користувалася кредитними коштами, що підтверджується випискою з особистого рахунку, яка є належним доказом. Просив задовольнити позов в повному обсязі (а.с.53-59). У запереченнях на відповідь на відзив, відповідач зазначала, що між нею та банком не було узгоджено розмір процентної ставки на рівні 37,2%, 19,2%, та 74,4%, отже, застосування процентної ставки у зазначеному розмірі є необґрунтованим. Вказувала, що позивачем не доведено підстави змінення кредитного ліміту та не надано відповідного рішення банку. Виписка з особистого рахунку оформлено в порушення вимог законодавства, а саме не зазначено, що цей документ є банківською таємницею, не зазначено час формування, та неможливо встановити повноваження особи на підписання цього документу (а.с. 68-70). Учасники справи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 35, 73). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, 16.09.2019 р. [PERSON] підписала\~з Акціонерним товариством «Універсал Банк» анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій просила відкрити їй поточний рахунок у гривні та встановити кредитний ліміт, погодившись, що вказана анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (а.с. 8). При цьому зазначена заява підписана власноручно відповідачем. З вказаної заяви вбачається, що вона не містить розміру кредитного ліміту, розміру процентної ставки за користування кредитом, строку кредитування, наслідки порушення умов кредитування, а також не містить інших істотних умов кредитного договору. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, про що зазначено в анкеті-заяви. На переконання позивача, через невиконання відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло, загальний розмір заборгованості відповідача за договором станом на 15 січня 2024 р. становить 44890,55 грн., який є загальним залишком заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Відповідач позов не визнала. Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2024 р. відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 39). Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (кредитного договору), що підтверджується кредитним договором б/н від 16.09.2019 р., підписаним сторонами, розрахунком заборгованості станом на 15.01.2024 р. Суд, дослідивши докази в межах заявлених позиваечм вимог, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1\~ст. 205 ЦК України\~передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі\~Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно ч. 6\~ст. 11 Закону\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8\~ст. 11 Закону\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями\~ст. 12 Закону\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як на доказ укладення кредитного договору між банком та\~\~відповідачем, позивачем надана анкета-заява відповідача (яка оформлена на паперовому носії та містить власноручний підпис відповідача), Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» (а.с. 12-24), Умови кредитування за Чорною карткою monobank (а.с. 25-26) та Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank (а.с. 27-29). Проте, Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», Умови кредитування за Чорною карткою monobank та Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank не містять підпису відповідачки та позивачем не доведено, що саме ці Умови та Паспорт споживчого кредиту розуміла відповідач, ознайомившись і погодившись з ними, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем під час розгляду справи. Тобто в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.monobank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. У постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду викладена аналогічна правова позиція про неможливість застосувати до вказаних правовідносин правил ч.1\~ст.634 ЦК України\~за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.monobank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Умови і правила обслуговування та Умови кредитування за Чорною карткою monobank повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. \~Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня 2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18). Зазначена правова позиція послідовно підтримувалася Верховним Судом, зокрема у Постанові від 21 лютого 2024 року по справі № 344/3078/23, що спростовує ствердження позивача про незастосовність правової позиції, яка викладена у Постанові ВП ВС\~\~від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 до спірних правовідносин. Крім того, як убачається із змісту Умов і правил обслуговування, доданих позивачем до позовної заяви, редакція цих Умов затверджена Протоколом Правління №46 від 24.11.2021 р. та набуває чинності з 27.11.2021 р. Тобто зазначені Умови та правила набули чинність більше ніж через два роки після підписання відповідачем анкети-заяви від 16 вересня 2019 р., що виключає доведення змісту цих Умов і правил до відома відповідачки та їх дію на день укладання кредитного договору, а відтак ці Умов і правил обслуговування не є належним доказом угоджених сторонами умов кредитного договору. Суд відхиляє доводи позивача про те, що Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту були надіслані відповідачеві в електронної формі, у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію», оскільки положення Закону України «Про електронну комерцію» не звільняють позивача від обов`язку доведення відповідачеві, Умов, Умови кредитування за Чорною карткою monobank та Паспорту споживчого кредиту, що діяли на момент укладання кредитного договору. Водночас у матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування, Умови кредитування за Чорною карткою monobank та Паспорту споживчого кредиту «чорної картки Monobank», та Тарифів, їх підписання відповідачем відповідно до\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відтак, позивачем не доведено, що відповідач була ознайомлена саме з наданими позивачем та долученими до позову в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами і правилами обслуговування, Умовами кредитування за Чорною карткою monobank та Паспортом споживчого кредиту, а також відсутні докази, що сторонами узгоджено суму кредиту, розмір процентної ставки, строк повернення кредиту та порядок повернення кредиту, у тому числі розмір щомісячного платежу. Отже, є безпідставним нарахування позивачем відсотків за користування кредитом за ставками 37,2% та 19,2%, які зазначені позивачем у розрахунку заборгованості за договором №б/н від 16.09.2019 р. (а.с. 6-7). Надаючи оцінку анкеті-заяві до договору про надання банківських послуг, яку 16 вересня 2019 р. підписала [PERSON] \~з Акціонерним товариством «Універсал Банк», суд вважає що між сторонами виникли саме кредитні правовідносини, оскільки у відповідності до змісту анкети-заяви, відповідач просить відкрити їй поточний рахунок та встановити кредитний ліміт. Отже, сторони обумовили виникнення саме кредитних правовідносин. Зазначене також спростовує ствердження відповідача про те, що вона підписувала анкету-заяву з метою отримання дебетової картки для отримання державної допомоги. Суд відхиляє посилання відповідача на зазначення в анкеті-заяві фінансової допомоги, як мети отримання банківської картки, оскільки зазначення «фінансової допомоги» відноситься до визначення джерела доходу відповідача та не пов`язується з визначенням виду картки. Суд вважає неспроможними доводи відповідача про ненадання позивачем кредитних коштів в розпорядження відповідача та кредитної картки, оскільки таке ствердження спростовується Рухом коштів по картці від 22.03.2024 р. Як вбачається із Руху коштів, відповідач здійснювала розрахунки з використанням кредитної картки позивача у точках роздрібної торгівлі, а саме магазинах АТБ, EVA, Вина Мира та інших. Крім того, відповідач за рахунок коштів, наданих банком, здійснила 09.05.2022 р. поповнення рахунку власного телефону, номер якого зазначений у Русі коштів та збігається з номером телефону, зазначеного відповідачкою в анкеті-заяві та у відзиві на позову, підписаного відповідачем. Водночас відповідачем були здійснені платежі на користь банку, а саме 24.08.2021 р., 10.09.2021 р., 10.10.2021 р., 20.11.2021 р., 19.12.2021 р., 23.02.2022 р. на загальну суму 6865,00 грн., що також відображено у Русі коштів, та свідчить про обізнаність та розуміння відповідачки, що кошти, які вона використовує для здійснення розрахунків, надані їй банком на зворотній основі та підлягають поверненню банку (а.с. 60-62). Сукупність вищевикладених обставин свідчить, що саме відповідач користується кредитної карткою, виданою позивачем на підставі анкети-заяви від 16 вересня 2019 р. Разом з тим, суд не погоджується з розміром заборгованості відповідача, визначеної позивачем у сумі 44890,55 грн. Як убачається з виписку руху коштів по картці, суму заборгованості за кредитом, позивач збільшив на суму нарахованих відсотків на загальну суму 13622,71 грн., отже, до заявленої суми заборгованості за кредитом фактично входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти. Як встановлено судом, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, не містять підпису відповідача та позивачем не доведено отримання відповідачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг саме у редакції, наданої до суду позивачем, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви. Також Анкета-заява не містить узгодженого сторонами розміру процентної ставки за користування кредитом, а відтак позивач безпідставно нарахував відповідачеві відсотки за користування кредитом у сумі 13622,71\~грн. Водночас позивач необґрунтовано збільшив суму заборгованості за кредитом на суму відсотків за користування кредиту, оскільки, така сума є складовою повної вартості кредиту, однак не є сумою, яку фактично отримав у борг позичальник, а відтак не підлягає стягненню, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 1 вересня 2020 року по справі N 293/599/19-ц. Збільшення суми заборгованості за кредитом на суму відсотків за користування кредиту також є безпідставним, оскільки, така сума є складовою повної вартості кредиту, однак не є сумою, яку фактично отримав у борг позичальник, а відтак не підлягає стягненню, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 1 вересня 2020 року по справі N 293/599/19-ц. Враховуючи вищевикладене, сума кредитних коштів, яку відповідач має повернути позивачеві, складає 31227,84 грн. = (44890,55 грн. - 13622,71 грн. , де 44890,55 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, яка нарахована позивачем; 13622,71 грн. - сума процентів за користування кредитом, яку позивач включив до суми заборгованості за тілом кредиту), проте вимога про стягнення суми кредиту є передчасною з огляду на наступне. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Порушенням зобов`язання, за ч. 1 ст. 610 ЦК україни, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України (парагр.\~ 1 Глави 71 ЦК України), позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частинами 1\~та 2\~ст.\~1054\~ЦК України\~передбачено,\~що за\~кредитним договором\~банк або\~інша фінансова\~установа (кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави (гл. 71 ЦК України), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає і з суті кредитного договору. Із системного аналізу зазначених норм убачається, що позичальник має повернути повну суму отриманого кредиту у строки, визначені між Банком та позичальником. Право Банку вимагати від позичальника достроково повернути кредитні кошти виникає у випадку порушення позичальником строків повернення частини коштів виключно у разі наявності обов`язку позичальника повертати кредит частинами. Проте, анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить умов щодо повернення кредиту частинами, а також не визначає строк кредитування. Інших доказів щодо наявності у відповідачки обов`язку повернення кредиту частинами позивачем не надано Водночас, позивач надав відповідачу кредитну картку строком дії до вересня 2024 р. (а.с. 63), отже, строк кредитування обмежується строком дії кредитної картки та закінчується 30.09.2024 р. Оскільки позивачем не доведена наявність обов`язку відповідача повертати кредит частинами, а строк кредитування закінчується 30.09.2024 р., то у позивача відсутні правові підстави вимагати повернення всієї суми кредиту достроково, тобто станом на 11.03.2024 р. (день звернення банку з позовом до суду). Отже, вимога позивача про стягнення суми кредиту в розмірі 31227,84\~грн.\~ є передчасною та задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом, відшкодуванню не підлягає та залишається за рахунок позивача.

Outcome: dismissed