Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

В травні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідачки 32465,88 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та відповідачкою 21.08.2023 було укладено договір про споживчий кредит № 9102255 на суму 10000 грн. Згідно умов даного договору відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Проте, взяті на себе зобов`язання [PERSON] належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в зазначеному вище розмірі, з яких: 9600 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 22865,88 грн. - заборгованість за відсотками. 28.11.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28112023, у відповідності до умов якого останнє набуло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно ухвали судді від 11.06.2024 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу за зареєстрованою адресою місця проживання судом направлено копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, однак згідно відмітки відділення Укрпошти від 13.07.2024 адресат відсутній за вказаною адресою, у зв`язку з чим конверт із вкладенням повернуто суду, але згідно положень п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подала. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та на підставі ст.280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 21.08.2023 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 9102255, за яким останній надано кредит на суму 10000 грн. на строк 105 днів, остаточна дата повернення кредиту 04.12.2023, пільговий період складає 15 днів під 0,01 % на добу, поточний період складає 90 днів під 3 % на добу. Згідно умов даного договору відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. 28.11.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28112023, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні якого ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних реєстрі боржників. Згідно акту прийому-передачі від 28.11.2023 реєстру боржників № 1 за договором факторингу № 28112023 від 28.11.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло від ТОВ «Мілоан» реєстр боржників № 1 кількістю 2450. Відповідно до витягу з вказаного реєстру прав вимоги позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 32465,88 грн., з яких: 9600 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 22865,88 грн. - заборгованість за відсотками. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь - який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 даного Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Договір позики підписаний електронним підписом позичальника, шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та вимогам до кредитних договорів. Кредитні кошти надані в безготівкову порядку. Проте, доказів повернення отриманих коштів відповідачем, матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зважаючи на оформлений у встановленому порядку кредитний договір та договір факторингу, позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів та процентів за їх використання з боржника. Зобов`язання за основною сумою боргу за кредитним договором № 9102255 від 21.08.2023 складає 9600 грн. Разом з цим, зважаючи на фактичні строки обумовлені договором позики щодо користування кредитними коштами, розрахунок відсотків по договору позики складає за пільговий період 15 грн. (10000 грн. тіло кредиту х 0,01% х 15 днів), за поточний період 27000 грн. (10000 грн. тіло кредиту х 3% х 90 днів). В той же час за розрахунком позивача розмір заборгованості по відсотках становить 22865,88 грн., котрі підлягають стягненню з відповідачки. Так, відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 32465,88 грн. В силу вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн.

Outcome: approved