Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 18.07.2022 [PERSON] звернувся до суду в інтересах малолітнього сина [PERSON] із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Одеської області, про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що сторони перебували у шлюбі з 12.07.2016, від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою. Спільне життя з батьком дитини не склалось через відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, різні погляди на життя. З жовтня 2018 року шлюбі відносини між сторонами фактично припинилися. У зв`язку із цим позивачка звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідач з сином не спілкується, не сплачував добровільно грошові кошти на утримання дитини, не підтримував матеріально, не займався вихованням сина. Відповідач не спроможний виконувати свої батьківські обов`язки, не цікавиться життям дитини, не відвідує його вдома та в садочку, ухиляється від виконання обов`язків по його вихованню. Процесуальні дії суду Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.07.2022 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.02.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2023 витребувано докази у справі за клопотанням представника позивачки. Аргументи учасників справи В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити, пояснив, що з моменту народження дитини сторони однією сім`єю не проживали, відповідач не приймає участі у її житті, вихованні та утриманні, не спілкується з нею, жодних активних дій для налагодження стосунків із дитиною не вчиняє, самоусунувся від її виховання та утримання. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просить відмовити у їх задоволенні та не позбавляти його батьківських відносно сина, пояснив, що з 2019 року припинили спільне проживання та проживають окремо, на даний час шлюб розірвано, від початку привозив продукти та гроші, однак позивачка їх не приймала, говорила, що їм нічого не потрібно, дитину дуже любить, бажає спілкуватися із ним, брати участь у його житті, надавати кошти на його утримання можливості не було у зв`язку з втратою документів, відсутністю можливості працевлаштуватися та доходів, на теперішній час частково погашає заборгованість по аліментам. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, при винесенні рішення просить врахувати інтереси дитини. Фактичні обставини справи, встановлені судом З 12.07.2016 сторони перебували у шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.07. 2016 Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 366. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18.10.2016 2016 Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 1223. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам по ВП № [NUMBER], станом на 02.04.2024 заборгованість складає 11 557,16 грн. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 10.11.2022 № 01/21-1588, згідно з заявою [PERSON] від 24.10.2022, з [PERSON] він проживав разом та вів спільне господарство до 2019, надавав матеріальну допомогу та займався вихованням малолітнього сина. Стосунки між подружжям погіршились та [PERSON] переїхав до своєї матері, [PERSON] , 1955 р.н., де проживає по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із складними життєвими обставинами (крадіжка особистих документів та труднощі з працевлаштуванням), [PERSON] , [INFO] , не спілкувався з сином, вихованням та утриманням дитини не займався, але мав бажання бачити дитину та брати участь у її житті. На даний час [PERSON] перебуває в пошуках роботи, займається відновленням документів, заперечує проти позбавлення його прав відносно малолітнього [PERSON] , про що написав заяву. Згідно з інформацією, наданою начальником ІРВП ГУНП в Одеській області № 6513-3/1981 від 30.09.2022, [PERSON] , [INFO] , до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. Після з`ясування обставин, що призвели до вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав, служба у справах дітей Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області винесла це питання на розгляд комісії із питань захисту прав дитини. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , є недоцільним та таким, що не відповідає інтересам дитини. Позиція суду Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Вислухавши представника позивачки, відповідача, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з таких підстав. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1, 2, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України», заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06, від 18 грудня 2008 року) суд вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Судом встановлено, підтверджено показами свідків [PERSON] та [PERSON] та не заперечувалось самим відповідачем, що починаючи з 2019 року останній участі у житті дитини не приймав та вихованням дитини не займався, пояснюючи це тим, що після припинення спільного проживання позивачка гроші не приймала та перешкоджала його спілкуванню із дитиною, пізніше він втратив документи, тривалий час їх відновлював, працевлаштуватися та допомагати дитині матеріально можливості не мав, на теперішній час погашає заборгованість по аліментам частинами, любить дитину, має велике бажання приймати участь у її житті. Оцінивши надані суду докази, в тому числі висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, враховуючи бажання батька не втрачати зв`язок та налагодити стосунки із дитиною, брати участь у її житті, вихованні та утриманні, часткове погашення заборгованості по аліментам, суд дійшов висновку, що у даному випадку відсутні підстави для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити, попередивши відповідача про необхідність належним чином виконувати передбачені сімейним законодавством обов`язки щодо виховання та утримання сина.

Outcome: dismissed