Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

ТОВ "Кредит Ту Ю" (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивують позов тим, що 09 листопада 2021 року між ТОВ «КРЕДИТ ТУ Ю» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до умов Кредитного договору позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 10000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності зі сплатою процентів за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 08 листопада 2023 року, включно. Згідно п. 1.1. Кредитного договору загальний розмір кредиту за цим Договором складає 12700,00 грн., що включає суму зазначену в п. 1.1. цього Договору та суму авансових процентів, що повинні бути сплачені за рахунок кредиту відповідно до п. 3.4. цього Договору. Сплата авансових процентів, що нараховані за період вказаний в п. 1.3 цього договору та складають 2700,00 грн., здійснюється позичальником авансом в день отримання кредиту. Для сплати цих процентів на вказану суму кредитор надає позичальнику кредит. При цьому, з ціллю оплати зазначених процентів, позичальник доручає кредитору в момент такого надання утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню позичальнику відповідно до цього пункту договору. Тобто, на рахунок/платіжну картку позичальника зараховується сума кредиту за вирахуванням суми зазначених авансових процентів (п. 3.4. Кредитного договору). Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання в повному обсязі, а саме, відповідно до умов Кредитного договору перерахував кредитні кошти в сумі 10000 грн. 00 коп. на рахунок/платіжну картку відповідача, що підтверджується платіжною інструкцією № 943508 від 09.11.2021 року. Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначенні договорами терміни, згідно графіку платежів, а також, виконати інші свої зобов`язання згідно кредитного договору. Проте відповідач не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. Станом на день звернення з даним позовом до суду заборгованість за кредитним договором не погашена. Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви за кредитним договором становить 22572,00 грн., та складається з наступного: 11968,03 грн. заборгованість за кредитом; 10603,97 грн. заборгованість за процентами. Просять стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 20211109700014 від 09.11.2021 року в розмірі 22572,00 грн. та судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 червня 2024 року суддею Квашею І.М. прийнято справу до провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання учасники не з`явились. В позовній заяві представник позивача просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, жодних заяв чи клопотань не надіслав. Поштове відправлення, що надсилалося за його зареєстрованим місцем проживання, отримано. Причини неявки відповідача суду невідомі. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 223, 280 ЦПК України суд постановив слухати справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Позивачем до позовної заяви додано копії паспорта споживчого кредиту, заяви-приєднання, заяви-анкети позичальника. Проте ці копії неналежної якості, що унеможливлює їх прочитання. Отже, вони нечитабельні та достеменно встановити їх зміст неможливо (а.с. 17-21). Також в матеріалах справи відсутня копія платіжної інструкції №943508 від 09.11.2021, на яку в тексті позову посилається позивач як на доказ, що підтверджує перерахування кредитних коштів відповідачу. Тобто інформація про те, що кредитні кошти дійсно перераховувались на рахунок [PERSON] , відсутня. Верховний Суд 30 січня 2018 року (ВС/КЦС у справі №161/16891/15-ц) дійшов висновку про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. В матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів кредитором на рахунок відповідача. Зокрема, позивачем не надано суду копію меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписок по картковому рахунку, належним чином проведеного розрахунку заборгованості, тощо. Позивачем додано виписку по фінансовому кредитному договору [PERSON] , №20211109700014 від 09.11.2021 (а.с. 9). З цієї виписки вбачається розмір боргу за кредитом за період з 09.11.2021 по 09.11.2023. Також в цій таблиці є графа - "загальна сума внесених коштів", та тричі вказано число 1100 грн. Крім того, зазначено, що станом на 09.11.2023 залишок по вказаному кредиту (без відсотків та пені) становить 11968,03 грн. З довідки №113/2024 від 26 березня 2024 року, виданої генеральним директором ТОВ "Кредит Ту Ю", вбачається, що між [PERSON] та ТОВ "Кредит Ту Ю" було укладено договір фінансового кредиту №20211109700014 від 09.11.2021 на 24 місяці. В рамках вищевказаного договору грошові зобов`язання становили 12700,00 грн. Станом на 06.03.2024 заборгованість за кредитом становить 11968,03 грн., за процентами - 10603,97 грн. Загальна сума заборгованості складає 22572,00 грн. (а.с. 10). Суд зауважує, що розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи (Висновок Верховного Суду від 13 травня 2020 року (справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19). Правова позиція щодо первинних документів відображена і в постанові Верховного Суду України від 14 червня 2018 року в справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані у позовній заяві. Також з наданих документів неможливо встановити, яким чином були нараховані відсотки за договором. Крім того, враховуючи те, що відповідач не повідомив своєї позиції щодо спору, лише з таблиці-виписки по фінансовому кредитному договору, складеної ТОВ "Кредит Ту Ю", та зазначення в ній інформації щодо внесення [PERSON] коштів, неможливо встановити, чи визнав він борг. Відтак, вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 22572,00 грн. за кредитним договором №20211109700014 від 09.11.2021 до задоволення не підлягає. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно з \~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Таким чином, з доданих до позову додатків неможливо встановити, чи укладався кредитний договір між позивачем та відповідачем, які були його умови, чи перераховував ТОВ "Кредит Ту Ю" кошти на рахунок [PERSON] , яким чином нараховано відсотки за кредитом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами свої позовні вимоги, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати по справі залишаються за позивачем. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed