Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір №3567232, згідно з умовами якого відповідач отримав 4000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 27.11.2021. У позовній заяві вказано, що ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав у повному обсязі, відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. Позивач зазначає, що кредитний договір укладено в електронній формі та підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. 09.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 80-МЛ від 09.02.2022, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників відповідно до реєстру, зокрема, до [PERSON] . Позивач зазначає, що сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №3567232 від 12.11.2021 було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги №80-МЛ від 09.02.2022. Сума заборгованості відповідача становить 18960,00 грн., відповідно до витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №80-МЛ від 09.02.2022, них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 4000,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 13800,00 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 1160,00 грн. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №3567232 від 12.11.2021 в сумі 18960,00 грн. та стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, однак у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без їх участі, щодо винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився та не подав відзиву, а також будь-яких інших клопотань. У відповідності до положень ст.ст.280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). За правилами ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону). Згідно зі ст.11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст.12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч.ч.1,2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Судом встановлено, що 12.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №3567232, предметом якого є надання товариством клієнту кредиту в розмірі 4000,00 грн. в обмін на зобов`язання клієнта повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, сплатити комісію за надання кредиту та виконати інші зобов`язання в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з основними умовами цього договору строк користування кредитом становить 15 днів (12.11.2021 - 27.11.2021). Окрім цього, відповідно до п.1.5.1 вказаного договору комісія за надання кредиту становить 1160,00 грн., яка нараховується за ставкою 29,00 % від суми кредиту одноразово. Згідно з умовами, визначеними пунктом 1.5.2 договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що становить 1800,00 грн., тип процентної ставки - фіксована (п.1.7 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 6960,00 грн. (п.1.5 договору). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, про що свідчить Довідка про ідентифікацію. Відповідно до Додатку №1 до цього договору під назвою «Графік платежів за договором про споживчий кредит №3567232 від 12.11.2021», до оплати за кредитним договором підлягає 6960,00 грн., з яких: 4000,00 грн. - сума кредиту за договором; 1800,00 грн. - сума нарахованих процентів за користування кредитом; 1160,00 грн. - сума комісії за надання кредиту. 09.02.2022 р. між ТзОВ « Мілоан» та ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №80-МЛ, відповідно до якого ТзОВ «Мілоан» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» приймає належні ТзОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №80-МЛ від 09.02.2022 р., ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 18960,00 гривень, , з яких: 4000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13800,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1160,00 грн. - сума заборгованості по комісії. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що договір укладено відповідачем в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, вчиненим одноразовим ідентифікатором, котрий надсилався на належний відповідачу номер мобільного телефону [NUMBER] , про що свідчить Довідка про ідентифікацію [PERSON] , в якій зазначені анкетні дані останнього, номер телефону, електронний підпис V69608. Вказані обставини не були спростовані [PERSON] . Таким чином, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем, спрямованих на укладення кредитного договору в обраний спосіб, такий не був б укладений сторонами, суд приходить до висновку, що цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Після підписання електронним підписом кредитного договору і прийняття акцепту оферти у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у товариства виникли зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з повернення кредитних коштів. Судом встановлено отримання [PERSON] кредитних коштів за договором №3567232 від 12.11.2021 в сумі 4000,00 грн., що підтверджується Платіжним дорученням №60924234 від 12.11.2021. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові і відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Крім того, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Як свідчать матеріали справи, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Згідно умов договору відступлення прав вимоги, повідомлення боржника про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не передбачено. При цьому, суд звертає увагу на те, що кредитний договір, який укладений між [PERSON] та первісним кредитором, а також договір про відступлення права вимоги, укладений між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у встановленому порядку недійсним не визнаний, а відтак, в силу положень статті 204 ЦК України, діє презумпція правомірності вказаного правочину. З огляду на викладене, судом встановлено, що [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором №3567232 від 12.11.2021, а тому з відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню заборгованість, яка виникла за цим договором в частині заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) та заборгованості за комісією, оскільки вказане зобов`язання прямо передбачено кредитним договором. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами, суд приходить до наступного висновку. За змістом статті 1048 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц), в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року (справа №300/438/18). За умовами кредитного договору №3567232 від 12.11.2021 року передбачено надання кредиту в розмірі 4000,00 грн. строком на 15 днів, тобто до 27.11.2021 року. Отже, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за вказаним договором, нарахованих за 15 днів кредитування до 27.11.2021, що, виходячи із установлених в договорі процентних ставок, становить 1800,00 грн. У додатку №1 до кредитного договору №3567232 від 12.11.2021 року зазначено суму кредиту, яка підлягає сплаті відповідачем, 4000,00 грн. та суму процентів, яка підлягає сплаті за договором за 15 днів - 1800,00 грн., а також суму комісії за надання кредиту - 1160,00 грн., а всього: 6960,00 грн. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму боргу в добровільному порядку не повертає, суд вважає, що у нового кредитора виникло право на стягнення суми заборгованості за вказаним договором у розмірі 6960,00 грн., а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Окрім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частин 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки вказаний позов задоволено на 36,71%, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 889,26 грн.

Outcome: approved