Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з вказаним позовом в інтересах [PERSON] про стягнення аліментів. У позові вказує, що від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 23.11.2023 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на її утримання в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку на час перебування у відпустці по догляду за дитиною - до 26.05.2024. Після ухвалення вказаного судового рішення відповідач вигнав позивачку з дитиною з квартири, та здав квартиру стороннім людям в оренду. У зв`язку з постійними хворобами сина, її відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною продовжено до 22.11.2024. Коштів на своє утримання вона не має, відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати їй таку допомогу. Останній висловлює позивачу погрози та виражається нецензурною лайкою в присутності дитини з приводу того, що вона змушена стягнути з нього аліментів. Відповідач двічі в 2024 році притягувався до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП. Просить стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх вдів його заробітку починаючи з 23.05.2024 і по 22.11.2024. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Від відповідача надійшов відзив на позов. Позовні вимоги визнає частково в розмірі 1/10 частки з усіх видів його заробітку. У відзиві вказує, що з його заробітку стягуються аліменти на утримання сина на користь позивача у розмірі 1/4 частки до досягнення дитиною повноліття за судовим наказом від 05.10.2023, а також утримується 1/8 частка на утримання позивача, яке з липня 2024 року має бути припинено. Аліментні зобов`язання виконує належним чином. Він є власником квартири по [ADDRESS] , в якій разом з ним зареєстрований їх син. Він сплачує житлово-комунальні платежі. Після фактичного припинення шлюбних стосунків, між сторонами склались конфліктні відносини, їх спільне проживання було не можливе через постійні сварки. Йому не відомо місце проживання позивача, остання перешкоджає йому у спілкуванні з сином, змінила дитячий садок, який відвідував [PERSON] . Просить врахувати, що їх син не має вад ні фізичного, ні психічного розладу. Після сплати аліментів на утримання сина та комунальних платежів, сплата аліментів на утримання позивача у розмірі 1/4 частки його заробітку є непосильною для нього. Представником позивача подано заперечення на відзив, вказує, що викладені у відзиві твердження відповідача не відповідають дійсності. Відповідач сам позбавив дружину з дитиною житла, вигнав їх з квартири, не віддавши дитячі речі та змінивши замки на дверях, чим перешкоджав їм проживати в квартирі. Відповідач здає квартиру в оренду та щомісячно отримує орендну плату, але у відзиві зазначає, що він сплачує комунальні платежі і розмір аліментів на утримання дружини є для нього непосильним. Відповідачу відомо місце проживання позивача з сином, що спростовується тим, що останній подав заяву до органу опіки та піклування стосовно перешкод у побаченні з сином, в якій зазначив дані про фактичне їх місце проживання. Розмір аліментів, який пропонує відповідач є занадто низьким і не може бути предметом розгляду в суді. Наполягає на задоволенні позовних вимог. 13 червня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2024 року. Із довідки АТ «ПІВДГЗК» від 20.06.2024 №351 видно, що із заробітку [PERSON] виконуються стягнення у ВП [NUMBER] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку з 01.10.2023 до повноліття дитини, у ВП [NUMBER] на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/8 частки - з 01.12.2023 до 26.05.2024. Заборгованості по виконавчих листах станом на 01.06.2024 немає. Із автоматизованої системи виконавчих проваджень видно, що станом на 30.06.2024 вказані виконавчі провадження відкриті. [PERSON] , [INFO] з 21.11.2022 перебуває на диспансерному обліку через захворювання ( код за МКХ-10 - J35.3) та з 23.05.2024 потребує домашнього догляду, що підтверджується довідкою ЛКК, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» КМР від 14.05.2024 №62. Вказано, що довідка дійсна до 22 листопада 2024 року. Відповідно до наказу №160/К «В» від 16.05.2024 [PERSON] надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, яка потребує домашнього догляду з 23.05.2024 по 22.11.2024 включно. Також встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] та здійснює оплату комунальних платежів. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають з права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини. Згідно із ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до частини 3 статті 84 СК України, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Частиною 4 статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Встановлено, що дитина сторін проживає з матір`ю, що не заперечується відповідачем, потребує домашнього догляду до 22 листопада 2024 року у зв`язку із захворюванням, з приводу якого вона перебуває на диспансерному обліку. Позивач перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, оскільки здійснює догляд за малолітньою дитиною, яка за станом здоров`я потребує домашнього догляду, тому потребує матеріальної допомоги від чоловіка - батька дитини. Суд звертає увагу, що догляд за хворою дитиною є складовою частиною лікувального процесу, від якого залежить ефективність терапевтичних заходів та одужання дитини. У даному випадку вік малолітньої дитини [PERSON] (чотири повних роки) і стан його здоров`я, безумовно передбачають постійний догляд за дитиною. Встановлено, що відповідач працює, має регулярний дохід, має у власності квартиру, а тому, незважаючи на необхідність сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини до її повноліття та оплачувати житлово-комунальні послуги, суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу. Також суд враховує, що за рішенням суду аліменти на утримання [PERSON] стягнуті з відповідача до 26.05.2024 та на час розгляду даної справи їх стягнення припинено. У відповідності зі ст. 77, 79 СК України за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі, від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування інших доказів учасниками справи не заявлялось. Викладені у позові обставини щодо перешкоджання відповідача у проживанні позивача з сином за адресою: [ADDRESS] , здачі цієї квартири відповідачем в оренду та отримання орендної плати, не знайшли підтвердження в судовому засіданні через ненадання сторонами таких доказів. Також не доведено відповідачем факту чинення йому перешкод позивачем у спілкуванні з дитиною. Суд враховує, що позивачем не надано доказів на підтвердження потреби в аліментах на своє утримання саме в розмірі 1/ 4 частини від заробітку відповідача. Позивачем не доведено, що відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу в такому розмірі. Обгрунтовуючи рішення, суд керується правовими висновками, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», і зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial