Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до П`ядицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, яким просить визнати за нею у порядку спадкування, право власності на таке майно: Є - житловий будинок; И - літня кухня; Л - стодола; М - стайня; Н - сарай; О - сарай; П - навіс; Р - сарай, після смерті її чоловіка: [PERSON] . Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06 травня 2024 року суд відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання та витребував матеріали спадкової справи. Ухвалою суду від 11 червня 2024 року підготовче провадження у справі було закрите і справу було призначено до розгляду по суті на 05 серпня 2024 року. Стислий виклад позицій учасників справи. Аргументи позивача. ЇЇ чоловік [PERSON] , помер [INFO] , після смерті якого відкрилася спадщина за законом на вищевказане майно. Позивачка з метою оформлення спадщини після смерті її чоловіка звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, але в отриманні такого свідоцтва щодо майна її чоловіка нотаріус відмовив, оскільки право власності на нерухоме майно зареєстроване за її померлим головою колгоспного двору [PERSON] , а частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено. У зв`язку із чим позивач просить суд визнати, за нею в порядку спадкування право власності на зазначене спадкове майно. Позиція відповідача. Подали клопотання в якому просили прийняти рішення до чинного законодавства. Оцінка суду щодо фактів. Відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] 01.02.1988 року продав [PERSON] житловий будинок який розташований у с. П`ядики Коломийського району Івано-Франківської області. 15 грудня 2009 року, з огляду на свідоцтво про смерть, [PERSON] помер (а.с.7). За даними обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (виписки з інвентаризаційних матеріалів), а також будівельного та технічного паспорту, житловий будинок та господарські будівлі, розташовані у [ADDRESS] , мають такий склад: житловий будинок (літера за планом - Є); вбиральня (літера за планом З) літня кухня (літера за планом И); стодола (літера за планом Л); стайня (літера за планом - М); сарай (літери за планом Н,О); навіс (літера за планом - П); сарай (літера за планом - Р); криниця (літера за планом - №1); огорожа (літера за планом - №2-3). Разом з цим відповідно до вищевказаної виписки зазначений житловий будинок належав [PERSON] , на праві приватної власності. Свідоцтво про право власності, видане 12.09.1989 року виконкомом Коломийської районної ради на підставі рішення № 125 від 14.06.1989 року. (а.с. 10,12-13, 26-30). Водночас, за даними довідки Пядицької сільської ради, станом на 01 липня 1990 року в колгоспному дворі (у [ADDRESS] ) були зареєстровані [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] . Разом з цим на момент смерті [PERSON] у вищевказаному будинку проживала дружина [PERSON] та Племінник [PERSON] (а.с. 11). Також довідкою вищевказаної установи встановлено, що [PERSON] , був зареєстрований по [ADDRESS] з 1988 року по день смерті [INFO] (а.с. 9). Постановою від 28 листопада 2023 року, державний нотаріус Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом зокрема на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані у [ADDRESS] , оскільки частки померлого голови колгоспного двору та інших його членів у майні колгоспного двору не виділено (а.с.8). Оцінка суду щодо правовідносин учасників. Із встановлених обставин вбачається вступ позивача у цивільно-правові відносини щодо власності в межах яких, виник спір щодо набуття позивачем права власності на нерухоме майно, у порядку спадкування, на яке претендує відповідач. Оцінка суду щодо права позивача. Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (який набув чинності для України 11 вересня 1997 року) також передбачає право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном. З огляду на положення частини 1 статті 181 та 182 Цивільного кодексу України, житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані у [ADDRESS] , слід розглядати як нерухому річ, право власності на яку, а також його виникнення, перехід і припинення підлягає державній реєстрації. Законом, який регулює відносини пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV. Статтею 3\~цього закону\~передбачено,\~що державна\~реєстрація прав\~є обов`язковою,\~інформація про\~права на\~нерухоме майно\~підлягає внесенню\~до Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно.\~Проте,\~частиною 4\~цієї статті\~гарантується,\~що права\~на нерухоме\~майно,\~що виникли\~до 01\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. А тому, суд відзначає наступне. З огляду на положення частини 1 статті 120 та частини 1 статті 112 ЦК Цивільного кодексу Української Радянської Соціалістичної Республіки (який діяв на території нинішньої України з 01 січня 1964 року до 01 січня 2004 року, а тому підлягає застосуванню, - надалі за текстом ЦК УРСР), майно колгоспних дворів належало його членам на праві сумісної власності, а членами дворів могли бути два і більше громадян. При цьому, в силу положень вказаного ЦК УРСР та «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» (що була затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та діяла по 19 січня 1996 року), на той час законодавство не передбачало обов`язкової реєстрації прав власності на майно колгоспних дворів. Проте одним із документів, який в силу положень пункту 7 Розділу ІІ зазначеної Інструкції та додатку до неї вважався правовстановлюючим, було свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, під яким розумілось два і більш будинків з приналежними до них надвірними будівлями (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. А встановлені судом факти прямо вказують на те, що предмет позову, яким володів [PERSON] , являло собою домоволодіння, що складалось з: житловий будинок (літера за планом - Є); літня кухня (літера за планом - И); стодола (літера за планом - Л); стайня (літера за планом - М); сараї (літери за планом Н,О,Р); навіс - (літера за планом - П). І також суд констатує, що йому не надано будь-яких доказів того, що набуте [PERSON] , право власності на зазначене майно було припинено будь-яким чином до 15 квітня 1991 року (а.с.1-64). За правовою конструкцією статті 549 ЦК УРСР (який діяв на момент смерті батька позивача) вважалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. І з огляду на встановлені обставини у цій справі, тільки позивач подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, а тому суд вважає, що саме позивач дійсно стала єдиним спадкоємцем права на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами і відповідно саме вона успадкувала це майнове право ставши одноособовим його власником, яке не визнає нотаріус і на яке претендує відповідач. Тож, вказане право позивача підлягає судовому захисту. З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому суб`єкту права власності можливість звернутись до суду за захистом цього права. А згідно з статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законами України. Тож суд враховує, що в силу пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України, способом захисту цивільного права може бути і його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна, якщо це право не визнається будь-якою іншою особою. Отже враховуючи викладене, та те, що на право приватної власності позивача претендує відповідач, у випадку не прийняття нею спадщини або не визнання цього судом, обраний позивачем спосіб захисту слід визнати належно обраним, а позовні вимоги доведеними, і тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved