Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

В травні 2024р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (далі по тексту - відповідач 1), ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» (далі по тексту - відповідач 2), в якому просила суд: - поновити становище яке діяло до початку порушення в частині виправлення помилок в базі відповідача 1 та відповідача 2 щодо об`єкту постачання електричної енергії та зазначення адреси в базах за о/р № [NUMBER] та о/р № [NUMBER] відповідно на дійсну, та у відповідності до первісних документів [ADDRESS] (далі по тексту - вимога № 1); - зобов`язати відповідача 1 безкоштовно укласти з позивачкою, як з новим власником договір про розподіл з постачання електричної енергії з урахуванням існуючого раніше підключення за адресою: [ADDRESS] (далі по тексту - вимога № 2); - поновити постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , яке було відключене за заявою відповідача 2, 08 лютого 2022р. (далі по тексту - вимога № 3); - зобов`язати відповідача 2 укласти з позивачкою, як з новим власником договір про постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 12 серпня 2020р. вона є власником земельної ділянки за вище вказаною адресою, на підставі договору купівлі - продажу, укладеного з [PERSON] . На момент купівлі-продажу, ця земельна ділянка була підключена до електричної мережі. Підключення ділянки до електричної мережі було виконано у 2007р., згідно технічних умов № 4547, виданих ЗАТ «Київобленерго» від 17 серпня 2006р., був встановлений лічильник контролю обсягу спожитої електричної енергії «ЦЭ6803В» за № 6580360, та був визначений особовий рахунок з розподілу № [NUMBER] в ПрАТ ДТЕК «Київські регіональні електромережі» та було укладено договір № 400653662 комерційна пропозиція «Побут» про постачання електричної енергії на ім?я попереднього власника [PERSON] з ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія». В досудовому порядку, позивачка зверталась до відповідачів 1, 2 з заявами про здійснення переоформлення, як з новим власником земельної ділянки, договору про розподіл та договору про постачання електричної енергії. В подальшому при заміні електролічильника, позивачка з`ясувала, що її лічильник, який підключений до ділянки за адресою: [ADDRESS] в базі відповідача 1 містить іншу адресу: [ADDRESS] іншого власника, який має свій окремий особовий рахунок та лічильник. При зверненні в досудовому порядку, позивачці було повідомлено про те, що за вказаною адресою відсутнє підключення до електроенергії, а тому слід здійснити заходи щодо подання документів на нове приєднання, яке здійснюється на платній основі. На думку позивачки, дії відповідачів 1, 2 є незаконними щодо відмови їй в укладені договорів про розподіл та постачання електричної енергії, умисних діях щодо не укладання угод та відключення електроенергії, позбавляють її, як споживача права на безкоштовне переоформлення послуг з постачання електричної енергії до об?єкту, який був підключений до електричної мережі та до якого постачалась електрична енергія. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 04 жовтня 2023р. на адресу суду надійшов відзив ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», в якому відповідач 2 проти позову заперечив, зазначивши, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідачем 2 не було допущені помилки щодо об`єкту постачання електричної енергії та зазначення адреси в базах за о/р № [NUMBER] , оскільки цей особовий рахунок належить [PERSON] , і адреса споживання електричної енергії зазначена інша ( [ADDRESS] ). Разом з тим, адреса місцезнаходження земельної ділянки позивачки: [ADDRESS] . Також відповідач 2 зазначав, що в досудовому порядку позивачкою при зверненні до нього не було надано всіх необхідних документів, при цьому відповідач звертав увагу суду, що стороною позивача не враховані положення ст. 627 ЦК України. Також на думку сторони відповідача 2, є безпідставними вимоги позивачки про поновлення електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач 2 не здійснював відключення електропостачання, тому, що не має такої можливості. 10 жовтня 2023р. на адресу суду надійшов відзив ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», в якому відповідач 1 проти позову заперечив, зазначивши, що в системі обліку відповідача 1 особовий рахунок № [NUMBER] зареєстрований на ім`я [PERSON] , який був створений в результаті укладення з останньою договору користування електричною енергією № 9600. При цьому відповідач 1 звертав увагу суду, що після здійснення підключення земельної ділянки [PERSON] , ця земельна ділянка була поділена на шість окремих земельних ділянок, зі зміною кадастрового номеру та присвоєння інших адрес. Також сторона відповідача 1 вважає, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки в досудовому порядку, позивачкою не були виконані вимоги щодо укладення відповідних договорів, а обраний позивачкою спосіб захисту є неналежним. Відповіді на відзиви відповідачів 1, 2 стороною позивача не подавались. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України ) Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 925/642/19 від 02 лютого 2021р. зазначила, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. У відповідності до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, та не оспорювалося сторонами, що згідно із рішенням Гореницької сільської ради ХХХ- сесії XXV- скликання № 4/62 від 18 травня 2010р., після приєднання та підключення електрозабезпечення до земельної ділянки [PERSON] 3222482000:05:008:0338, площею 0,7785 га за адресою, таку земельну ділянку було поділено на 6 окремих земельних ділянок з номерами 13, 15, 15- A, 17, 19, 21. 12 серпня 2020р. між [PERSON] та позивачкою [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись до суду з вимогою № 1, позивачка зазначала, що з метою захисту її порушеного права, суду слід поновити становище яке діяло до початку порушення в частині виправлення помилок в базі відповідача 1 та відповідача 2 щодо об`єкту постачання електричної енергії та зазначення адреси в базах за о/р № [NUMBER] та о/р № [NUMBER] відповідно на дійсну, та у відповідності до первісних документів [ADDRESS] . Разом з тим, як встановлено судом, з наданих стороною відповідачів 1, 2 письмових доказів до відзивів на позов, о/р № [NUMBER] в системі обліку SAP відповідача 1 зареєстрований на ім`я [PERSON] , на підставі укладеного між відповідачем 1 та [PERSON] договору про користування електричною енергією № 9600, яким передбачено користування останньою електричною енергією за адресою земельної ділянки: [ADDRESS] . В свою чергу, як встановлено судом, о/р № [NUMBER] обліковується в базі даних відповідача 2, при цьому відповідач 2 наголошував, що 01 січня 2019р. відповідачу 2 від оператора систем розподілу були передані дані про споживача за цим особовим рахунком, за адресою споживання: [ADDRESS] . Відповідно до даних оператора систем розподілу споживачем електроенергії за цією адресою була і є на теперішній час - [PERSON] , і якій, як споживачу було відкрито цей особовий рахунок [NUMBER] (адреса споживання електроенергії: [ADDRESS] , ЕІС - код точки розподілу [NUMBER]). Судом не встановлено, що в базах даних відповідачів 1, 2, в яких обліковуються відповідні особові рахунки № [NUMBER] та № [NUMBER] відповідно, були допущені помилки, при цьому протягом всього часу розгляду справи в суді стороною позивача не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу в обгрунтування вимоги № 1, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення вимоги № 1. Не підлягають задоволенню, і вимоги №№ 2, 4, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до п.3.2.10. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за № 312 від 14 березня 2018р. (далі по тексту - ПРРЕЕ) споживач перед укладенням договору про постачання електричної енергії має обрати відповідну комерційну пропозицію та зазначити її у заяві-приєднані до умов договору постачання електричної енергії споживачу. Така комерційна пропозиція є невід`ємним додатком до договору. Відповідно п. 3.2.12. ПРРЕЕ разом із заявою-приєднанням споживач також надає: - копію паспорта (для фізичних осіб) або витяг, або довідку, або копію виписки з ЄДР (для юридичних осіб) споживача; - документ, що посвідчує право на представництво інтересів особи у випадку подання заяви представником (для фізичних осіб), або документ, що посвідчує право особи діяти від імені юридичної особи (для юридичних осіб); - копія документа, що підтверджує право власності чи користування об`єктом; - паспорт точки розподілу/передачі об?єкта (площадки вимірювання). Так, судом не встановлено, що в позасудовому порядку, позивачкою були дотриманні положення вище зазначених пунктів ПРРЕЕ, та не було надано до суду докази, що вона зверталася до відповідача 2, з повним пакетом документів для укладення відповідного договору, і їй було незаконно відмовлено відповідачем 2. Разом з тим, у відзиві на позов, відповідач 2 наголошував, що у випадку якщо позивачка звернеться до нього з повним пакетом документів для підключення об?єкту електропостачання за адресою: [ADDRESS] , та надасть повний пакет документів визначений ПРРЕЕ включаючи паспорт точки розподілу (на адресу: [ADDRESS] ), який надається оператором систем розподілу (ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі»), з нею буде укладений відповідний договір. Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення вимоги № 4. Звертаючись до суду з вимогою № 2, позивачка наголошувала, що відповідачем 1, їй було відмовлено в укладенні договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, у зв`язку з наявною заборгованістю попереднього власника за спожиту електроенергію. Разом з тим, у відзиві на позов, відповідач 1, звертав увагу суду, що в позасудовому порядку, відповідачем 1 не було відмовлено позивачці в укладені відповідного договору, а надані роз`яснення особисто відповідачем 1 щодо порядку укладення відповідного договору, і в подальшому за скаргою позивачки, їй також надавались відповідні роз`яснення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у відповіді на її скаргу, зокрема: «…у зв?язку із зміною споживача, ОСР має невідкладно вжити вичерпних заходів щодо укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії з новим споживачем, після надання ним заяви та документів, перелік яких визначений п. 2.1.8 глави 2.1 розділу ІІ ПРРЕЕ та, за відповідним зверненням споживача, надати підписані уповноваженою особою оператора системи розподілу паперову форму Договору відповідно до Типового договору, додатком 2 до якого є паспорт точки розподілу електричної енергії. При цьому, звертаємо увагу, що питання щодо відшкодування заборгованості за спожиту електричну енергію попереднього споживача, відповідно до укладених договорів з ОСР/ПУП може вирішуватись у судовому порядку та не є підставою для відмови в укладенні Договору з новим споживачем. Враховуючи зазначене, ПрАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» має вжити вичерпних заходів щодо укладення Договору з новим власником, після надання ним заяви та переліку документів, визначеного п. 2.1.8 глави 2.1 розділу І ПРЕЕ та, за відповідним зверненням споживача, надати підписані уповноваженою ОСР паперову форму Договору відповідно до Типового договору, додатком 2 до якого є паспорт точки розподілу електричної енергії…». Таким чином, у суду відсутні також, і правові підстави для задоволення вимоги № 2. Щодо вимоги позивачки № 3 про поновлення постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , яке було відключене за заявою відповідача 2, 08 лютого 2022р., то в цій частині позов також не підлягає задоволенню, оскільки, як встановлено постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2024р. по цивільній справі № 369/5946/22 за позовом ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережи» про стягнення заборгованості з оплати електричної енергії, наявні матеріали справи підтверджують наявність договірних правовідносин щодо постачання електричної енергії між ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія», як постачальником і [PERSON] , як споживачем. При цьому, факт споживання електричної енергії свідчить про приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Доказів, які свідчили б про відмову від отримання електричної енергії матеріали справи не містять. Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що 12 серпня 2020р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , стала гр. [PERSON] . Таким чином, постачальник електричної енергії не може здійснювати нарахування відповідачці [PERSON] , після того, як вона здійснила продаж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Апеляційний суд погоджується з доводами скаржника про те, що факт продажу вказаної земельної ділянки не дає підстав уважати про припинення договірних відносин між позивачем ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» та відповідачкою [PERSON] щодо забезпечення потреб електроустановки останньої. Доказів про те, що відповідачка відмовилась від отримання послуг з постачання електричної енергії, які надає позивач, такий договір є розірваним або право власності на об`єкт перейшло до нового власника, матеріали справи не містять, відтак такі доводи відзиву відповідачки [PERSON] колегія суддів відхиляє. Відповідно до даних особової картки споживача [PERSON] , [ADDRESS] , по особовому рахунку № [NUMBER] розмір заборгованості станом на травень 2022р. становить 22 094,00 грн. Наявність заборгованості по цьому ж особовому рахунку підтверджується також даними наданого до суду першої інстанції відповідачкою Акту звіряння розрахунків за період 01 січня 2019р. - 03 серпня 2022р. за особовим рахунком № [NUMBER] , згідно якого станом на 03 серпня 2022р. визначено заборгованість у розмірі 22801,28 грн. Таким чином, відключення електроенергії відбулося, саме внаслідок не виконання своїх зобов`язань за відповідними договорами [PERSON] . Враховуючи те, що суд прийшов до висновку, про відмову в задоволенні вимог № № 2, 4, то і не підлягає задоволенню, і вимога № 3, яка є похідною, при цьому судом враховано, що позивачка є новим споживачем за новим об`єктом електропостачання, а не новим споживачем за о/р № [NUMBER] , о/р № [NUMBER] . Так, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). При прийнятті рішення суд також враховує, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідачів не підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed