Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на частину земельної ділянки площею 0,1500 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки - 5121083900:02:002:1104, що розташована в [ADDRESS] , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в порядку спадкування після смерті його батька - [PERSON] , який помер [INFO] , яка належала померлому відповідно до рішення № 127 Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області від 30.01.1998 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Спадкоємцями [PERSON] першої черги є його син - позивач по справі та його дружина - [PERSON] , яка звернулася до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області з заявами про прийняття спадщини нею та її неповнолітнім сином - [PERSON] 08 жовтня 2009 року відкрита спадкова справа № 773/2009. 17.03.2010 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину № 1-978 на частину квартири [ADDRESS] ; відповідачу - видано свідоцтво про право на спадщину № 1-975 на частину квартири [ADDRESS] . За життя спадкодавця, 30.01.1998 року Маяківська сільська рада рішення № 127 надала йому у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею у розмірі 0.15 га, яка розташована у [ADDRESS] . На дану земельну ділянку були виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), відповідно до якої земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер 5121083900:02:002:1104, відомості внесені до Державного земельного кадастру. 13 лютого 2024 року листом № 336/02-14 Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області позивача було повідомлено, що оскільки позивачем по справі не надано оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,1500 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки - 5121083900:02:002:1104, що розташована в [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] , йому не може бути видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду з питання підтвердження права власності на вищевказане спадкове майно, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , або визнати у судовому порядку за собою право власності в порядку спадкування на відповідні частки вищевказаного спадкового майна, та надати до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області рішення суду, яке набрало законної сили. У зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду. Відповідачка по справі - [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати за нею право власності на частину земельної ділянки площею 0,1500 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки - 5121083900:02:002:1104, що розташована в [ADDRESS] , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , яка належала померлому відповідно до рішення № 127 Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області від 30.01.1998 року. Позов [PERSON] визнала у повному обсязі та просила справу розглянути у її відсутність. Представник [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому вказав, що на позовних вимогах наполягає, просить справу розглянути у його відсутність та відсутність [PERSON] , зустрічний позов [PERSON] визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позови підлягають задоволенню з наступних підстав. Положеннями статей 15, 16 Цивільного Кодексу України, статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно з ст. 78 ЗК України, право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). У відповідності до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або неприйняття її. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до положення ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи те, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, відсутність належно оформленого свідоцтва на право власності на нерухоме майно у померлого спадкодавця унеможливлює спадкоємцю оформити свідоцтво про право на спадщину. Отже, об`єктами спадщини за Цивільного кодексу України є права та обов`язки, які належали особі і час смерті, крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 1. Розділу Х Перехідні положення Земельного Кодексу України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб`єктивного земельного права, суб`єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Право власності [PERSON] , який помер [INFO] на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер 5121083900:02:002:1104, що розташована в [ADDRESS] , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), підтверджується рішення Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області №127 від 30.01.1998 року. Враховуючи вищевикладене, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] мають право після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на визнання за ними права власності на земельну ділянку, площею 0,1500 га, кадастровий номер 5121083900:02:002:1104, що розташована в [ADDRESS] , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відтак, з урахуванням того, що іншим чином, окрім звернення до суду, позивачам захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на земельні ділянки не можливо, а також з метою забезпечення належної реалізації позивачами свого права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовів. Згідно приписів ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч.1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, крім того, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Статтею 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки. Таким чином, суд доходить висновку про доцільність здійснення поділу земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер 5121083900:02:002:1104, що розташована в [ADDRESS] , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), із визначенням частки співвласників, шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці у праві власності на вказану вище земельну ділянку.

Outcome: approved