Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» у грудні 2023 року звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики № 8499897 від 04.12.2019 року в загальній сумі 11941,16 грн., яка складається з: заборгованості за позикою в сумі 5000,00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 2400,00 грн., заборгованості за відсотками на прострочену позику в сумі 2500,00 грн., 3 % відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 528,90 грн., та інфляційних втрат відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 1512,26 грн. Позов мотивований тим, що 04 грудня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та відповідачем було укладений договір позики № 8499897. 03 квітня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 3042017, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 8499897 від 04.12.2019 року. Оскільки відповідач зобов`язання за договором позики № 8499897 від 04.12.2019 року належним чином не виконав та відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в загальній сумі 11941,16 грн., яка складається з: заборгованості за позикою в сумі 5000,00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 2400,00 грн., заборгованості за відсотками на прострочену позику в сумі 2500,00 грн., 3 % відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 528,90 грн., та інфляційних втрат відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 1512,26 грн., у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 січня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с.58). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.1-5). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 60, 65), причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань та відзиву на позов до суду не подавав. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачу направлялась повістка про виклик до суду на адресу, зазначену в позовній заяві, та є адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (довідка № 000082/1 про реєстрацію місця проживання, а.с. 57), а також відповідача про розгляд справи було повідомлено в порядку, передбаченому частиною одинадцятою статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням частини четвертої статті 223 та статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. На підставі договору позики № 8499897 від 04 грудня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» надано [PERSON] грошову позику в сумі 5000,00 грн., з відсотковою ставкою 584,00 % річних, та відсотковою ставкою на прострочену позику 985,50 % річних (а.с.7). Між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» 03 квітня 2017 року укладено договір факторингу № 03042017. За умовами пункту 2.1 якого згідно умов цього договору первісний кредитор (клієнт) зобов`язується відступити новому кредитору (фактору) права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а новий кредитор (фактор) зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором (а.с. 28-31). За умовами пункту 4.1 договору факторингу № 03042017 від 03 квітня 2017 року право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі наведеної в додатку № 3 до цього договору. Згідно з витягу з реєстру прав вимоги № 99 від 15.05.2020 року до договору факторингу № 3042017 від 03.04.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» право вимоги до [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ), за договором позики № 8499897 від 04 грудня 2019 року (а.с.36). Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] за договором позики № 8499897 від 04 грудня 2019 року становить в загальній сумі 11941,16 грн., яка складається з: заборгованості за позикою в сумі 5000,00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 2400,00 грн., заборгованості за відсотками на прострочену позику в сумі 2500,00 грн., 3 % відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 528,90 грн., та інфляційних втрат відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 1512,26 грн. (а.с.24-25), яку і заявив до стягнення позивач. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України\~ зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~ кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~ статті 530 Цивільного кодексу України , якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 Цивільного кодексу України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. В пункті 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електоронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (частина сьома стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частина перша стаття 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, Правила надання споживчих кредитів Товариства з обмеженою відповідальністю «1 безпечене агенство необхідних кредитів» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні статтей 641, 644 Цивільного кодексу України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до частини другої статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 1082 Цивільного кодексу України, передбачено боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну - кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки попереднього кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «1 безпечене агенство необхідних кредитів» які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до статті 516 Цивільного кодексу України. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованості за основною сумою боргу в сумі 5000,00 грн. Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача заборгованість за відсотками в сумі 2400,00 грн., та заборгованість за відсотками на прострочену позику в сумі 2500,00 грн. У відповідності до положень частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України та згідно частини першої статті 1048 Цивільного Кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Обов`язок позичальника повернути позику встановлений статтею 1049 Цивільного кодекс України згідно якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно договору позики № 8499897 від 04 грудня 2019 року сторони погодили відсоткову ставку за користування позикою. Відповідач ознайомилась з даними умовами кредитування, про що засвідчила підписом на вказаному договорі (а.с. 7). Таким чином, оскільки докази виконання відповідачем в повному обсязі прийнятих на себе зобов`язань за договором в матеріалах справи відсутні, а також враховуючи, те, що відповідач при оформленні кредиту ознайомлений з відсотковою ставкою за договором позики, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за відсотками в сумі 2400,00 грн., та заборгованість за відсотками на прострочену позику в сумі 2500,00 грн. Згідно із частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. А тому, підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 528,90 грн. за період з 15.05.2020 року по23.02.2022 року, та інфляційних втрат відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 1512,26 грн., за період з травня 2020 року по лютий 2022 року, оскільки у відповідності до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з частиною третьою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини п`ятої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони\~ у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Цивільного процесуального кодексу України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. … саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~ статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких\~ саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». Позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року (а.с.37-40), додаткову угоду № 7 від 22.08.2023 року до договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року (а.с.44) якою визначена оплата гонорару адвоката в сумі 10000,00 грн., акт № 19 прийому-передачі боржників від 22.08.2023 року за договору про надання правової допомоги № 28092021-1 від 28.09.2021 року (а.с.45), акт № 1 прийому-передачі правової допомоги від 12.09.2023 року (а.с.46) та платіжна інструкція в національній валюті № 266 від 14.09.2023 року про фактичну сплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 100000,00 грн. (а.с.48). При цьому, суд зазначає, що попри право сторін договору про надання професійної правничої допомоги визначати гонорар адвоката, суд не позбавлений права оцінити заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв їх належності, обґрунтованості та пропорційності, встановлених статтею 137, 141 Цивільного процесуального кодексу України. З урахуванням того, що справа не становить значної складності з огляду на предмет позову, одну заявлену позовну вимогу, кількість відповідачів (один), незначний обсяг доказів та обставин, які підлягали доказуванню, ціна позову складає 11941,16 грн., а тому суд,

Outcome: approved