Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

05.06.2024 року ТОВ «Коллект центр» через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, в якій зазначає, що 14.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 3653457, згідно з умовами якого сума кредиту 15 000,00 грн., строк кредиту 30 днів, процентна ставка 0,88% в день. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. відповідачці. 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі і за Договором про надання споживчого кредиту № 3653457 від 14.10.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та позичальником [PERSON] . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр», відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/223 від 10.01.2023 р. в тому числі і за Договором про надання споживчого кредиту № 3653457 від 14.10.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та позичальником [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, станом на 10.05.2024 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості становить 86865,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 15000,00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 70710,00 грн., заборгованість за комісією 1155,00 грн. У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 3653457 від 14.10.2021 року у розмірі 86865,00 грн., витрати на сплату судового збору в розмірі 3028,00 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17000,00 грн. Ухвалою суду від 07.06.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача та задовольнити позовні вимоги. Проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подала. Разом із тим, відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі положень ст. 280 та у відповідності до ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 14.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 3653457, згідно з умовами якого сума кредиту 15 000,00 грн., строк кредиту 30 днів, процентна ставка 0,88% в день. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 15 000,00 грн. відповідачці. 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 26-01/2022-83, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі і за Договором про надання споживчого кредиту № 3653457 від 14.10.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та позичальником [PERSON] . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр», відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/223 від 10.01.2023 р. в тому числі і за Договором про надання споживчого кредиту № 3653457 від 14.10.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та позичальником [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, станом на 10.05.2024 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості становить 86865,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 15000,00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 70710,00 грн., заборгованість за комісією 1155,00 грн. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 3653457 від 14.10.2021 року у розмірі 86865,00 грн., витрати на сплату судового збору в розмірі 3028,00 грн., понесені витрати на правову допомогу у розмірі 17000,00 грн. Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 07.10.2020 р. №127/33824/19. Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (Стаття 1049 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. За умовами ст.ст. 1049 та 625 ЦК України після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ (ВСУ від 7 вересня 2016 р. у справі за № 6-1412цс16). Тому суд вважає позовні вимоги правомірними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги позивача про стягнення з відповідача 3028,00 грн. судового збору, які були сплачені позивачем, суд вважає необхідним задовольнити, оскільки ці витрати були понесені позивачем внаслідок неправомірної відмови відповідача від виконання зобов`язання по договору і пов`язаним з цим зверненням до суду. Дані вимоги відповідають ст.141 ЦПК України. Крім того, представник позивача просить суд стягнути з відповідачки понесені ними витрати на правничу допомогу в розмірі 17000 грн. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Так, в матеріалах справи містяться Заявка на отримання юридичної допомоги № 843 від 26.04.2024 року, Витяг з Акту про надання юридичної допомоги від 03.04.2024 року, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» та платіжна інструкція № 0433380000 від 10.05.2024 року. На підставі зазначеного, позивач просить відшкодувати у рамках даної цивільної справи 17000,00 гривень понесених позивачем витрат за надання професійної правничої допомоги. Представником позивача у передбаченому ЦПК порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, проте, враховуючи достатність та відповідність розміру витрат на правову допомогу - характеру спірних правовідносин, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрати на правову допомогу, а саме стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 5000,00 гривень витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved