Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

02.02.2024 року позивачі звернулися до суду з позовними вимогами, якими просять визнати за [PERSON] , право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] , померлого [INFO] , на 17/21 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; а також визнати за [PERSON] , право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на 13/84 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що письмовою відповіддю № 1500/02-14 від 19 грудня 2023 року державний нотаріус Ізмаїльської державної нотаріальної контори позивачкам було повідомлено про неможливість видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у спадкодавця згідно діючого законодавства. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, заяв про відкладення справи або слухання справи за її відсутністю не направляла, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення народного суду міста Ізмаїла Одеської області від 04 січня 1974 року по справі № 2-931, [PERSON] належить частина житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] був збудований у період до 1991 року. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. У своєму листі № 8.4-35/18/1 від 23.02.2016 року, Міністерство юстиції України зазначило: «Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі». Отже, будинки, які побудовані до 1992 року не підлягають введенню в експлуатацію, не належать до самочинного будівництва і документом, який підтверджує відповідність його будівельним нормам, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року N 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 14.01.1993 року відділом ЗАГСу Ізмаїльського міськвиконкому, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Встановлено, що [PERSON] залишила заповіт, посвідчений Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області 21 березня 1985 року за № 2-931, згідно якого вона заповіла спадкове майно позивачці, [PERSON] . Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 77482723 від 27.06.2024 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, заповіт [PERSON] від 21.03.1985 року, зареєстрований за № 2-931 не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає. Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вступиkf в управління спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини постійно мешкала разом із спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується будинковою книгою будинку [ADDRESS] , тобто вважається такою, що прийняла спадщину. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 24.06.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якого входить частина житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належна спадкодавцю на підставі рішення народного суду міста Ізмаїла Одеської області від 04 січня 1974 року по справі № 2-931. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту від 20 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д. та зареєстрованого в реєстрі під № 6125, [PERSON] частину житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] він заповів: 1/6 частину [PERSON] і 2/6 частини [PERSON] . Земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , на якій розташована зазначена вище частина житлового будинку з надвірними спорудами він заповів: [PERSON] і [PERSON] в рівних частках кожній. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 77580163 від 08.07.2024 року, наданої державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Горючкіною О.М., заповіт [PERSON] від 20.12.2007 року, зареєстрований за № 6125 не змінювався та не скасовувався. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, особою, яка має право на обов`язкову частку являється донька [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 30.08.1994 року відділом реєстрації актів громадського стану Ізмаїльського міськвиконкому, оскільки на час смерті батька [PERSON] була малолітньою, та спадкує\~1/14\~частину спадкового\~майна. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулися із заявами про прийняття спадщини до Ізмаїльської державної нотаріальної контори, тобто відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачок неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачками вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачок на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved