Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Рух справи 09.01.2024 через систему «Електронний суд» до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 08.01.2024, за підписом представника позивача - адвоката Підпалого Б.О. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить суд: - розірвати Договір № FTO-21-110 про надання послуг з теоретичного навчання та практичної льотної підготовки від 30.04.2021; - стягнути з ТОВ «Льотна школа «Кондор» на користь [PERSON] передоплату у розмірі 163 152,00 грн; штрафну санкцію (пеню) у розмірі 9 297,30 грн; інфляційні втрати у розмірі 53 689,07 грн; 3% річних у розмірі 10 298,69 грн; - стягнути з ТОВ «Льотна школа «Кондор» на користь [PERSON] фактично понесені судові витрати. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 12.06.2024 у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Льотна школа «Кондор про захист прав споживачів, - відмовлено (а.с. 116-126). 17.06.2024 до суду надійшла заява представника відповідача, датована 14.06.2024, в якій заявник просить суд ухвалити додаткове рішення у справі № 760/906/24 та вирішити питання розподілу судових витрат у справі, шляхом стягнення з позивача ( [PERSON] ). на користь відповідача (ТОВ «Льотна школа Кондор») понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн (тридцять п`ять тисяч гривень) /а.с. 127-128/. Разом з тим, 18.06.2024 до суду надійшла заява представника відповідача, датована 17.06.2024, в якій заявник просить суд ухвалити додаткове рішення у справі № 760/906/24 та вирішити питання розподілу судових витрат у справі, шляхом стягнення з позивача ( [PERSON] ) на користь відповідача (ТОВ «Льотна школа Кондор») понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 45 000,00 грн (сорок п`ять тисяч гривень) /а.с. 130-137/. Протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 18.06.2024 для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24.06.2024 заяви представника ТОВ «Льотна школа «Кондор» про ухвалення додаткового рішення прийнято до розгляду, запропоновано [PERSON] у триденний строк з дня отримання даної ухвали надати до суду свої письмові міркування щодо заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення (а.с. 139-141). Як вбачається з довідки про доставку електронного документу (а.с. 143), ухвала суду від 24.06.2024 доставлена до електронного кабінету представника позивача 11.07.2024. Щодо доводів заявника У заяві про розподіл судових витрат, датованій 14.06.2024, відповідачем звертається увага на те, що рішенням від 12.06.2024 питання про розподіл судових витрат вирішено не було. При цьому, зауважується, що у своїй першій заяві по суті справи (відзив на позовну заяву) відповідачем зазначено та документально підтверджено, що на момент подання відзиву ним понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн, які льотна школа просила стягнути з позивача за результатами розгляду справи. Також, у заяві від 14.06.2024 зазначено про те, що на момент її складання розмір понесених ТОВ «Льотна школа Кондор» судових витрат на професійну правничу допомогу не змінився та залишається 35 000,00 грн, відтак, відповідач вважає, що існують підстави для ухвалення судом додаткового рішення з метою вирішення питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Водночас, у заяві про розподіл судових витрат, датованій 17.06.2024, зауважується, що за оформлення та подання заяви про розподіл судових витрат ТОВ «Льотна школа «Кондор» понесла додаткові судові витрати, які відповідно до додаткової угоди № 3 від 17.06.2024, акту надання послуг № 83 від 17.06.2024, рахунку № 83 від 17.06.2024 та платіжної інструкції № 247 від 17.06.2024 становлять 10 000,00 грн. Тому, заявник вважає, що окрім раніше заявлених 35 000,00 грн, [PERSON] має сплатити на користь ТОЇ «Льотна школа «Кондор» додатково 10 000,00 грн понесених судових витрат, а загалом 45 000,00 грн. Щодо правової позиції позивача 19.07.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника позивача, датована 19.07.2024, в якій він просить суд (а.с. 146-147): - Надати можливість ознайомлення з матеріалами справи, а саме заявою ТОВ «Льотна школа «Кондор» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 760/906/24, шляхом направлення електронної копії даної заяви через "Електронний суд" або на адресу електронної пошти представника позивача; - Продовжити позивачу строк на надання письмових міркувань щодо заяви ТОВ «Льотна школа «Кондор» про ухвалення додаткового рішення у справі, на триденний строк, саме з дня ознайомлення із заявою ТОВ «Льотна школа «Кондор» про ухвалення додаткового рішення у справі; - Не розглядати питання розподілу судових витрат до ознайомлення позивача із заявою ТОВ «Льотна школа «Кондор» про ухвалення додаткового рішення у справі. В обґрунтування такої заяви зазначено, що ані позивач, ані представник позивача заяву ТОВ «Льотна школа «Кондор» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 760/906/24 не отримували. Позивач виходить з тої позиції, що розмір судових витрат, вказаний в ухвалі, є неспівмірним з його участю у даній справі та є суттєво завищеним відповідачем. Однак, для забезпечення обґрунтованої правової позиції з даного питання вважає за необхідне ознайомлення безпосередньо з самою заявою про ухвалення додаткового рішення. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Згідно положень ч.ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) зазначено наступне: «Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду вважає, що посилання представника позивачки, що документи по суті справи підписувалися та подавалися до суду безпосередньо [PERSON] , що, на його думку, ставить під сумнів фактичні обсяги наданої правничої допомоги адвокатом Лісовським Р. А. не підтверджено, оскільки відповідачкою доведено реальність надання правничої допомоги. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших». Суд враховує, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У відзиві на позовну заяву ТОВ «Льотна школа «Кондор» вказувало, що на момент поданні відзиву ним понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн (а.с. 80). На підтвердження надання послуг з правничої допомоги та їх розміру до відзиву додано: -копію ордеру № 1072415 (а.с. 85); -копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 86); -копію додаткової угоди № 2 від 20.02.2024 до договору про надання правової (правничої) допомоги № 1/24ю від 01.01.2024, за змістом п. 3 якої вартість послуг Адвокатського бюро складає 35 000,00 грн (а.с. 95); -копію рахунку № 32 від 20.02.2024 на суму 35 000,00 грн (а.с. 96); -платіжну квитанцію № 75 від 20.02.2024 на суму 35 000,00 грн з призначенням платежу «предоплата надання правової допомоги згідно договору № 1/24ю від 01.01.2024 та додаткової угоди № 2 від 20.02.2024» (а.с. 97). Суд звертає увагу на те, що до відзиву додано докази його направлення разом з усіма доданими до нього документами позивачу у справі (а.с. 82). Зокрема, в п. 10 опису поштового вкладення на ім`я [PERSON] зазначено «докази на підтвердження понесення судових витрат». Як вбачається з сайту «Укрпошти» за відповідним трекінгом поштового відправлення 0405050519007 (а.с. 81), відзив на позовну заяву разом з доданими до нього документами, в т.ч. доказами понесених судових витрат на суму 35 000,00 грн було отримано позивачем 04.03.2024 (а.с. 150). При отримання фактичне отримання позивачем відзиву свідчить також і наявність в матеріалах справи відповіді на відзив (а.с. 103-108), який, проте, жодних заперечень щодо заявленого стороною відповідача розміру витрат на правничу допомогу не містить. Крім того, ухвалою суду від 24.06.2024 сторін, в т.ч. позивача повідомлялось про прийняття до розгляду заяв відповідача про ухвалення додаткового рішення. При цьому, в такій ухвалі було процитовано зміст відповідних заяв. Отже, стороні позивача було надано можливість спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Щодо заяви представника позивача про надання можливості ознайомлення з заявою ТОВ «Льотна школа «Кондор» про ухвалення додаткового рішення шляхом направлення електронної копії даної заяви через "Електронний суд" або на адресу електронної пошти представника позивача, то суд ще раз звертає увагу на те, що основний зміст відповідних заяв було викладено в ухвалі від 24.06.2024. Разом з тим, в силу приписів ЦПК України у суду відсутній імперативний обов`язок направлення сторонам копій заяв про ухвалення додаткового рішення (розподіл судових витрат), а з урахуванням тривалих періодів відсутності електроенергії в суді - також і така технічна можливість. Враховуючи зміст відзиву, додатків до нього та ухвали від 24.06.2024, суд вважає, що у позивача була наявна вся необхідна інформація для надання своїх міркувань щодо заявлених стороною відповідача судових витрат на правничу допомогу, якою він не скористався. Частиною 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Разом з тим, щодо заяви відповідача про розподіл судових витрат, датованої 17.06.2024, суд звертає увагу на наступне. Складання заяв та клопотань стосовно судових витрат є наданням правової допомоги (див. постанову Верховного Суду від 21.10.2022 у справі № 910/13595/20). Проте, суд зауважує, що до заяви від 17.06.2024 стороною відповідача додано: -копію акту додаткової угоди № 3 від 17.06.2024; -копію акту надання послуг № 83 від 17.06.2024; -копію рахунку № 83 від 17.06.2024; -копію платіжної інструкції № 247 від 17.06.2024 (а.с. 132). Разом з тим, доказів направлення зазначених доказів стороні позивача до заяви від 17.06.2024 не додано. Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. З огляду на те, що склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягають доведенню, то у разі ненадсилання копій відповідних доказів іншій стороні фактично матиме наслідком порушення принципу змагальності та неможливості іншим учасникам судового розгляду бути ознайомленим із їхнім змістом. Вказані обставини, у свою чергу, позбавляють можливості іншу сторону надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку (див. постанову Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 5019/1274/11). У постанові Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 308/7190/21, провадження № 61-10857св23, зазначено: встановивши порушення установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме: ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи (відповідачів) документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу (докази), суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволені заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволені заяви представника ТОВ «Льотна школа «Кондор» від 17.06.2024, якою визначено витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн за подання заяви про розподіл судових витрат. Щодо заяви представника ТОВ «Льотна школа «Кондор» про розподіл судових витрат від 14.06.2024, то така додатків не містить, а лише посилання на раніше визначений відповідачем у відзиві розмір судових витрат, тому суд вважає за можливе розглянути її по суті. Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 17.01.2024 у справі № 910/1692/23). Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта. Відповідні висновки викладено в додатковій постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 910/1344/19 та постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 916/893/21. Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21. Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19). Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21). Суд бере до уваги те, що, як вже зазначалось, позивач своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався. Однак, у заяві, датованій 14.07.2024 представник позивача вказує на те, щ розмір судових витрат є неспівмірним з його участю у даній справі та суттєво завищеним відповідачем (а.с. 146). Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial