Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

у квітні 2024 року позивач звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 вересня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 475567-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору відповідач отримав від позичальника ТОВ «Бізнес Позика» грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1.15288411%. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало відповідачеві грошові кошти у визначеному договором розмірі шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , котрий позичальник указав в особистому кабінеті. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 10 квітня 2024 року виникла заборгованості у розмірі 43 436,38 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 31 936.38 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 500,00 грн. Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача. Постановленою суддею ухвалою від 21 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрите провадження у справі, призначене судове засідання. 30 травня 2024 року відповідачем подано до суду відзив на позову заяву, отриманий судом 05 червня 2024 року, в якому відповідач визнала факт укладення кредитного договору з позивачем, отримання грошових коштів та наявність заборгованості за кредитним договором, однак у задоволенні позову просила відмовити з огляду на таке. Щодо стягнення процентів відповідач зазначила, що 18 вересня 2023 року між сторонами укладено договір № 475567-КС-001. Процента ставка є фіксованою: в день 1.15288411. Відповідач указує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тому, на думку відповідача, враховуючи фіксовану ставку та строк дії кредиту, правові висновки Верховного Суду, з відповідача може бути стягнуто розмір процентів саме у зазначеному у графіку платежів розмірі, оскільки саме такий їх розмір обумовлено сторонами (позивачем та відповідачем), який є фіксованим. Також, відповідач, посилаючись на положення Закону України «Про споживче кредитування», практику Верховного Суду зазначає, що нарахування суми процентів у розмірі 31 936,38 грн за користування кредитними коштами у 3 рази перевищує суму (тіло) кредиту є нічим іншим, ніж несправедливою умовою, джерелом спроби позивача отримати з відповідача невиправдані додаткові прибутки та фактично виступає до відповідача, як міра відповідальності споживача за Договором. Щодо стягнення комісії відповідач указала, що пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. 04 червня 2024 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник зазначив, що відповідач у відзиві не пояснює, чому розрахунок, поданий позивачем, є необґрунтованим та таким, що не узгоджується з матеріалами справи. Відповідач не позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором. Щодо нарахування процентів представник указує, що всі істотні умови Кредитного договору: тип кредиту, його строк, процентна ставка, комісія за надання кредиту, строк дії кредиту, графік платежів за кредитним договором, тощо, встановлені не у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту, а у Кредитному договорі, який уклала відповідач шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Чинне національне законодавство не наділяє суд правом зменшення суми процентів, які Позичальник зобов`язаний сплачувати відповідно до умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України. Крім того, представник зазначає, що матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості, підтверджено, що ТОВ «Бізнес Позика» не продовжувала строк дії Кредитного договору, не нараховувала проценти після закінчення строку дії Кредитного договору, та не просить суд стягнути з відповідача жодних процентів, нарахованих після закінчення строку дії Кредитного договору. Щодо стягнення з відповідача комісії представник указує, що Кредитним договором встановлена комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування. У зв`язку з цим, посиланням відповідача на судову практику щодо комісії за обслуговування кредиту є неправомірним, через ще така судова практика не має братися судом до уваги. Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. Відповідач уклавши кредитний договір погодилася сплатити комісію за надання кредиту. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, заперечення на відповідь на відзив станом на дату розгляду справи від відповідача до суду не надходили. З урахуванням поданого відповідачем відзиву на позовну заяву, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними в справі матеріалами. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що 18 вересня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір № 475567-КС-001 про надання кредиту, шляхом пропозиції та прийняття пропозиції відповідачем укласти договір, відповідно до умов якого позивач (як кредитодавець) надав відповідачеві грошові кошти в сумі 10 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів (п.2.1, 2.6). Договором визначено строк кредиту 24 тижні (п.2.3); стандартна процентна ставка: в день 2,00000000 %, фіксована; знижена процентна ставка: в день 1,15288411 %, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору. Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку (п.2.4); термін дії договору до 04 березня 2024 року (п.2.7); орієнтована загальна вартість наданого кредиту 26 040,00 грн (п.2.8); орієнтовна реальна річна процентна ставка 9249,88 % (п.2.9); комісія за надання кредиту - 1 500,00 грн (п.2.5). У п.3.2.3 Договору сторони встановили Графік платежів із застосуванням зниженої процентної ставки /а.с.26-29, 30-38, 39-47, 48-56, 62-81/. При цьому, за п. 3.2.2 Договору Сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку № 1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку № 1 до Договору, та до закінчення терміну дії Договору. Протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються за ставкою вказаною у п. 2.4 Договору на залишок заборгованості по Кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку № 1 до Договору (п.3.2). За п.3.2.4 - 3.3 Договору, у випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, Кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань Позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за Зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування Кредитом нараховуються на фактичний залишок суми Кредиту. Всі нараховані проценти за користування Кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, при цьому Сторони погодили, що Кредитодавець за аналогією з порядком, визначеним в абз. 2 п. 1 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» надає Позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в Особистому кабінеті Позичальника. Скасування умови про нарахування процентів за Зниженою процентною ставкою та початок нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою на умовах, викладених в цьому Договорі не є зміною істотних умов цього Договору. Кредит, Проценти за користування Кредитом та будь-які інші платежі за Договором підлягають сплаті Позичальником у безготівковій формі, шляхом переказу коштів у розмірі відповідного платежу на поточний рахунок Кредитодавця, що вказаний в розділі 8 Договору, у строк (термін) відповідно до графіку платежів. Датою повернення (погашення) Кредиту, так само як і датою сплати Процентів за користування Кредитом та інших платежів, передбачених умовами Договору, вважається дата зарахування коштів на рахунок Кредитодавця, що вказаний в розділі 8 Договору. Розділом 8 Договору (Реквізити та підписи Сторін) визначено, окрім іншого, номер електронного платіжного засобу [PERSON] : [NUMBER] ; те, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UА-6388. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, перерахувавши 18 вересня 2023 року [PERSON] на її картковий рахунок грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується копією інформаційної довідки від 25 квітня 2024 року № 731/04 /а.с.61/. Факт укладання кредитного договору та отримання грошових коштів визнається відповідачем у заяві по суті справи, якою є відзив на позовну заяву. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно зі ст. 652 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі Закон) електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону). Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між Відповідачем та Первісним Кредитором не було б укладено. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18. Кредитний договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про неправомірне нарахування процентів за кредитним договором, оскільки таке нарахування здійснювалось після закінчення строку дії кредитного договору, що суперечить положенням чинного законодавства. Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором № 475567-КС-001 про надання кредиту від 18 вересня 2023 року встановлено, що станом на 10 квітня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 43 436,38 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 31 936.38 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1 500,00 грн /а.с.21-24/. При цьому, як установлено судом Кредитний договір укладений між сторонами 18 вересня 2023 року. Пунктом 2.7. Кредитного договору визначено термін його дії - до 04 березня 2024 року. З дослідженого судом розрахунку заборгованості встановлено, що після нарахування процентів за зниженою процентною ставкою, перерахунку процентів за період нарахування за зниженою ставкою після прострочення платежів, позивачем нараховувались відповідачеві проценти до 04 березня 2024 року за фіксованою ставкою 2 % на суму заборгованості (по 200 грн) у день. Після зазначеної дати розмір заборгованості за відсотками є незмінним. Будь-яких доказів на спростування розрахунків долучених позивачем, відповідачем не надано, такі не оскаржувались, а відтак є чинними, а тому приймаються судом до уваги. Таким чином, суд погоджується з позицією представника позивача в цій частині та не приймає до уваги доводи відповідача, оскільки такі суперечать наявними в матеріалах справи доказами. Щодо посилань відповідача не несправедливий розмір нарахованих процентів, суд зазначає таке. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. З матеріалів справи встановлено, а також визнано відповідачем, що між сторонами укладений кредитний договір. [PERSON] , укладаючи вищевказаний кредитний договір засвідчила, що погодилась на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. Ознайомившись з умовами кредитного договору відповідач мала реальну можливість відмовитись від укладення останнього та на момент його підписання додаткових вимог щодо спірних умов договору не заявляла, що свідчить про свідоме визнання нею умов договору. На момент укладення кредитного договору відповідач не зверталась до позивача з заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а фактично погодилась зі всіма умовами такого договору. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у справі № 754/6091/18 від 27 січня 2020 року, оскільки правовідносини, які склались у вказаній справі не є тотожними зі справою, яка розглядається, так як стосуються стягнення пені, а не процентів. Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що відсоткова ставка не є відповідальністю за невиконання умов договору, а є платою за користування кредитними коштами, жодних штрафних санкцій (штрафу чи пені) до відповідача застосовано не було. За таких обставин, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, а також ураховуючи те, що відповідач не належно виконує свої зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надала суду доказів на спростування вказаного, приходить висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту - 10 000,00 грн та сума прострочених платежів по процентах - 31 936.38 грн. Щодо стягнення з відповідача комісії за кредитним договором, суд висновує таке. У відзиві на позовну заяву відповідач, з посиланням на практику Верховного Суду зазначає, що вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає, оскільки таке положення Кредитного договору є нікчемним. У відповіді на відзив представника позивача вказав, що Кредитним договором встановлена комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування. У зв`язку з цим посиланням відповідача на судову практику щодо комісії за обслуговування кредиту є неправомірним. Так, положенням п.2.5. вищевказаного Кредитного договору передбачена сплата клієнтом (відповідачем) комісії за надання кредиту у розмірі 1 500,00 грн. Однак, у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц зазначено, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Наведене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15. Враховуючи вищевикладене суд погоджується з позицією відповідача та відхиляє доводи представника позивача в цій частині, оскільки передбачене умовами кредитування нарахування комісії за надання кредиту суперечить принципу розумності, справедливості та добросовісності, а тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача комісії не підлягають задоволенню. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволені вимоги про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту, оскільки надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку. Інші доводи та аргументи сторін, викладені у заявах по суті справи, з огляду на відсутність доказів на їх підтвердження, як самі по собі так і у сукупності з іншими не можуть бути підставою для задоволення чи відмови в задоволенні позову, а тому не приймаються судом до уваги та не досліджуються. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial