Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за розпискою в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп, судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що 10.04.2023 між ним та відповідачем укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 100\~000,00грн зі строком повернення на вимогу позивача, але не пізніше 3-х календарних днів з моменту надходження вимоги про повернення. На вимоги позивача про повернення коштів відповідач не реагує у зв`язку з чим, 31.10.2023 позивач направив останньому вимогу про повернення коштів та визначив строк до 15.11.2023, однак грошові кошти йому не повернуті у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання 06.08.2024 після перерви подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в попередніх судовому засіданнях та в поданому до суду відзиві на позов проти позову заперечував, просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що грошових коштів від позивача у вигляді позики він не отримував, розписка від 10.04.2023 року, яка долучена позивачем до матеріалів справи, не відповідає справжній природі правовідносин між сторонами, так як між ним та позивачем існували не цивільно-правові відносини позики, а трудові відносини, в яких позивач був власником підприємства. Відповідач наполягає на тому, що відповідальність працівника за трудовим договором повинна застосовуватись, відповідно до норм трудового законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із такого. Судом встановлено, що згідно розписки від 10.04.2023 року, відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в сумі 100\~000грн. 00 коп. Як зазначено в розписці, строк повернення відповідачем позичених грошових коштів - на першу вимогу позивача, але не пізніше 3-х календарних днів з моменту надходження вимоги про повернення. Позивач неодноразово направляв відповідачу вимоги про повернення коштів. Так, 31 жовтня 2023 року позивач направляв на адресу відповідача письмову вимогу про повернення позики в строк до 08 листопада 2023 року. Дана вимога не була отримана відповідачем, що підтверджується трекінгом поштового відправлення з сайту ДП «Укрпошта», який міститься в матеріалах справи. 08 листопада 2023 року позивач повторно направляв відповідачу вимогу про повернення коштів позики в строк до 15 листопада 2023 року. Дана вимога також не була отримана відповідачем, що підтверджується трекінгом пощтового відправлення з сайту ДП «Укрпошта», який міститься в матеріалах справи. Крім того, позивач 08 листопада 2023 року направив вимогу про повернення коштів зі строком повернення до 15 листопада 2023 року у месенджер Вайбер за номер телефона відповідача 0965175488. Згідно наданого позивачем скриншота, дана вимога про повернення коштів була прочитана відповідачем, від нього надійшла відповідь-реакція «Удачи», що свідчить, що відповідач ознайомився зі змістом вимоги про повернення позики 07 листопада 2023 року. Факт отримання вимоги у месенджер Вайбер не заперечувався відповідачем. Зазначені вище обставини підтверджуються наявними в справі доказами. Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до приписів статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтями 1047, 1049 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином,\~за своєю\~суттю розписка\~про отримання\~в борг\~грошових коштів\~є документом,\~який боржник\~видає кредитору\~за договором\~позики,\~підтверджуючи як\~його укладення,\~так і\~умови договору,\~а також\~засвідчуючи отримання\~від кредитора\~певної грошової\~суми або\~речей.\~Розписка є\~доказом не\~лише укладення\~договору,\~але й\~посвідчує факт\~передання грошової\~суми позичальнику. В судовому засіданні відповідач підтвердив факт підписання ним розписки від 10.04.2023. Текст розписки від 10.04.2023 року містить інформацію про те, що відповідач (позичальник) отримав від позивача (позикодавця) кошти в сумі 100\~000,00грн. та зобов`язався повернути позивачу грошові кошти в сумі 100\~000грн. на першу вимогу позивача, але не пізніше 3-х календарних днів з моменту надходження вимоги про повернення. Таким чином, підписана відповідачем розписка підтверджує як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання ним від позивача грошової суми та обов`язок її повернути. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно умов\~договору позики,\~викладених в\~розписці від\~10.04.2023\~року,\~строк повернення\~позики встановлювався\~ за\~вимогою позикодавця,\~але не\~пізніше \~3-х\~календарних днів\~з моменту\~надходження вимоги\~про повернення.\~Тому,\~враховуючи що\~відповідач ознайомився\~з вимогою\~про повернення\~коштів 08.11.2023\~року,\~він зобов`язаний\~був повернути\~позичені грошові\~кошти в\~сумі 100\~000,00грн.\~в строк\~до 11\~листопада 2023\~року. Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник\~видав кредиторові\~борговий документ,\~кредитор,\~приймаючи виконання\~зобов`язання,\~повинен повернути\~його боржникові.\~У разі\~неможливості повернення\~боргового документа,\~кредитор повинен\~вказати про\~це у\~розписці,\~яку він\~видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. \~ \~ \~ \~Дана позиція узгоджується з позицією Касаційного цивільного суду Верховного Суду, що викладена в постанові від 02.09.2020 року по справі № 569/24347/18 та постанові від 12.01.2022р по справі №206/6401/18.). Позивачем було долучено до матеріалів справи оригінал розписки від 10.04.2023 року, який було оглянуто в судовому засіданні, що згідно з положеннями статті 545 ЦК України є одним із свідчень того, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Факт не повернення коштів не заперечувався відповідачем. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~вчинений сторонами правочин є дійсним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, тоді як обов`язок щодо спростування презумпції правомірності правочину покладається на відповідача. Під час розгляду справи, відповідач не заперечував, що він підписував розписку датовану 10 квітня 2023 року. Заперечення відповідачем існування між ним та позивачем правовідносин позики, існування трудових відносин не підтверджено відповідачем належними доказами та є припущенням відповідача. Згідно з абзацом другим частини першої\~статті 218 ЦК України\~заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця\~стаття 1051 ЦК України\~надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, непередання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. Будь-яких доказів відповідачем надано не було. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Тому суд не приймає до уваги доводи відповідача, якими він заперечує позовні вимоги. Відповідно до ст. ст.\~133,\~141 ЦПК України\~з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивача у сумі 7000 грн., суд зазначає наступне. За приписами\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3ст. 2\~ЦПК України). Відповідно до\~ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підставі п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За нормами ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137ЦПК України). Нормою ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представництво інтересів позивача в суді здійснювалось адвокатом Вороновською Н.В. на підставі договору №1/24-ф про надання правової допомоги від 15.01.2024 року. Згідно договору №5/23-ф про надання правової допомоги від 30.10.2023 року здійснювалась досудова підготовка справи. Вартість витрат на правничу допомогу становить 7000,00грн. (Сім тисяч грн.). На момент подання даної заяви кошти позивачем сплачені повністю, що підтверджується Актом приймання-передачі наданих юридичних послуг від 30 грудня 2023 року, а також Актом наданих юридичних послуг від 22травня 2024 року. При подачі позовної заяви, відповідно до ст.. 175 ЦПК України, позивачем подавався орієнтовний розрахунок сум судових витрат, які він очікує понести в зв`язку з розглядом справи, в розмірі 10 000 грн. Проте, на момент подання даної заяви загальний розмір судових витрат становить 8\~073,60грн., з яких 7000,00грн. витрати на оплату професійної правничої допомоги, та 1073,60грн. - судовий збір. Застосовуючи зазначені вище критерії розумності розміру заявлених до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи характер спірних правовідносин у справі, суд дійшов до висновку про те, що заява про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню, та стягненню з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000 грн.

Outcome: approved