Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

20.11.2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов [PERSON] в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що позивач є рідною бабою (по матері) малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьками яких є відповідачі. Діти народилися під час перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу між відповідачами [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, з нього було стягнуто аліменти на користь матері на утримання дітей. З початком війни росії проти України [PERSON] виїхала з доньками до Німеччини. Перебуваючи за кордоном вона почала вести асоціальний спосіб життя, вихованням дітей не займалася, не доглядала та залишала без нагляду. Це призвело до того, що дівчата були вилучені в матері та влаштовані до притулку. Рішенням дільничого суду Дінслакена, Німеччина, позивача призначено опікуном над онучками та передано на виховання бабі. [PERSON] не приділяла увагу вихованню та розвитку дітей, не проживає з ними тривалий час, матеріальним утриманням не займається, не піклується про стан їх здоров`я. Її місце проживання на даний час невідомо. Після повернення дітей до України ставлення батьків не змінилося. Діти мешкають з позивачем, яка їх утримує та виховує. За місцем проживання створені всі умови для навчання та розвитку дітей. На підставі викладеного просить позбавити відповідачів батьківських прав по відношенню її дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08.04.2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак, про причини неявки суд не повідомили, своїм правом на подання відзиву на позов не скористалися. У судовому засідання представник третьої особи - Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради позов підтримала, просила задовольнити, зазначила, що орган опіки вважає доцільним позбавити відповідачів батьківських прав. У відповідності до ст. 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.12.2011 року. Шлюб розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2018 року по справі № 205/7877/17. За час шлюбу у відповідачів народилися доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з листом Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра від 06.03.2024 року № 69101 на примусовому виконання у відділі перебував виконавчий документ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , який було повернуто стягувачу за його заявою. У судовому засіданні було заслухано [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що 03.04.2022 року мати з дітьми виїхала з України до Німеччини, де вони оселилися в таборі в окремій кімнаті, мати не було вдома, іноді до місяця, життям доньок вона не цікавилася, постійно пила. [PERSON] пояснила, що таке відбувалося ще й до від`їзду до Німеччини, тоді дітей забирала до себе баба, батько разом з матір`ю вживали алкогольні напої, потім баба його вигнала. Дівчата зазначили, що пізніше у Німеччині їх забрали в дитячий будинок, до мами не хотілося, потім приїхала бабуся, яка забрала онучок, після чого життя дітей налагодилося. [PERSON] вказала, що останнім часом не відчувала любов матері та з бабусею краще, ніж з мамою. Обидві дівчинки вважають, що батьків треба позбавити батьківських прав. Під час перебування в Німеччині позивач звернулася до дільничого суду Дінслакена (суду у сімейних справах) щодо визначення її опікуном. З матеріалів німецького суду, які було надано позивачем з засвідченим нотаріусом перекладом на українську мову, вбачається, що [PERSON] була переобтяжена забезпеченням, доглядом і вихованням дочок, домогосподарство перебувало в незадовільному стані, мати залишати доньок на ніч самих, у грудні 2022 року обидві дитини були змушені покинути домогосподарство і проживали в інтернатному закладі для неповнолітніх. У січні 2023 року [PERSON] приїхала з України до Німеччини та взяла на себе турботу про дівчат, які сильно прив`язані до неї. При цьому [PERSON] була проінформована про зустріч щодо спільного плану допомоги, але не з`явилася, деякий час не контактує з родиною, зокрема, з доньками. У подальшому позивач разом з дітьми повернулася до України. Наказом управління-служби у справах дітей № 29 від 27.10.2023 року надано дозвіл на тимчасове проживання [PERSON] та [PERSON] , які залишилися без батьківського піклування, у родині бабусі [PERSON] . На даний час діти мешкають з позивачем, яка є їх рідною бабою по матері, та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 27.10.2023 року умови проживання задовільні: в [PERSON] та [PERSON] є окрема кімната, у якій у кожної дитини є своє спальне місце та письмовий стіл, також у кімнаті є шафа, сезонний одяг та взуття, вихованням дітей займаються [PERSON] та [PERSON] , батьки самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, дітей не утримують. [PERSON] та [PERSON] навчаються у Дніпровському ліцеї № 54 Дніпровської міської ради. Згідно з характеристиками, наданими ліцеєм, баба [PERSON] бере активну участь в житті онучок, підтримує постійний зв`язок зі школою та класними керівниками, батьки не беруть участі в житті дітей. Згідно з характеристикою, наданою головою квартального комітету, [PERSON] не приймає участі у вихованні своїх доньок, веде аморальний спосіб життя. Відповідно до висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської радивід 19.03.2024 року № 3/9-48 комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради вважає за доцільне в інтересах малолітньої дитини позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у відношенні дітей: [PERSON] та [PERSON] . У висновку зазначено, що запросити матір на засідання комісії не виявилося можливим, а батько не з`явився. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідачі тривалий час ухиляються від виконання батьківських обов`язків, свідомо не виконують свої батьківські обов`язки, поведінка відповідачів є винною. Окрім того, відповідачі на неодноразові виклики до суду не з`явилися, чим продемонстрували свою байдужість щодо долі дітей. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі викладеного, враховуючи висновок органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, а також думку дітей, які зазначили, що батьків треба позбавити батьківських прав, виходячи з інтересів дітей, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно їх доньок [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в розмірі 2 147,20 грн., по 1 073,60 грн. з кожного. Враховуючи вищевказане,

Outcome: approved