Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Короткий зміст позовних вимог. \~ \~ \~ \~ Орган опіки та піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради (далі-позивач) звернувся в Монастириський районний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про позбавлення його батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та передачу дітей органу опіки та піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради для подальшого їх влаштування. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , які зареєстрували шлюб 15.05.1993 року та фактично подружнім життям не проживали з 2005 року, є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 11.03.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області розірвано. Діти відповідача взяті на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, служби у справах дітей Монастириської райдержадміністрації з 2007 року. З лютого 2021 року перебувають на обліку у службі у справах дітей Монастириської міської ради. В ході обстеження сім`ї [PERSON] встановлено, що діти проживають в с. Бобрівники з матір`ю та перебувають на її утриманні. Помешкання та його стан незадовільний, у будинку не дотримуються санітарно-гігієнічні норми, брудно, не прибрано. Діти проживають без догляду матері, самі готують їсти, ведуть підсобне господарство, обробляють город. Мати вдома не проживає, а живе з іншим чоловіком, вживає алкогольні напої. Дуже часто у даній сім`ї виникали конфлікти через те, що мати дітей та її співжитель [PERSON] зловживають алкоголем та зароблені кошти витрачають на алкоголь, а не на утримання дітей. 04.03.2024 року [PERSON] надала письмову заяву про те, що вона не заперечує проти відібрання від неї дітей, а також вказала, що [PERSON] не є рідним батьком трьох дітей та не займався їх утриманням і вихованням. У заяві від 07.03.2024 року [PERSON] пояснив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо дітей, так як він не є біологічним батьком цих дітей і про їх існування він нічого не знав, а тому не приймав участі в їх утриманні і вихованні, не спілкувався з ними з дня їх народження. ІІ. Процесуальні рішення в справі. Ухвалою судді Монастириського районного суду Тернопільської області Галіяна І.М. від 01.05.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 27.06.2024 року Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 25.07.2024 року Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області провадження по справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито в зв`язку зі смертю відповідача. ІІІ. Позиції сторін. Враховуючи загрозу для життя і здоров`я дітей, яка виникла в сім`ї [PERSON] , ухилення та свідоме нехтування батьком своїми обов`язками відносно дітей позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дітей, яких передати Органу опіки та піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради для подальшого влаштування. Представник позивача органу опіки та піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради Туранський В. В. в судове засідання не з`явився, проте подав заяву в якій просить розгляд справи провести у відсутності представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради. Представник третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог, Служби у справах дітей Монастириської міської ради Кварцяна М. М. в судове засідання не з`явилася, проте подала суду заяву в якій просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча судом вживались заходи для належного його повідомлення про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав та суду не направив. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~\~\~\~ ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 14.02.2007 року (а.с. 11), [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 24.01.2008 року (а.с. 12) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 25.02.2011 року (а.с. 13). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15.05.1993 року, розірвано, що підтверджується рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 11.03.2011 року (Справа №2-56/2011р. про розірвання шлюбу), (а.с. 32). Діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] залишились проживати з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №420 від 11.04.2024 року (а.с. 10). Судом також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №219, в зв`язку з чим ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 25.07.2024 року провадження по справі в частині позовних вимог щодо відібрання дітей від [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей закрито. З паспорта серії [NUMBER] виданого Івано-Франківським МВ УМВСУ в Івано-Франківській області 06.07.2009 року, встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Підставою звернення позивача, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради, в суд з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав є ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей. Так, ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей підтверджується такими письмовими доказами: -Актами обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від: 21.01.2020 року (а.с. 15), 22.03.2023 року (а.с. 16), 08.08.2023 року (а.с. 17), 26.09.2023 року (а.с. 18), 12.10.2023 року (а.с. 19), 04.03.2024 року (а.с. 20); -Письмовими поясненнями [PERSON] від 16.12.2019 року (а.с. 25), [PERSON] від 04.03.2024 року (а.с. 27), [PERSON] від 04.03.2024 року (а.с. 46); -Заявою [PERSON] від 07.03.2024 року, в якій пояснив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , так як він не є біологічним батьком цих дітей. З їхньою матір`ю, [PERSON] , перебував у шлюбі, проте фактично не спілкувався з нею та не перебував в інтимних стосунках з 2005 року. Також стверджує, що не має ніякого відношення до цих дітей так як про їх існування нічого не знав, а тому не приймав участі в їх вихованні, утриманні та не спілкувався з ними з дня їх народження (а.с. 28, 47); -Письмовою заявою [PERSON] від 04.03.2024 року, де вказала, що [PERSON] не є рідним батьком її трьох дітей і ніколи не займався їх утриманням та вихованням (а.с. 48). Згідно з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради від 05.04.2024 року № 74, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , орган опіки та піклування в зв`язку з повним самоусуненням від виконання батьківських обов`язків [PERSON] , вважає за доцільне позбавити останнього батьківських прав відносно його дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 76-78). V. Джерела права й акти їх застосування. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Щодо правових підстав позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] суд дійшов таких висновків. Так, підставами позбавлення батьківських прав матір`ю або батьком, відповідно до ст. 164 СК України, можуть бути, якщо вони: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 зі змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідач [PERSON] , як було з`ясовано в судовому засіданні з матеріалів справи, не здійснює належне утримання своїх дітей та не опікується ними. З наданої ним заяви (а.с. 48) вбачається, що він з 2005 року фактично не проживав з [PERSON] , не приймав участі в утриманні і вихованні дітей, не спілкувався з ними з дня їх народження так як не знав про їх існування та не вважає себе їх біологічним батьком. Проте, суд критично ставиться до повідомлення [PERSON] , що він не вважає себе батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , так як на час їх народження перебував в шлюбі з [PERSON] мамою дітей та в період часу з 2006 року по теперішній час з заявою про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у відповідності до ст. 136 СК України не звертався, а тому згідно свідоцтва про народження дітей вважається їх батьком. Відповідно до ст. ст. 122, 133 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. [PERSON] в судове засідання не з`явився, відтак не надав жодних доказів на спростування доводів позивача про наявність передбачених законом підстав для позбавлення його батьківських прав. З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своїх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , свідомо ухиляється від своїх обов`язків по їх вихованню, створенню умов для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім цього, жодних доказів на спростування такого висновку судом не здобуто та ніким не представлено. Декларація прав дитини від 20.11.1959 р. (принцип 6) вказує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Конвенція про права дитини від 20.11.1989 р. (стаття 9) зазначає про те, що держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Вирішуючи питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд враховує, що така міра сімейно-правової відповідальності має на меті насамперед, захист інтересів малолітньої дитини, а також той факт, що відповідач не тільки не виконує своїх обов`язків щодо виховання дітей, а й негативно впливає на їх виховання\~\~шляхом\~\~своєї бездіяльності по відношенню до дітей, що негативно впливає на їх психічний стан. Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що позов органу опіки та піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради про позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованим і підлягає до задоволення, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав буде достатнім заходом впливу за його ухилення від виконання обов`язку по вихованню дітей. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. У відповідності до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно\~з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Приписами\~ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання. З аналізу вищевказаних норм законодавства вбачається, що суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі тільки за заявою одержувача, а так як вказана заява в матеріалах справи відсутня суд визначає розмір аліментів на утримання дітей, заявлений позивачем, виходячи з єдиної частки від заробітку (доходу) батька. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до\~ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоров`я відповідача та його матеріальне становище, враховує вік дітей, відсутність відомостей про наявність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати їх розмір та місце роботи, а також з врахуванням положень\~ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дітей. Окрім цього суд зазначає, що у відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 243 СК України над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування може бути встановлена опіка або піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з правилами ч. 3, 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку, піклування над малолітньою, неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна, піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Опіка, піклування над малолітніми, неповнолітніми дітьми встановлюється у випадку, якщо батьки померли, невідомі, визнані в судовому порядку безвісно відсутніми або померлими, а також може бути встановлена і при житті батьків, зокрема, коли батьки позбавлені судом батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування із ними небезпечне для життя дитини (п. 2.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі Правила опіки та піклування). З огляду на зазначене, та враховуючи, що осіб, які б згідно законодавства виявили бажання опікуватися, піклуватися дітьми судом не встановлено, а тому позовна вимога щодо передання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] органу опіки та піклування виконавчого комітету Монастириської міської ради для подальшого їх влаштування у відповідності до ч. 1 ст. 170 СК України, є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Окрім цього суд констатує, що за правилами статті 169 СК України позбавлений батьківських прав батько вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дітей. IV. Судові витрати. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, такі судові витрати стягуються з другої сторони.\~ Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, оскільки з позивача відповідно до п. 14 ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про судовий збір»\~за подання зазначеного позову не справляється судовий збір. Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved