Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

У липні 2019 року позивач - АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з даним позовом до відповідачки - [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 15.08.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 22500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначив, що відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку" складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Позивач вказав, що свої зобов`язання відповідачка за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 23.06.2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 135 076,15 грн., з яких: 46 162,89 грн. - заборгованість за тілом кредита; 38 887,49 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 49 425,77 грн. - нарахована пеня; 600,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, а також судовий збір у розмірі 2026,14 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2019 року дана цивільна справа була передана до провадження судді Лазаревої Г.М. Ухвалою судді Лазаревої Г.М. від 22.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 29.08.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. 12.09.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив. 01.11.2019 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до АТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору. Зустрічний позов вмотивовано тим, що згідно договору відповідачка отримала кредит у розмірі 4600,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. 11.08.2013 року самостійно, без узгодження з нею, не попередивши її про такі дії, Банк збільшив кредитний ліміт до 5500 грн. 04.03.2015 року в той же самий спосіб Банк збільшив кредитний ліміт до 5630 грн. 28.11.2016 року Банк збільшив кредитний ліміт до 11500 грн. 07.04.2017 року Банк збільшив кредитний ліміт до 18000 грн. 22.05.2017 року Банк збільшив кредитний ліміт до 22500 грн. Також Банк збільшив базові процентні ставки в місяць для нарахування на залишок заборгованості по кредитним коштам з 2,5 % до 2,9 % з 01.09.2014 року та до 3,5 % з 01.04.2015 року, не повідомівши її про такі зміни. 28.03.2016 року вона оформила кредит в Банку за програмою "Оплата частинами" на покупку побутової техніки на суму 4993,90 грн. Оформлення відбувалось в приміщенні магазину Фокс Март . Не попередивши кредитора, Банк платежі за програмою "Оплата частинами" на покупку побутової техніки вніс в тіло кредиту, збільшивши таким чином заборгованість [PERSON] по кредитній картці. В результаті такої незаконної операції заборгованість по кредитній картці перевищела кредитний ліміт, встановлений Банком вже 28.04.2016 року. В подальшому Банк планомірно продовжував заганяти позичальника в боргову яму навіть не збільшуючи кредитного ліміту. 28.11.2016 року, коли заборгованість становила 10975,25 грн., при обмеженні у використанні кредитних коштів у суммі 5630 грн., Банк збільшив кредитний ліміт до 11500 грн. І цього ж дня шляхом зарахування платежів за програмою "Оплата частинами" цей ліміт був перевищений до 12045,38 грн. 07.04.2017 року Банк збільшив кредитний ліміт до 18000 грн., а вже 28.04.8017 року він був перевищений шляхом зарахування Банком в тіло кредиту платежів по черговому споживчому кредиту за програмою "Оплата частинами". 22.05.2017 року Банк збільшив кредитний ліміт до 22500 грн., який був перевищений вже 28.05.2017 року також шляхом зарахування Банком в тіло кредиту платежів по черговому споживчому кредиту за програмою "Оплата частинами" і "Миттєва розстрочка". Причому не можливо встановити достеменно на яких умовах і під який відсоток видавалися подібні кредити. Адже кредит, який представник Банку оформила в приміщенні магазину Фокс Март на покупку побутової техніки за програмою "Оплата частинами" був безпроцентний. В подальшому ще декілька кредитів за програмою "Миттєва розстрочка", таким же чином були внесені до тіла кредиту за кредитною карткою. Відомості щодо кількості таких кредитів, дат видачі, умов кредитування і сум, які були по ним видані, Банк приховує і від суду і від неї. Кредитні договори за програмами "Оплата частинами" та "Миттєва розстрочка" в письмовому вигляді не укладались, що утворює можливість для шахрайства. Відповідачка також зазначила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку вона не підписувала, тому вважає, що кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми та є недійсним. Посилаючись на викладені обставини, просила визнати кредитний договір недійсним. 16.01.2020 року ухвалою судді Лазаревої Г.М. зустрічний позов [PERSON] прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом АТ КБ "ПриватБанк" [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. 14.04.2020 року [PERSON] збільшила позовні вимоги та остаточно просила суд визнати кредитний договір недійсним, застосувати двосторонню реституцію як правовий наслідок недійсності правочину шляхом стягнення з [PERSON] на користь Банку 10382,48 грн. Вказала, що за період з 15.08.2012 року до 23.06.2019 року нею, згідно наданих банком розрахунків, з моменту укладення першого кредитного договору було отримано від банку грошових коштів на загальну суму 63882,31 грн., а сплачено банку за цей же період часу 53499,83 грн., сума заборгованості перед банком у відповідності до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України становить 10382,48 грн. 24.04.2020 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому позивач просить застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що [PERSON] знала про укладення договору з дня його укладання, тобто з 15.08.2012 року, та просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. 11.04.2023 року суддя Лазарева Г.М. звільнена у відставку та відрахована зі штату суду. 25.04.2023 року від представника позивача - АТ КБ "ПриватБанк" надійшла заява про здійснення повторного авторозподілу справи у зв`язку з тривалим не розглядом справи та з метою судового захисту права в порядку цивільного судочинства. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2023 року дана цивільна справа була передана до провадження судді Селіщевої Л.І. Ухвалою від 01.05.2023 року суддею Селіщевою Л.І. цивільну справу прийнято до свого провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача за первісним позовом просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги банку підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник відповідачки також надав заяву про розгляд справи без його участі. 07.05.2024 року надав аналіз графіку виплати грошових коштів за кредитним договором, в якому зазначив, що відповідачкою за період з 24.09.2012 року по 15.12.2018 року погашено за кредитним договором 65642,42 грн. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Відповідно статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно частини 2 статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] звернулася до ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 15.08.2012 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 22500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами Банку" складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати кредитний договір недійсним. Щодо таких позовних вимог позивачем заявлено про застосування позовної давності, з посиланням на те, що відповідачка знала про укладення договору, який просить визнати недійсним, з дня його укладення, тобто з 15.08.2012 року, а звернулася до суду за захистом своїх прав лише в листопаді 2019 року, після пред`явлення первісного позову у даній справі. З цього приводу суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до змісту статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно були порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, то суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Так, згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами 1, 3 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Обравши способом захисту своїх прав та інтересів визнання кредитного договору недійсними з підстав, передбачених статтею 215 ЦК України, [PERSON] з урахуванням принципу змагальності сторін зобов`язана була довести наявність правових та фактичних підстав для задоволення вимог. Натомість належних і допустимих доказів на спростування презумпції правомірності правочину відповідачка не надала. Обставини, на які посилається [PERSON] в зустрічному позові, як на підставу для визнання кредитного договору недійсним, фактично зводяться до безпідставності вимог банку за первісним позовом щодо нарахування пені, тобто до незгоди із розміром позовних вимог. До того ж судом враховано, що не погоджуючись з умовами кредитного договору, позивачка за зустрічним позовом продовжувала користуватися кредитними коштами, здійснювала погашення заборгованості та звернулася до суду із позовом за захистом своїх прав лише після звернення банку із позовом до неї про стягнення заборгованості. Відтак її твердження про відсутність кредитного договору із банком, є необгрунтованими, безпідставними, тому не можуть бути прийняті судом до уваги. З огляду на таке, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову через його необгрунтованість. У зв`язку із відмовою в задоволенні зустрічних позовних вимог щодо визнання кредитного договору недійсним, суд відмовляє також у застосуванні наслідків недійсності правочину, оскільки такі вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним кредитного договору, у задоволенні яких судом відмовлено. Щодо позовних вимог банку за первісним позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту та пені, суд зазначає наступне. Згідно з частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім тіла кредиту та простроченого тіла кредиту, стягнути пеню. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт "Універсальна", як невід`ємні частини кредитного договору. До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий банком Витяг з Умов та Правил і Тарифи були надані при укладенні договору відповідачці та вона ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків та пені, їх розміру, порядку нарахування та сплати. Так, у анкеті-заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складають договір про надання банківських послуг, а також що вона ознайомилася із ними. Втім, з матеріалів справи вбачається, що Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи банку не містять підпису позичальника. Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 15.08.2012 року містить лише анкетні дані відповідачки, її контактну інформацію. Сама ж заява не містить жодних даних про умови кредитування. Зокрема, вона не містить строків здійснення періодичних платежів, відомостей щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, пені тощо. На цій підставі суд прийшов до висновку, що банк не підтвердив, які ж конкретні умови він запропонував позичальнику при підписанні анкети-заяви. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги банку про стягнення пені не підлягають задоволенню, адже, позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати таких платежів. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредита в розмірі 85 050,38 грн., то суд зазначає наступне. Рух грошових коштів на картковому рахунку відповідачки позивач підтвердив розрахунком заборгованості за договором № б/н від 15.08.2012 року та випискою за договором. Із зазначених письмових доказів вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами та сплачувала заборгованість за договором. Так, з 24.09.2012 року по 15.12.2018 року [PERSON] внесено в рахунок погашення кредиту 65642,42 грн. Також, із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором вбачається, що відповідачці нараховані та списані за рахунок кредитного лімиту проценти за користування кредитними коштами. Оскільки сторони у кредитному договорі не передбачили нарахування та стягнення з відповідачки процентів, з огляду на заперечення останньої про узгодження умов договору щодо сплати процентів, то дії банку щодо їх нарахування та списання є неправомірними, а тому вказана сума повинна бути зарахована на погашення тіла кредиту та перекриває суму позовних вимог, заявлених позивачем. З огляду на вищевикладене, суд знаходить позов АТ КБ "ПриватБанк" необгрунтованим, недоведеним, тому не вбачає підстав для його задоволення. Оскільки судом в задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено, судові витрати, понесені сторонами, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed