Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

В лютому 2024 року [PERSON] звернулась до суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення (повернення) грошових коштів. В обґрунтування позову вказував, що 08 квітня 2016 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі №2794 про стягнення з позивача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № SAMDN03000017855371 від 17.12.2007 року за період часу з 17.12.2007 року до 14.03.2016 року у розмірі 16 841,85 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 14.03.2016 року, становить 439 924,28 грн. (з урахуванням витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису), яка складається з: 4 809,57 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 11 184,72 доларів США - сума заборгованості за відсотками; 74,88 доларів США - комісія; 19,22 доларів США - штраф (фіксована частина); 753,46 доларів США - штраф (відсоток від суми заборгованості); 1 700,00 грн. - витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису. Вищевказаний виконавчий напис пред`явлений відповідачем до примусового виконання та відкрито виконавче провадження № 52081613. B ході виконавчого провадження з позивача стягнуто грошові кошти в розмірі 131 940, 06 грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року, виконавчий напис нотаріуса № 2794 визнано таким, що не підлягає виконанню. Попри це, до моменту винесення судового рішення з метою виконання виконавчого напису державним виконавцем частково стягнуто із позивача заборгованість, що складає 131 940, 06 грн. Вказує, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року, виконавчий напис нотаріуса № 2794 визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому наявні підстави, у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України, для стягнення з Товариства безпідставно набутих коштів в розмірі 28 769 грн. 46 коп. Ухвалою судді від 16 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 22 березня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позову з огляду на наступне. По-перше, відповідно до наданих до позовної платіжних доручень (у кількості 27 шт.) Шевченківського ВДВС у м. Києві сума перерахувань грошових коштів відповідачу шляхом математичного додавання становить 51 361,21 грн. - проти 71 479,70 грн. заявлених в позовній заяві. По-друге, в своїй позовній заяви представник позивача зазначає, що стягнуті кошти в розмірі 74 479,70 грн. було перераховано на підставі виконавчого провадження №52081613, відкритого на підставі виконавчого напису №2794 від 06.04.2016 року, проте зазначені обставини не узгоджуються з матеріалами справи. На противагу інформації, яка зазначена в позовній заяві, представник позивача зазначає, що заявлені до стягнення безпідставно отримані кошти в частині 74 479,70 грн. (фактично 51 361,21 грн), які було перераховано Шевченківським відділом державної виконавчої служби у м. Києві здійснено в рамках інакшого виконавчого провадження №52571172, в/д №202/35584/13-ц. 29 листопада 2013 року заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було задоволено позов Банку до Позивача і стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №SAMDN03000017855371 від 17 грудня 2007 року у сумі 10283,73 дол. США, що відповідно до курсу НБУ становить 82 201 грн. 53 коп., яка складається з 3 527,71 дол. США заборгованість за кредитом; 6 147,14 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 62,55 дол. США штраф (фіксована частина); 546,32 дол. США штраф (процентна складова). Відтак, цілком законним є перерахування в рамках ВП№52571172, відкритого на підставі виконавчого листа №202/35584/13-ц боргу позивача перед відповідачем, а вимога щодо повернення цих коштів за відсутності факту оскарження даного рішення суду є безпідставною. Тобто стосовно позивача було відкрито 2 виконавчих провадження, одне з них на підставі виконавчого напису №52081613 - закінчене, а інше №52571172 на підставі виконавчого листа - є чинним. Результат пошуку виконавчих проваджень в АСВП щодо стадії виконавчих проваджень №52571172 та №52081613 додаються. Стан ВП №52571172 незавершений і зазначене виконавче провадження знаходиться на стадії примусового виконання, а отже у позивача з урахуванням здійснених погашень згідно наданих платіжних доручень, залишається невиконане перед відповідачем грошове зобов`язання за кредитним договором №SAMDN03000017855371 від 17 грудня 2007 року, яке станом на 20.03.2024 року становить 8380,45 дол. США (10283,73 дол. США - 1903,28 дол. США (екв. 50439,19 грн. відповідно до курсу НБУ на дату внесення кожного конкретного платежу)). Сума погашення в розмірі 922,02 грн - є погашенням судового збору згідно виконавчого листа, що також можна побачити з призначення платіжного доручення №14498 від 03.09.2018 року. Таким чином, складова заборгованості в частині 71 479,70 грн., що заявлена до стягнення в рамках суми 131 940,06 грн. жодним чином не стосується виконавчого напису і виконавчого провадження №52081613, що було закінчене у зв`язку з рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Поряд з цим також і сума в розмірі 71 479,70 грн. не відповідає сукупній сумі всіх платіжних доручень, доданих позивачем до матеріалів справи. Окрім того, до суду не надано належних і допустимих доказів факту перерахування коштів на користь відповідача в розмірі 57 460,36 грн. З листа державного виконавця від 22.08.2023 року вбачається, що останнім надано інформацію щодо факту та розміру перерахувань на підставі звіту ПП "Білла Україна". Представник позивача зазначає, що такий звіт не є первинним документом, що підтверджує факт отримання відповідачем коштів або навіть факт перерахування. Відповідно статті 49 Закону України "Про платіжні послуги" платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Відповідно до пунктом 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який діяв до 01.08.2022) моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою Таким чином, факт отримання грошових коштів Відповідачем є факт зарахування коштів на його рахунок і належними доказами означений факт в матеріалах справи не підтверджено. За приписами ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію. Звіт ПІІ "Білла Україна", як доказ отримання Відповідачем коштів, не є первинним документом, який підтверджує факт отримання Банком зазначених коштів, більш того такий звіт навіть не є належним доказом щодо підтвердження факту переказу коштів на рахунок Відповідача, адже відповідно до широкої "негативної" практики перекази робляться на рахунки, що не належать стягувачам, або за невірними реквізитами з подальшим поверненням, інакшим призначенням, що не дають змогу ідентифікувати платіж, тощо. Документ не містить в собі реквізити з яких було здійснено перерахування коштів Відповідачу, так само як і реквізити на які було здійснено перерахування коштів. Більш того надана копія документу в якості підтвердження факту перерахування коштів - Звіт ПІІ "Білла Україна" від 19.10.2021 року не містить навіть підпису особи, яка його склала. За рівнем доказового значення - цей доказ є неналежним та не має жодної юридичної сили. З огляду на обов`язок доказування, передбачений ст. 12 ЦПК України, подання документів про зарахування коштів у вигляді а) листа Шевченківського відділу Державної виконавчої служби від 22.08.2023 року, який складено на підставі б) Звіту ПП "Білла Україна" від 19.10.2021 року (без підпису відповідальної особи та печатки), як доказів на підтвердження обставин отримання коштів відповідачем - є неналежними доказами. Інших належних доказів до суду не надано. До суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, з якої вбачається, що позивач відмовляється від частини позовних вимог та просить стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в розмірі 57 460,36 грн. Представник позивача зазначає, що жодні зарахування зустрічних вимог на даному етапі неможливі. Адже зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, стpoк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 ЦК України). В даному разі немає судового рішення і тим більше, яке б вступило в законну силу щодо стягнення з відповідача на користь позивачки грошових коштів, а тому не можна вважати таким,що настав строк в порядку виконання судових рішень. 26 березня 2024 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній зазначає, що посилання представника на залишок боргу позивача перед відповідачем в межах виконавчого провадження №52571172 в розмірі 45938,79 гривня, жодним чином не впливає на обсяг зобов`язань позивача за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2013 року у справі №202/35584/13-ц в валюті кредиту в розмірі 10283,73 дол. США. Як зазначено у відзиві, погашення зроблені в межах ВП №52571172 в еквіваленті дол. США на дати здійснення перерахувань становлять 1903,28 дол.США. Таким чином, відповідно до доданих доказів до матеріалів справи позивач має невиконане грошове зобов`язання перед відповідачем в розмірі 8380,45 дол. США (10283,73 дол. США - 1903,28 дол. США), що станом на 20.03.2024 року в гривневому еквіваленті становить 327 958, 85 грн. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених в позову. Представник відповідача в судовому засіданні заначила, що кошти позивачем були перераховані на інший рахунок, на підтвердження цього надала виписку та просила відмовити в позові в повному обсязі. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 08 квітня 2016 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі №2794 про стягнення з позивача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № SAMDN03000017855371 від 17.12.2007 року за період часу з 17.12.2007 року до 14.03.2016 року у розмірі 16 841,85 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 14.03.2016 року, становить 439 924,28 грн. (з урахуванням витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису), яка складається з: 4 809,57 доларів США - залишок заборгованості за кредитом; 11 184,72 доларів США - сума заборгованості за відсотками; 74,88 доларів США - комісія; 19,22 доларів США - штраф (фіксована частина); 753,46 доларів США - штраф (відсоток від суми заборгованості); 1 700,00 грн. - витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису. Вищевказаний виконавчий напис пред`явлений відповідачем до примусового виконання та відкрито виконавче провадження № 52081613. B ході виконавчого провадження з позивача стягнуто грошові кошти в розмірі 57 460, 36 грн. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року, виконавчий напис нотаріуса № 2794 визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту статті 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося. Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦУ України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18. Відповідно до листа начальника відділу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві з позивача всього стягнуто 57 460 гривень 36 копійок. Відповідно до вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 13 ч. 2 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. З вказаного слідує, що Кредитний договір №SAMDN03000017855371 від 17.12.2007 року, який, в даному випадку є підставою набуття Відповідачем коштів з повернення кредиту, в судового порядку недійсним не визнано, в будь якому випадку іншого до суду не надано, відтак підставою набуття майна є чинні договірні зобов`язання сторін з повернення кредиту, що виключає застосування статті 1212 ЦК України, а тому в задоволені позовних вимог необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed