Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому вказував, що 07 липня 2017 року приблизно о 05:00 год. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , рухався по ділянці проїжджої частини вул. Генерала Подзігуна в смт Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, у напрямку від м. Южноукраїнська до м. Вознесенська Миколаївської області. У порушення вимог\~п. 2.9 «а» ПДР\~України [PERSON] керував автомобілем «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (згідно акту токсикологічного дослідження в крові виявлений етанол в концентрації 2,19 %, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння по даним офіційних таблиць). При наближенні до магазину «Наталі» у порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1\~розділу 34 ПДР\~України [PERSON] розпочав маневр обгону не встановленого великогабаритного вантажного автомобіля. Надалі, при виконанні маневру обгону не встановленого великогабаритного вантажного автомобіля, [PERSON] грубо порушив вимоги п.п.\~1.3,\~1.5,\~2.3\~«б»,\~2.9\~«а»,\~10.1,\~14.2 «в» ПДР\~України та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1\~розділу 34 ПДР\~України, перед виїздом на зустрічну смугу під час виконання маневру обгону не встановленого великогабаритного вантажного автомобіля не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та у тому, що смуга зустрічного руху, на яку він мав намір виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, та розпочав маневр обгону, під час якого, перебуваючи на зустрічній смузі руху, виявив автомобіль «Honda Civic», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що у межах своєї смугу руху наближався у зустрічному напрямку. Уникаючи зіткнення з вказаним автомобілем, [PERSON] скерував автомобіль «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , на ліве (по відношенню до його напрямку руху) узбіччя. В свою чергу [PERSON] , при виїзді на його смугу руху автомобіля «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , скерував автомобіль «Honda Civic», номерний знак [NUMBER] , з проїжджої частини вул. Генерала Подзігуна на праве (по відношенню до його напрямку руху) узбіччя. Внаслідок вказаних дій автомобіль «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , всією передньою, переважно правою, частиною контактував з всією передньою частиною автомобіля «Honda Civic», номерний знак [NUMBER] , тобто вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2020 року (залишеним без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 28 травня 2020 року) [PERSON] у зв`язку з вказаними подіями визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Водночас ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 20 грудня 2023 року кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України було закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль «Honda Civic», номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження в обсязі, за якими його ремонт є економічно не обґрунтованим (витрати на відновлювальний ремонт автомобіля (496\~904,65 грн.) перевищують вартість аналогічного транспортного засобу в технічно справному стані (247\~909,67 грн.)). Оскільки [PERSON] , який на момент дорожньо-транспортної пригоди не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як володільця транспортного засобу, завдану шкоду позивачу в добровільному порядку не відшкодував, а тому [PERSON] просив стягнути з відповідача вказану шкоду у розмірі 247\~909,67 грн в судовому порядку. Крім цього, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] зазнав моральних страждань, які були обумовлені тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача було суттєво пошкоджене його майно та завдано значну матеріальну шкоду, водночас позивач тривалий час (протягом 5 років) перебував у статусі підозрюваного/обвинуваченого у кримінальному провадженні за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що спричинило душевні страждання та погіршення стану його здоров`я. Грошовий еквівалент моральної шкоди оцінив у 100 000 грн. Враховуючи вказані обставини, [PERSON] просив також стягнути з [PERSON] на свою користь моральну шкоду та понесені судові витрати. 02 липня 2024 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не визнав, вказуючи на те, що: позивач не зазначив, у чому полягає моральна шкода, не обґрунтував її розмір, не надав відповідних доказів; при прив`язці розміру моральної шкоди до матеріальної не врахував, що відшкодування моральної шкоди жодним чином не залежить від розміру завданої матеріальної шкоди; позивач, обґрунтовуючи моральну шкоду фактом його тривалого перебування у статусі підозрюваного/обвинуваченого у кримінальному провадженні за фактом дорожньо-транспортної пригоди, не врахував, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відшкодовується не винною особою, а державою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі відповідача [PERSON] , його представник [PERSON] позовні вимоги не визнав, не погодився з розміром матеріальної шкоди, вважаючи її необґрунтованою та недоведеною. Водночас останній просив, у разі задоволення вимоги про стягнення матеріальної шкоди, зобов`язати [PERSON] передати [PERSON] пошкоджений автомобіль «Honda Civic», номерний знак [NUMBER] . Також заперечував проти стягнення моральної шкоди, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідача [PERSON] , оскільки матеріали справи містять усі необхідні інформацію та докази для вирішення спору. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , його представника [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема суд встановив, що 07 липня 2017 року приблизно о 05:00 год. [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , рухався по ділянці проїжджої частини вул. Генерала Подзігуна в смт Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, у напрямку від м. Южноукраїнська до м. Вознесенська Миколаївської області. У порушення вимог\~п. 2.9 «а» ПДР\~України [PERSON] керував автомобілем «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (згідно акту токсикологічного дослідження в крові виявлений етанол в концентрації 2,19 %, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння по даним офіційних таблиць). При наближенні до магазину «Наталі» у порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1\~розділу 34 ПДР\~України [PERSON] розпочав маневр обгону не встановленого великогабаритного вантажного автомобіля. Надалі, при виконанні маневру обгону не встановленого великогабаритного вантажного автомобіля, [PERSON] грубо порушив вимоги п.п.\~1.3,\~1.5,\~2.3\~«б»,\~2.9\~«а»,\~10.1,\~14.2 «в» ПДР\~України та вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.1\~розділу 34 ПДР\~України, перед виїздом на зустрічну смугу під час виконання маневру обгону не встановленого великогабаритного вантажного автомобіля не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та у тому, що смуга зустрічного руху, на яку він мав намір виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, та розпочав маневр обгону, під час якого, перебуваючи на зустрічній смузі руху, виявив автомобіль «Honda Civic», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що у межах своєї смугу руху наближався у зустрічному напрямку. Уникаючи зіткнення з вказаним автомобілем, [PERSON] скерував автомобіль «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , на ліве (по відношенню до його напрямку руху) узбіччя. В свою чергу [PERSON] , при виїзді на його смугу руху автомобіля «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , скерував автомобіль «Honda Civic», номерний знак [NUMBER] , з проїжджої частини вул. Генерала Подзігуна на праве (по відношенню до його напрямку руху) узбіччя. Внаслідок вказаних дій автомобіль «Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] , всією передньою, переважно правою, частиною контактував з всією передньою частиною автомобіля «Honda Civic», номерний знак [NUMBER] , тобто вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2020 року (залишеним без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 28 травня 2020 року) [PERSON] у зв`язку з вказаними подіями визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Водночас ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 20 грудня 2023 року кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України було закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] не оспорював ту обставину, що на час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав чинного полісу страхування цивільно-правової відповідальності, як володільця автомобіля ««Volkswagen Golf», номерний знак [NUMBER] . Також встановлено, що в результаті неправомірних дій відповідача [PERSON] зазнав матеріальної шкоди внаслідок суттєвого пошкодження належного йому автомобіля «Honda Civic», номерний знак [NUMBER] . Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). За загальним правилом, передбаченим ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (до яких належить діяльність з використання транспортних засобів) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою в повному обсязі. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (п. 4), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.п. 14, 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» N 4 від 01 березня 2013 року при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30\~Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8\~ЦК\~(аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно Висновку за звітом від 26 червня 2018 року №151-18 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Honda Civic», реєстраційний номер [NUMBER] ринкова вартість транспортного засобу аналогічного автомобілю «Honda Civic», номерний знак [NUMBER] в непошкодженому стані (з тими ж характеристиками та комплектацією) становить 247\~909,67 грн, вартість ремонтних робіт, необхідних для повного його відновлення згідно калькуляції вартості відновлювального ремонту становить 496\~904,65 грн, тому вартість завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди відповідає ринковій вартості транспортного засобу. Заперечуючи проти розміру матеріальної шкоди, представник відповідача не навів жодних доводів, що б спростували результати Висновку за звітом від 26 червня 2018 року №151-18 або сумнівність (невідповідність закону) цього документа, а також не надав відповідних доказів щодо цих обставин. Проте, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За встановлених обставин, оскільки ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим (вартість ремонту пошкодженого автомобіля перевищує вартість вказаного автомобіля в технічно справному стані), власник автомобіля згоден із вказаною обставиною та вимагає компенсацію ринкової вартості транспортного засобу, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 247\~909,67 грн в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди. Також, враховуючи відповідне клопотання представника відповідача, слід зобов`язати позивача після повного відшкодування йому матеріальної шкоди передати [PERSON] залишки належного йому автомобіля «Honda Civic». Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі. Зокрема, ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачає право особи, якій завдана моральна шкода, вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку з пошкодженням його майна. Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності з вимогами статті 23 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] суд враховує ступінь пошкодження майна потерпілого, яке тривалий час не може використовуватися позивачем за призначенням, а також відсутність передумов для добровільного відшкодування відповідачем завданої матеріальної шкоди. В іншій частині суд не може погодитися з доводами позову, а саме щодо: - посилання [PERSON] на завдання йому значної матеріальної шкоди, оскільки згідно ч. 5 ст. 23 ЦК України розмір моральної шкоди не пов`язаний з розміром відшкодування матеріальної шкоди; - перебування позивача протягом тривалого часу (протягом 5 років) у статусі підозрюваного/обвинуваченого у кримінальному провадженні за фактом дорожньо-транспортної пригоди, оскільки згідно ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується не винною особою, а державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду; - посилання позивача на погіршення стану його здоров`я, оскільки вказана обставина не підтверджена жодними доказами. Тому суд вважає достатнім відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також слід стягнути судові витрати: - 60,56 грн судового збору, сплаченого за подачу позову про стягнення моральної шкоди (1\~211,20 грн (сплачений судовий збір за подачу позову про стягнення моральної шкоди) х 5 % (процент задоволених вимог про стягнення моральної шкоди) / 100); - 5\~451,75 грн витрат на професійну правничу допомогу (7\~500 грн (розмір обґрунтованих та підтверджених витрат на професійну правничу допомогу) х 72,69 % (процент задоволених вимог в цілому) / 100). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави також слід стягнути 2\~479,09 грн судового збору за подачу позову про стягнення матеріальної шкоди.

Outcome: partial