Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Також просить стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що сторони зареєстрували шлюб 27.08.2008 року. Від вказаного шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] . У 2017 році сторони переїхали з попереднього місця проживання м. Боково-Хрустальне до м. Краматорська Донецької області, а згодом у 2022 році переїхали до м. Стрий, Львівської області. 29 квітня 2022 року [INFO] на підставі мобілізаційного розпорядження позивача було призвано у Збройні Сили України та зараховано до особового складу військової частини [NUMBER] . З того часу відповідач проживала разом з донькою в [ADDRESS] , як внутрішньо переміщені особи. За час відсутності позивача, відповідач неналежно виконувала свої батьківські обов`язки щодо їхньої неповнолітньої доньки. Це проявлялося в тому, що відповідач [PERSON] часто була відсутня вдома з невідомих причин, ніде не працювала, не займалася вихованням доньки, не цікавилася її навчанням. Крім того, [PERSON] почала зловживати алкоголем, а також систематично застосовувати до доньки психологічне та фізичне насильство, за що неодноразово притягувалася де адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП. Донька постійно скаржилася позивачу на матір, однак будь-які спроби позивача владнати ситуацію були безуспішними. Розмови з дружиною по телефону не давали жодного результату. У листопаді 2023 року під час чергової відпустки, у квартирі за адресою [ADDRESS] , позивач застав повний безлад. Після закінчення відпустки 19.11.2023 року з відповідачем не було жодного зв`язку. Як пізніше стало відомо позивачу, що відповідач знайшла собі іншого чоловіка. Відповідно до повідомлення Стрийського РУП ГУ НП у Львівської області про вчинення психологічного насильства [PERSON] , неповнолітня дочка [PERSON] взята на облік служби у справах дітей Стрийського міськвиконкому як така, що зазнала психологічного насильства. Відповідач [PERSON] з грудня 2023 року не проживає з дочкою. З того часу відповідач жодним чином не піклується про дочку, не спілкується з нею, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не цікавиться станом здоров`я, не допомагає матеріально. У зв`язку з цими обставинами позивач змушений був укласти письмовий договір з [PERSON] щодо тимчасового проживання та виховання у її сім`ї своєї неповнолітньої дочки [PERSON] . Відповідачка своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, а тому просить позов задоволити. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просили позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, своєчасно і належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області Скрицька Н.Б. в судовому засіданні пояснила, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, а тому суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення, проти такого вирішення справи позивач не заперечив. Суд проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позов слід задоволити. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] виданого 24.02.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області. Постановами Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30.06.2022 року та 16.01.2024 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру стосовно малолітньої дочки [PERSON] , 2009 року народження і накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. З відповіді виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області від 26.02.2024 року вбачається, що на обліку служби у справах дітей є внутрішньо переміщена неповнолітня [PERSON] ( [INFO] ), яка проживала з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до повідомлення Стрийського РУП ГУНП у Львівській області про вчинення психологічного насильства над неповнолітньою [PERSON] її матір`ю [PERSON] , дитина була взята на облік служби у справах дітей Стрийського міськвиконкому як така, що зазнала психологічного насильства. Працівники служби у справах дітей спільно з працівниками Стрийського міського центру надання соціальних послуг та працівниками СЮП Стрийського районного управління поліції відвідували сім`ю за місцем її проживання, проте матері дитини не було вдома. На телефонні дзвінки мати дитини не відповідала, поспілкуватися з нею не було можливості. Батько неповнолітньої - [PERSON] ( [INFO] ) - військовослужбовець ЗСУ. Службою у справах дітей скеровано лист у правоохоронні органи щодо встановлення місця перебування [PERSON] та вирішення питання про притягнення її до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків. Рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області №263 від 06.06.2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Із висновку вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.09.2008 року. Від шлюбу у подружжя народились донька [PERSON] , [INFO] .У зв`язку з воєнними діями у 2017 році сім`я переїхала з м. Боково-Хрустальне Луганської області до м.Краматорська Донецької області, а згодом у 2022 році до м.Стрий Львівської області, що підтверджується довідками виданими управлінням соціального захисту населення Стрийської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.29.04.2022 року [INFO] на підставі мобілізаційного розпорядження [PERSON] було призвано у Збройні Сили України та зараховано до особового складу військової частини [NUMBER] .Неповнолітня [PERSON] залишилась проживала разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] .З того часу [PERSON] неналежно виконувала батьківські обов`язки, часто була відсутня з невідомих причин, не займалася вихованням доньки, не цікавилася її навчанням. Відповідно до характеристики наданої Стрийським ліцеєм №7, [PERSON] навчається у даному закладі з вересня 2022 року. За час навчаннязарекомендувала себе як відповідальна, старанна, дисциплінована учениця.Має середній рівень навчальних досягнень. Батько постійно підтримує зв`язок з класним керівником в телефонному режимі. [PERSON] також систематично застосовувала до неповнолітньої доньки психологічне та фізичне насильство, за що неодноразового притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, про що свідчать постанови Стрийського міськрайонного суду від 30.06.2022 року справа №456/1495/22 та від 16.01.2023 справа №456/6480/23. З даного приводу неповнолітню [PERSON] 06.12.2023 року взято на облік служби у справах дітей Стрийського міськвиконкому як таку, що перебуває у складних життєвих обставинах.21.12.2023 року працівниками служби у справах дітей та Стрийського міського центру надання соціальних послуг здійснено візит у сім`ю Колесникових. На час відвідин матері дитини у квартирі не застали. У телефонному режимі [PERSON] повідомила, що у неї з чоловіком та донькою напружені відносини. Матері рекомендовано повернутись у родину та налагодити стосунки.При повторному візиті через два дні [PERSON] повідомила, що матір відсутня. На телефонні дзвінки працівників служби [PERSON] не відповідала, поспілкуватися з нею не було можливості, а відтак постало питання про влаштування неповнолітньої у інтернатну групу ЗДО №15 м.Стрия. [PERSON] , перебуваючи на той час у лавах ЗСУ, заперечив щодо влаштування дочки у інтернатну групу ЗДО №15 м. Стрия та надав Договір про тимчасове утримання дитини від 02.01.2024 року, укладений з [PERSON] щодо тимчасового проживання та виховання у її сім`ї його неповнолітньої дочки [PERSON] .09.01.2024 року служба у справах дітей Стрийського міськвиконкому здійснила обстеження житлово-побутових умов [PERSON] ( [ADDRESS] ) та констатувала задовільні умови проживання, створені для неповнолітньої [PERSON] . Оскільки [PERSON] ухиляється від вихованням та утриманням дитини, а тому виконавчий комітет Стрийської міської ради Львівської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] з грудня 2023 року не проживає разом з неповнолітньою дочкою [PERSON] , не займається її вихованням, не цікавиться життям неповнолітньої дочки. Де зараз перебуває відповідач [PERSON] їй не відомо. Відповідно до ст. ст. 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , не цікавиться її життям та здоров`ям, не виявляє бажання приймати участь у її вихованні, морально та матеріально не підтримує. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи те, що відповідач фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, неналежно виконує батьківські обов`язки, враховуючи позицію виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає за необхідне з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи вимоги чинного законодавства України, обставини справи, майновий стан відповідача, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів її заробітку, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved