Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

17.06.2024 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби (опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, витрати на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення), за період з 1 листопада 2022 року по 01 травня 2024 року в сумі5445,07 грн. та судового збору у розмірі 3028 грн. Позов мотивує тим, що відповідач є власником та проживає за адресою: [ADDRESS] , та відповідно є споживачем послуг, які надає ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ" .В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що в опалювальних сезонах з 06.11.2020 року по 01.04.2023 років позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку по [ADDRESS] , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. З метою забезпечення теплом об`єктів житла та інших об`єктів на початку опалювальних сезонів 2020-2023 після зниження середньодобової температури зовнішнього повітря до +8Со і нижче, на виконання рішень виконавчого комітету №1106 від 29.10.2021, №626 від 09.11.2022 було розпочаті опалювальні сезони та підписані наряди від 06.11.2021 та 17.11.2022, що свідчать про підключення до систем опалення. На ім`я боржника, відповідального квартиронаймача, було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для розрахунків за надані послуг теплопостачання та було видано розрахунковий документ (розрахункову книжку), по якій боржник повинен виконувати оплату. Позивач вказує, що ним було надано теплову енергію за період з 06.11.2020 року по 01.04.2023 року на суму 21927,42 грн, за яку відповідач не сплатили, отже не виконали своїх зобов`язань в повному обсязі, чим завдано позивачу матеріальну шкоду. Надіслане відповідачу попередження №6226-ф50 від 20.04.2023 року залишилося без задоволення та відповіді. За такого, позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.09.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Нарахування вартості послуги з постачання теплової енергії за вказаною адресою з листопада 2022 року проводиться за теплову енергію на загальнобудинкові потреби (опалення місць загального користування (МЗЮ та допоміжних приміщень, витрати на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення). Позивач звертає увагу на те, що чинними нормативно-правовими актами не передбачено звільнення споживачів від обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування. У всьому будинку за заначеною адресою діє типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання тепдлової енергії, який є публічним договором приєднання, отже з власником квартири 3 15 діє індивідуальний типовий договрі № 700015. фактом отримання послуги є підписаний балансоутримувачем нарядж на підключення опалення в житловому будинку , де знаходиться в системі централізованого опалення кв. № 15 . В сезоні 2022-2023 позивач нараховував спрощено згідно п. 8 розділу ІУ Методики . Відповідач не сплачує надані послуги , в зв`язку з чим звернулися до суду. Додатково вказують, що позовна заява подається на підставі ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва у справі № 490/2754/24 про скасування судового наказу від від 09.04.2024 року про стягнення з [PERSON] на користь позиваач заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. Ухвалою суду від 19.06.2024 року дану справу прийнято до розгляду, відкрито у ній провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в ній матеріалами. При цьому даною ухвалою сторонам було встановлено строк для подання заяв по суті, зокрема визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 09.07.2024 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] , згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача. Зазначає, що відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі. Вказує, що нарахування Позивачем боргу за надану послугу було зроблено в умовах фактичної відсутності договірних відносин між Позивачем та Відповідачем. Складений Позивачем в односторонньому порядку індивідуальний договір №700015 не є дійсним, так як Відповідач не вчинив будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір. Згідно із ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Відповідач мав проявити свою згоду до приєднання до умов договору наступним чином: - надання виконавцю підписаної заяви-приєднання; - сплата рахунків за надану послугу; - факт отримання послуги. Проте Відповідач не отримував від Позивача пропозиції укласти договір, проект договору, інформації про його публічне розміщення на будьякому з передбачених законом ресурсів, не підписував та не передавав Позивачу заяв про приєднання до умов договору та не сплачував послуги за надану послугу. Фактом отримання послуги Відповідачем, Позивач вважає підписаний балансоутримувачем наряд на підключення опалення в житловому будинку, де знаходиться квартира №15 , яка належить Відповідачу. Однак сам по собі факт підписання третьою особою будь яких документів Позивача не може слугувати доказом, отримання такої послуги Відповідачем. Саме факт отримання послуги може бути доказом приєднання Відповідача до умов договору та легітимізації договірних відносин між Позивачем та Відповідачем Звертає увагу Суду до особливостей розташування квартири, що належить Відповідачу та особливостей розташування опалювальних приладів у під`їзді, де мешкає Відповідач. Квартира №15, що належить Відповідачу розташована в під`їзді №2 в будинку [ADDRESS] . Вказаний під`їзд не обладнаний жодним приладом централізованого теплопостачання, впродовж опалювального сезону 2022-2023 та 2023-2024 років, температура повітря у під`їзді не перевищувала 9-10 градусів за шкалою Цельсія (фото міжповерхових майданчиків під`їзду № 2 , на яких повинні за проектом бути батареї опалення, у додатку до Відзиву). Додатково, у зв`язку з тим, що усі квартири, які знаходяться у торці будинку (квартира №11 ( 1 поверх), квартира №13 (2 поверх), квартира №15 (3 поверх), квартира №18 (4 поверх)) обладнані системами індивідуального опалення, то опалювальні мережі у цієї частини будинку взагалі відсутні (опалювальні мережі у горищах, підвалах, транзитні теплопроводи та ін.) Таким чином, фактично, квартира, що належить Відповідачу, фізично не контактує з жодним приміщенням, де знаходяться системи центрального опалення, що обслуговуються Позивачем, фізично не контактує з приміщеннями, обладнаними, навіть, транзитними системами теплопостачання. Все вищевказане унеможливлює отримання Відповідачем послуг, що надає Позивач та, відповідно, не дає підстав вважати чинними будь-які договірні відносини між Позивачем та Відповідачем, на основі яких був нарахований борг. Позивачем не додано до позивної заяви алгоритму розрахунку суми боргу Відповідача (надав лише розбивку суми боргу по місяцях), що унеможливлює здійснення висновку щодо відповідності наданих послуг та нарахованих сум. У позовній заяві, Позивач, посилаючись на Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2108 №315 зі змінами (далі - Методика), використав спрощений розрахунок обсягу теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, яка, при вказаному способі розрахунку, залежить лише від кількості поверхів у будинку. Але, згідно з Методикою, такий спосіб розрахунку обсягів теплової енергії, витрачених на загальнобудинкові потреби опалення, можливо використати тільки у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ міст загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах. Розподіл комунальних послуг за адресою вул. Декабристів 4 здійснює ТОВ «ЖЕК «Забота», який щомісячно нараховує мешканцям будинку вартість послуги з управління багатоквартирним будинком, вартість яких прямо залежить саме від площі міст загального користування (МЗК) та допоміжних приміщень та схеми трубопроводів внутрішньобудинкових систем (у тому числі і опалення) у підвалах, техпідпіллях та на горищах (фото листа з розрахунком послуг з боку ТОВ «ЖЕК «Забота» мешканцям будинку по [ADDRESS] , який був розміщений у містах загального користування у Додатку до Відзиву). Саме ТОВ «ЖЕК «Забота» підписав наряд на підключення будинку до опалення. Відтак безсумнівним є факт, що Позивач не був позбавлений можливості отримати інформацію про фактичний стан теплових мереж та площі місць загального користування. Позивач або не зробив цього через службову недбалість, або навмисно ігнорує вказану інформацію, з метою нарахування платежів за неіснуючі послуги. В будь якому разі, жодного доказу відсутності вказаної вище інформації у виконавця розподілу комунальних послуг будинку по вул. Декабристів 4, Позивач суду не надав, обґрунтування неможливості отримання вказаної інформації також відсутні 11.07.2024 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив. Відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує про відсутність договірних відносин з Позивачем, що договір № 700015 не є дійсним. Позивач не погоджується з даними твердженнями і звертає увагу, що в позовній заяві було надано підтвердження законності нарахування за загальнобудинкові потреби всім абонентам, які відключені від централізованого опалення згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Міністерством регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України від 22.11.2018 № 315. Відповідно до п.5.ст.13 Закону «Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон 2189). Щодо твердження відповідача про відсутність пропозицій укласти договір , та надають наступні пояснення. Відповідно до положень ЦК України щодо договорів приєднання, та Правил у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022: - індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем; - індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку); - фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Разом з тим, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189-VIII передбачено, що не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону (тобто не пізніше 01.05.2020) співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин. Водночас, пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189-VIII передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в пункті 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до частини сьомої статті 14 цього Закону. В позовній заяві Позивач повідомляв, що у 2021 на офіційному сайті Позивача (https://ntec.mk.ua) була опублікована інформація щодо затвердження Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022 типового публічного договору приєднання , текст типового індивідуального договору про послуги з постачання теплової енергії та форму заяви до нього та надавалася копія публікації. У зв`язку з тим, що Відповідач протягом 30 днів з дня опублікування тексту вищенаведеного індивідуального договору на офіційному веб-сайті виконавця послуг (позивача) не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав відповідний договір з виконавцем комунальної послуги Відповідачем вважається прийнятою (акцептовано) оферту позивача укласти індивідуальний договір шляхом мовчазної згоди в порядку частини 5 статті 13 Закону України "Про житловокомунальні послуги". Отже, Позивач нараховував всім співвласникам житлового будинку [ADDRESS] за однією моделлю договору. За витрати опалення місць загального користування товариство всім своїм абонентам почало нараховувати лише з 01.11.2022 року. Це пояснюється тим, що методика, відповідно якої проводиться розподіл обсягів спожитої теплової енергії набрала чинності 28.01.2022. Відповідно цього, з усіма абонентами, які відключені від централізованого опалення, індивідуальні договори укладені з 01.11.2022 та почались нарахування витрат за відшкодування обсягів теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Щодо отримання необхідних відомостей для визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, опалення місць загального користування та допоміжних приміщень Позивач неодноразово звертався до департаменту ЖКГ ММР, як до власника інформації щодо надання технічних характеристик та до ТОВ ЖЕК «Забота», як до балансоутримувача будинку по [ADDRESS] (копія листа вих № 323-ф від 15.08.2019 адресованого Департаменту ЖКГ ММР додається). Відповіді на адресу позивача так і не надали. Враховуючи відсутність затребуваної інформації Позивач нараховував відповідно до пп. 8,9 Розділу ІV Методики, як вказано в позовній заяві. Щодо відсутності опалювальних приладів у місцях загального користування, то об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку: і житлових, і нежитлових. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказані приміщення не підпадають під термін неопалюване приміщення. Відповідно до визначення, передбаченого Методикою, опалюване приміщення це приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання та в якому забезпечується нормативна температура повітря. Більш того, п. 11. Розділу IV Методики передбачено, якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у МЗК та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком. Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення, а й трубопроводів та арматури. Відтак, відсутність приладів опалення в окремому під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку. Оскільки житло Відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами, а тому підстави звільнення Відповідача від нарахування плати за опалення місць загального користування та забезпечення функціонування системи опалення відсутні. Отже, Позивач вважає законними нарахування Відповідачу витрат за спожиту теплову енергію місць загального користування та допоміжних приміщенням за затвердженою методикою. 18.07.2024 року до суду надійшли від відповідача заперечення (на відповідь на відзив), в яких ще раз звертає увагу суду на те, що укладення в односторонньому порядку з боку ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» індивідуального договору приєднання про надання комунальної послуги не є легітимним у зв`язку з порушення з боку Позивача ним Закону України «Про житлово-комунальні послуги» . Стосовно особливостей особливостей розташування елементів системи розподілу централізованого теплопостачання у будинку, які унеможливлюють отримання Відповідачем послуг, які надає будинку Позивач - то у будь-яких приміщеннях (як житлових, так і нежитлових) будинку по [ADDRESS] , що контактують з квартирою №15 (яка належить Відповідачу)через стіни, підлогу або стелю, взагалі відсутні будь-які елементи системи центрального опалення будинка, за допомогою яких здійснюється постачання або розподіл теплової енергії, що постачає Позивач. Це стосується не тільки елементів системи опалення (радіатори та ін.), але й трубопроводів та теплової арматури. В результаті, у під?їзді № 2 (де розташована квартира Відповідача) в опалювальний період температура не перевищувала 10 градусів за шкалою Цельсія, що істотно менше за нормативну. Таким чином, під`їзд [ADDRESS] не підпадає під поняття «опалюваного приміщення», яке викладено у розділі №1 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2108 №315 зі змінами, де наведено, що «опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря»; Відповідач не стверджує, що відсутність будь-яких елементів системи опалення у під`їзді підтверджує відсутності системи опалення у місцях загального користування усього будинку. Відповідач лише зосереджує увагу суду на тому, що він був фактично позбавлений можливості отримувати послуги, за які йому нараховувалася оплата, а також на тому факті, що наявні особливості розташування внутрішньої мережі розподілу теплової енергії у будинку не дають змогу Позивачу використовувати спрощений розрахунок обсягу теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, так як це створює умови для неправомірного нарахування коштів за послуги, які фактично не надаються споживачам. З врахуванням положень ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд даної справи по суті розпочався. З наведеного вище вбачається, що учасники справи повідомлені про розгляд такої належним чином, подали заяви по суті справи, у яких виклали свої аргументи та до яких долучили наявні у них докази. Відтак суд згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 8 ст. 279 ЦПК України вважає за можливе завершити розгляд справи та ухвалити рішення за наявними у такій матеріалами. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно з ч.ч. 1-4 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06.03.2024 року . Позивач ПрАТ "Миколаїська ТЕЦ" стверджує, що за даною адресою ним надаються відповідачу послуги з постачання теплової енергії на підставі укладеного з [PERSON] індивідуального договору приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії у порядку, встановленому Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 28 грудня 2018 року №315. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок по [ADDRESS] включений до системи теплопостачання теплопостачальною організацією ПрАТ "Миколаїська ТЕЦ" без квартири № 15 , належної відповідачу, яка обладнана індивідуальними системами опалення. В обгрунтування своїх вимог позивач надає лише наряди на підключення системи опалення абоненту ТОВ ЖЕК "Забота" будинку по вул.Декабристів, 4 від 24.11.2023 та від 15.11.2022 року , в якому не зазначено жодних даних про опалювальну площу - взагалі. Так, відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з наданням послуг з централізованого опалення та регулюються Цивільним кодексом України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року, Методикою розподілу між споживачами обсягу спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 28 грудня 2018 року, та іншими нормативно-правовими актами України. Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до пунктів 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору: такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин; раніше укладений із таким виконавцем договір про надання комунальної послуги достроково припиняється з дати набрання чинності новим договором, укладеним із співвласниками, але припинення (втрата чинності) дії раніше укладеного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором та від відповідальності за порушення його умов. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Відповідно до п. 2 розділу І Методики загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; місця загального користування - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані, зокрема, забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні. Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом. Разом з тим згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Системний аналіз зазначених вище положень ЦК України свідчить про те, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом. Таким чином договір з постачання теплової енергії є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання). Аналогічний висновок викладений упостанові ВерховногоСуду від11.11.2019у справі№ 646/834/17.Також увказаній постановіВерховний Суддійшов висновку,що длявиникнення правовідносин,пов`язанихз наданнямкомунальних послугна підставіпублічної оферти,не потрібноінших доказів, ніж публікація публічного договору та відсутність заперечень з іншої сторони. З огляду на зазначене, [PERSON] є власником квартири багатоквартирного будинку, співвласники якого не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин і не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, тому з ним в порядку ч.5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з ним міг бути укладений індивідуальний договір про надання комунальних послуг, які є публічними договорами приєднання, відповідно йому були надані послуги з централізованого опалення, які він мав би прийняти та оплатити. Відповідно до висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18, незважаючи на укладення чи неукладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Cпоживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц. Відповідно до п. 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 (далі. Правил №830) споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Згідно пп. 13 п. 44 Правил № 830 споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Згідно ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. У постановах від 26 вересня 2018 року (справа № 703/58/16-ц) та від 3 жовтня 2019 року (справа № 539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами. Отже, заперечення відповідача щодо відсутності між ним на позивачем договірних правовідносин як підставу для відмову в задволенні позовних вимог- судом не приймаються. При цьому судом встановлено, що на офіційному веб-сайті позивача дійсно розміщено публічний індивідуальний типовий договір приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії, а саме зразок індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі індивідуальний договір) від 01 жовтня 2021 року . Разом з тим, оскільки відповідачу встановлено систему індивідуального опалення і він обгрунтовано вважав, що у нього відсутні договірні правовідносини з ПрАТ "Миколаївська ТЕЦ", то він реально не мав обов`язку слідкувати за повідомленням на веб-сайті цієї організації. При цьому як слушно зауважує у відзиві відповідач, факт надання таких послуг, а відтак і отримання їх відповідачем, з сторони позивача підтверджується лише нарядами про підключення системи теплопостачання до будинку, проте відсутня будь-яка інформація про кількість фактично спожитої теплової енергії будинком . Так, у відповіді на відзив позивач зазначає, що об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку: і житлових, і нежитлових. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Відсутність окремих елементів системи опалення в приміщенні не свідчить про те, що теплова енергія не споживається. Вказані приміщення не підпадають під термін неопалюване приміщення. Відповідно до визначення, передбаченого Методикою, опалюване приміщення це приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання та в якому забезпечується нормативна температура повітря. Більш того, п. 11. Розділу IV Методики передбачено, якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у МЗК та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком. Проте позивачем жодних доказів про те, що будинок по [ADDRESS] обладнано системою опалення щодо приміщень загального користування та допоміжних приміщеннь будинку, що таке передбачено проектом будинку, на який посилається позивач, і що в зазначені опалювальні періоди відбувалося функціонування внутрішньобудинкових систем опалення вказаного будинку. Окрім того слід зауважити, що відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постановах від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, від 26вересня 2018року усправі №750/12850/16-ц,від 6листопада 2019року усправі №642/2858/16та підтверджено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц та від 7 липня 2020 року у справі №712/8916/17. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Порядок надання послуг з постачання теплової енергії визначено вказаними вище Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830. Зокрема, відповідно до п. 14 даних Правил відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315. Слід зауважити, що до вказаної Методики кількаразово вносились зміни. Так п. 2 розділу І. зазначеної Методики в первісній редакції, що діяла станом на 1 грудня 2021 року було визначено, що: місця загального користування (далі - МЗК) - місця, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, крім допоміжних приміщень; неопалюване приміщення - приміщення у будівлі, яка забезпечується тепловою енергією від централізованого або автономного джерела теплопостачання та у якому не нормується температура внутрішнього повітря і відсутні опалювальні прилади будь-якого типу та трубопроводи внутрішньобудинкової системи теплопостачання та постачання гарячої води; обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення - втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи опалення поза межами опалюваних приміщень, опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, а також обсяг теплової енергії від транзитних ділянок трубопроводів цієї системи, що надходить у приміщення з індивідуальним опаленням та приміщення, у якому комунальна послуга з постачання теплової енергії не надається; опалювані МЗК та допоміжні приміщення - місця загального користування та допоміжні приміщення у будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж або обладнана системою автономного теплопостачання, для яких нормується температура внутрішнього повітря; опалюване приміщення - приміщення у будівлі, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Відтак розділ III. «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення МЗК та допоміжних приміщень» Методики у вказаній редакції передбачав порядок розподілу обсягу такої саме для опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, а розділом V. «Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП» передбачався порядок розподілу обсягу поза межами таких, тобто неопалюваних приміщень, в яких відсутні опалювальні прилади. При цьому п. 2 розділу І. Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358 не містить поняття «неопалюваного приміщення» та «обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення», натомість визначає, що: допоміжні приміщення - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будівлі/будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; місця загального користування (далі - МЗК) - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень; обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) - втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (далі - ГВП), у тому числі в індивідуальному тепловому пункті; окремі приміщення з транзитними мережами опалення - окремі приміщення у будівлі/будинку, через які проходять ділянки транзитних трубопроводів опалення та відсутні опалювальні прилади відповідно до проекту будівлі/будинку, та які перебувають у власності або користуванні різних споживачів послуги з постачання теплової енергії; опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Також згідно з п. 3 розділу ІІІ Методики для приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення, окрім визначеної частки спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок трубопроводів внутрішньобудинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях (Qвідкл.пр). Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення (Qопз.б.п) здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики «Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення», п. 2 якої визначено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається як сума показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, у разі оснащення ними 100 % МЗК та допоміжних приміщень, та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення. А згідно з п. 12. вказаного розділу Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Аналогічні положення містяться також в редакції Методики відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій № 61 від 26 березня 2022 року, оскільки таким її було лише доповнено новим розділом щодо особливостей розподілу комунальних послуг під час дії воєнного стану в Україні. Доказів того, що у вказаному будинку встанволено вузол (вузли) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки - відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» - позивачем суду не надано. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Таким чином, як вже зазначалось вище, згідно із вказаними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Так, в постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 703/58/16-ц, в якій відповідач також посилався на відсутність приладів опалення місць загального користування, Верховний Суд зазначив, що підтримання температури вище 0° C протягом всього року, особливо в зимовий час, в загальних і технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку, з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. У будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, належний температурний режим вище 0° C підтримується за рахунок тепловтрат трубопроводів розподільчої системи, яка знаходиться в підвальному приміщенні будинку та на горищі. Оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами. Суд зазначив, що помилковим є висновок про те, що відповідач не повинен сплачувати за утрати теплової енергії розподільчими трубопроводами системи опалення будинку. При цьому у даній справі у відзиві відповідач зазначає, що у будинку по [ADDRESS] наявний ряд місць загального користування, а саме сходова клітка та загальні коридори, де взагалі відсутні опалювальні мережі та опалювальні прилади, також у частині будинку, де перебуває його квратира, взагалі відсутні опалювальні мережі (у горищах, підвалах, таранзитні теплопроводи тощо). Позивачем не спростовано дане твердження відповідача, не надано жодних доказів, щодо розташування магістральних трубопроводів системи опалення в під`їзді відповідача та взагаіл щодо проектування цього будинку з урахуванням опалення МЗК та допоміжних приміщень. В матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). Також щодо наданого позивачем разом з позовом розрахунку заборгованості, то слід зауважити, щов ньому зазначено - опалювальна площа: "0,00 кв.м." - отже дійсно не зрозуміло в якому порядку він здійснювався, а також яка площа квартири використовувалась для такого розрахунку, а також яким чином розподілялися витрати на загальнобудинкове опалення - адже взагалі не зазначено, які ж були ці витрати ( з роханку на яку опалювальну площу МЗК та допомжних приміщень тощо) . Отже , вказаний розрахунок заборгованості не може бути визнаний судом як належний доказ розміру заявлених позовних вимог, оскільки він не відповідає вимогам Методики розподілу зі змінами, внесеними наказом Міністерства розвитку громад та територій України №358 від 28 грудня 2021 року , які чинні із січня 2022 року, оскільки з наданого розрахунку не вбачається, яким чином був проведений перерозподіл кількості та вартості фактично спожитої теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, в т.ч. опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення житлового будинку . Адже відповідно до розділу ІУ Методики, при спрощеній системі нарахування частка від загального об`єму споживання теплової енергії будинку для 1-5 поверхових споруд становить 25% , проте яким був у зазначені опалювальні період загальний об`єм споживання теплової енергії для цього будинку - з наданого розрахунку не вбачається взагалі. Таким чином, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, зважаючи на те, що позивачем не доведено надання відповідачеві ( незважаючи на укладення чи неукладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування) та отримання останнім відповідно заявлених послуг теплопостачання - суд приходить до висновку, що оскільки матеріали справи не містять належних та достеменних доказів виникнення у відповідача обов`язку щодо оплати теплової енергії місць загального користування та допоміжних приміщень саме як фактично отриманих послуг - позовні вимоги не підлягають до задволення. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, відтак у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача судовий збір стягненню не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed