Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

02.10.2023 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з вищевказаним позовом, у якому з урахуванням уточнених вимог просив визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. у неповерненні безпідставно набутих коштів неправомірними; стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. на користь [PERSON] 3 897,87 грн. в рахунок відшкодування безпідставно набутих коштів; стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.; стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. на користь [PERSON] судові витрати. Позов мотивований тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. знаходився виконавчий лист від 28.06.2022 року № 206/1451/19 про стягнення з [PERSON] та [PERSON] , як правонаступників [PERSON] на користь Дніпровської міської ради суми збитків, завданих фактичним користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів у розмірі 138929,32 грн., виданий на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2022 року по справі № 206/1451/19. 15.08.2022 року приватним виконавцем Селезньовим М.О. відкрите виконавче провадження № 69648018, де боржником є [PERSON] , та винесено постанову про стягнення з боржника суми у розмірі 138929,32 грн., та постанови про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 13892,93 грн. (10 % суми) та про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні у сумі 300,00 грн. Постановою від 07.09.2022 року приватний виконавець наклав арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 153122,25 грн. Постановою від 07.09.2022 року приватний виконавець наклав арешт на все майно (рухоме та нерухоме), що належить боржнику [PERSON] , а також приватним виконавцем винесено постанову від 07.09.2022 року про розшук майна боржника 26.10.2022 року відповідачем було стягнуто з рахунку позивача [NUMBER] , відкритого у АТ «Райффайзен Банк» 40 166,59 грн. 27.10.2022 року вказані кошти розподілені наступним чином: 36 268,72 грн. перераховані стягувачу Дніпровській міській раді; 3 626,87 грн. основна винагорода приватного виконавця (10 % суми) згідно постанови при стягнення з боржника основної винагороди перерахована відповідачу; 271,00 грн. витрати у виконавчому провадженні перераховані відповідачу. Постановою Верховного Суду від 13.09.2023 року, постанову Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2022 року по справі № 206/1451/19 (на підставі, якої було видано виконавчий лист та здійснювалось стягнення відповідачем коштів позивача) скасовано. 20.09.2023 року представником позивача на офіційну адресу електронної поштової скриньки відповідача було направлено заяву про закінчення виконавчого провадження, на підставі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та скасування вжитих заходів щодо виконання рішення, й провести інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. 21.09.2023 року відповідачем закінчено виконавче провадження № 69648018 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та повернуто виконавчий лист без виконання стягувачу. Однак, приватним виконавцем Селезньовим М.О., не було проведено всіх необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, а саме: не повернуто позивачу безпідставно стягнутих коштів з його рахунку [NUMBER] , відкритого у АТ «Райффайзен Банк». Оскільки витрати виконавчого провадження підлягають поверненню в порядку ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач зобов`язаний повернути позивачу стягнуту суму основної винагороди приватного виконавця 3\~626,87 грн. та витрат виконавчого провадження 271,00 грн., а у загальному розмірі 3 897,87 грн. Починаючи з 21.09.2023 року, багаторазово, представник позивача, звертався до відповідача про повернення позивачу безпідставно набутих ним коштів, але приватним виконавцем Селезньовим М.О., проігноровано усі звернення 3 897,87 грн. це безпідставно набуті та не повернуті відповідачем кошти, які належать позивачу на праві приватної власності, знаходяться у відповідача та останнім не вжито жодних дій щодо їх повернення. Дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О. щодо безпідставного заволодіння, набуття, утримування тривалий час чужого майна, є неправомірними. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06.10.2023 року цивільну справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 08.12.2023 року до суду надійшов відзив приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньова М.О., у якому він просив в задоволенні позову відмовити. Відзив мотивований тим, що в ході примусового виконання виконавчого провадження № 69648018 з арештованого рахунку боржника 09.09.2022 року було стягнуто кошти в сумі 29,00 грн. 13.09.2022 року було винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у мінімальному розмірі 300 грн., стягнуті кошти в сумі 29,00 грн. на підставі платіжного доручення перераховані як компенсація витрат виконавчого провадження, не покритих авансових внеском стягувача. Також в ході примусового виконання виконавчого провадження № 69648018 з арештованого рахунку боржника 26.10.2022 року було стягнуто кошти в сумі 40\~166,59 грн. 27.10.2022 року вказані кошти розподілені наступним чином: 36 268,72 грн. перераховані стягувану Дніпровській міській раді; 3 626,87 грн. основна винагорода приватного виконавця; 271,00 грн. залишок суми компенсації витрат виконавчого провадження. Виконавче провадження з 13.02.2023 року було зупинено згідно з ухвалою Верховного Суду від 06.02.2023 року у справі № 206/1451/19 до закінчення касаційного провадження у справі. 13.09.2023 року постановою Верховного Суду постанову Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2022 року по справі № 206/1451/19 скасовано. 21.09.2023 року винесено постанову про припинення розшуку майна боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження № 69648018, якою припинено чинність арешту коштів та майна боржника. Всі дії приватного виконавця у виконавчому провадженні № 69648018 вчинені в межах повноважень та з дотримання вимог законодавства. Позивачем постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця від 15.08.2022 року, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 15.08.2022 року, постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 13.09.2022 року в порядку, встановленому чинним законодавством не оскаржувались, дії приватного виконавця щодо прийняття вказаних постанов неправомірними не визнавались. Положення ст. 1212 ЦК України до основної винагороди та витрат виконавчого провадження застосуванню не підлягають. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є безпідставними, оскільки відсутні будь-які порушення норм чинного законодавства з боку приватного виконавця. У судовому засіданні 27.02.2024 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закінчено підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Губа В.В. письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, натомість його представник адвокат Жура Н.В. письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Представник третьої особи Дніпровської міської ради письмово просив розглядати справу без його участі та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що постановою приватного виконавця Дніпропетровської області Селезньова Максима Олександровича у ВП № 69648018 від 15.08.2022 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 206/1451/19, виданого 28.06.2022 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] та [PERSON] , як правонаступників [PERSON] на користь Дніпровської міської ради суми збитків, завданих фактичним користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів у розмірі 138929,32 грн. (а.с. 94). 15.08.2022 року постановою приватного виконавця Дніпропетровської області Селезньова М.О. визначено для боржника [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на загальну суму 300,00 грн. (а.с. 96). Постановою приватного виконавця Дніпропетровської області Селезньова М.О. від 15.08.2022 року стягнуто з [PERSON] основну винагороду в сумі 13\~892,93 грн. (а.с. 98). 07.09.2022 року постановою приватного виконавця Дніпропетровської області Селезньова М.О. накладено арешт на все майно (рухоме та нерухоме), що належить боржнику [PERSON] ; на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника (а.с. 101, 103). В ході примусового виконання виконавчого провадження № 69648018 з арештованого рахунку боржника 09.09.2022 року було стягнуто кошти в сумі 29,00 грн., які на підставі платіжного доручення перераховані як компенсація витрат виконавчого провадження, не покритих авансових внеском стягувача (а.с. 108, 109). Також в ході примусового виконання виконавчого провадження № 69648018 з арештованого рахунку боржника 26.10.2022 року було стягнуто кошти в сумі 40 166,59 грн. 27.10.2022 року вказані кошти розподілені наступним чином: 36 268,72 грн. перераховані стягувачу Дніпровській міській раді; 3 626,87 грн. основна винагорода приватного виконавця; 271,00 грн. залишок суми компенсації витрат виконавчого провадження (а.с. 111-114). Постановою приватного виконавця Дніпропетровської області Селезньова М.О. від 13.09.2022 року стягнуто з боржника [PERSON] витрати пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 300,00 грн. (а.с. 107). 13.02.2023 року постановою приватного виконавця Дніпропетровської області Селезньова М.О. зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 206/1451/19, виданого 28.06.2022 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, до закінчення касаційного провадження у справі (а.с. 116). Постановою Верховного Суду у справі № 206/1451/19 від 13.09.2023 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 119-126). 21.09.2023 року приватним виконавцем Дніпропетровської області Селезньовим М.О. винесено постанову про припинення розшуку майна боржника, що належить боржнику [PERSON] (а.с. 31-32). Постановою приватного виконавця Дніпропетровської області Селезньова М.О. від 21.09.2023 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 206/1451/19, виданого 28.06.2022 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] та [PERSON] , як правонаступників [PERSON] на користь Дніпровської міської ради суми збитків, завданих фактичним користуванням земельною ділянкою без правовстановлюючих документів у розмірі 138929,32 грн. закінчено (а.с. 133). 30.09.2023 року представник [PERSON] адвокат Губа В.В. звернувся до приватного виконавця Дніпропетровської області Селезньова М.О. з заявою про повернення безпідставно стягнутих грошових коштів (а.с. 35-36). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Згідно ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Аналіз статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» свідчить, що основна винагорода це винагорода приватному виконавцю за вчинення виконавчих дій, яка стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом, пропорційно до такої стягнутої суми. Частиною 3 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Натомість, аналіз ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає саме умову, за якої підлягає поверненню стягнутий виконавчий збір. Верховний Суд неодноразово зазначав, що основна винагорода приватного виконавця і виконавчий збір у виконавчому провадженні, що здійснює державний виконавець, хоча й виступають формами винагороди виконавців, проте не є однаковими поняттями. Спільним для цих форм винагороди є лише порядок стягнення. Що стосується підстав виникнення у приватного виконавця права на основну винагороду та розміру цієї винагороди, такі питання регулюється окремими правовими нормами. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.08.2021 року № 380/6503/20, від 26.05.2022 року у справі № 420/6845/18, від 21.07.2022 року у справі № 320/6215/19. Разом з тим, кошти в розмірі 3 897,87 грн. були стягнуті приватним виконавцем Селезньовим М.О. з позивача під час виконавчого провадження як основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження в передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» порядку та на підставі відповідних постанов, які сторонами виконавчого провадження у передбаченому законом порядку не оскаржувалась. З урахуванням вищенаведеного, стягнуті з позивача, як боржника у виконавчому провадженні кошти в якості основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в сумі 3 897,87 грн., не є безпідставно набутими коштами в розумінні ст. 1212 ЦК України та відповідні правові підстави для їх стягнення з приватного виконавця на користь позивача відсутні. З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому покладаються на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed