Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про зменшення розміру аліментів або звільнення від сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до судового наказу від 26.01.2024 з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), а відповідно до судового наказу від 05.06.2024 з нього утримуються аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Утримувані аліменти на двох дітей становлять 50% заробітку , що перевищує встановлену законом частку. Також вказав, що на його утриманні перебуває дружина [PERSON] , яка знаходиться у відпустці по догляду за малолітнім сином [PERSON] до досягнення ним трирічного віку та не має власного доходу. Окрім того, зазначив, що має боргові зобов`язання перед банківськими установами, які неспроможний сплачувати через недостатність коштів. У зв`язку з чим, прохав суд зменшити розмір аліментів, які утримуються з його доходу відповідно до судового наказу від 26.01.2024 та судового наказу від 05.06.2024 до розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 05.07.2024 року провадження по справі відкрито, призначено підготовче судове засідання. 18.07.2024 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому у задоволенні позову прохала відмовити. Вказала, що рішення стосовно виплати аліментів на дружину відсутнє. Будь-які докази на підтвердження погіршення майнового становища або зміни сімейного стану позивачем не надано. Наявність кредитних зобов`язань не може бути підставою для зменшення розміру аліментів ( а.с 54-60). 19.07.2024 позивач направив до суду відповідь на відзив, згідно якого зазначив, що доводи відповідача [PERSON] є безпідставними, оскільки правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства ( а.с.63-94). Окрім того, 19.07.2024 позивач направив заяву, якою уточнив позовні вимоги та прохав зменшити розмір аліментів, які стягуються з його доходу на утримання малолітніх дітей відповідно до судового наказу від 26.01.2024 (справа №545/302/24) та судового наказу від 05.06.2024 (справа №545/2400/24) до розміру 1/10 частини заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 99). 22.07.2024 від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких прохає відмовити у задоволенні позову за безпідставністю ( а.с. 103-110). У підготовче судове засідання 22.07.2024 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення судової повістки через підсистему Електронний суд, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного документу, не з`явились, подавши письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги про зменшення розміру аліментів визнала частково у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) позивача. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 22.07.2024 року підготовче засідання закрито, призначено розгляд справи по суті. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] направив до суду заяву, в якій позовні вимоги про зменшення розміру аліментів підтримав, прохав розгляд справи проводити без його участі (а.с. 124). Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій прохала розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги позивача визнала (а.с. 125). Відповідач [PERSON] надала суду заяву, з якої вбачається, що позов визнала частково, прохала стягнути 1/6 частину доходу (заробітку) відповідача, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Також прохала розгляд справи проводити за її відсутності (а.с.116). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлені такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Судовим наказом, виданим 26.01.2024 року Полтавським районним судом Полтавської області, стягнуто з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Окрім того, судовим наказом, виданим 05.06.2024 року Полтавським районним судом Полтавської області, стягнуто з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.06.2024 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12). Також встановлено, що дружина позивача [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення нею трирічного віку з 08.01.2024 по 24.10.2026 (а.с. 7 - зворотня сторінка). Згідно із довідкою про доходи №5650 від 31.05.2024, виданою [PERSON] за місцем служби, вбачається, що загальний розмір його доходу у період із 06.07.2023 по 31.05.2024 без урахування аліментів становить 302\~977 грн. 26 коп. (а.с. 76). Позивач [PERSON] має кредитні зобов`язання (а.с. 13,79). Положеннями ст. 51 Конституції України\~визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.7,ч.8 ст.7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 2 ст.\~150\~СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 180\~СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно п. 1 ст. 18, п. п. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того. щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, ст.\~182\~СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У статті 192 СК України наведено, перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на користь кого вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19 прийшов до висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Згідно до ч.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Із аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Відповідно до\~частини першої\~ статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.12 , ст.81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, на підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що загальний розмір утриманих з нього аліментів становить половину його доходів. На даний час позивач не має можливості виплачувати аліменти по 1/4 частині його заробітку на кожну дитину, так як на його утриманні знаходиться дружина [PERSON] , яка перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною до досягнення нею трирічного віку, має кредитні зобов`язання. Проаналізувавши зміст вищезазначених норм права та встановлених судом фактів, враховуючи матеріальне та сімейне становище позивача та відповідачів, інтереси малолітніх дітей, з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо належного утримання дітей, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з позивача, з 1/4 частки до 1/6 частки його заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення кожною дитиною повноліття і таке зменшення розміру аліментів буде достатнім у спорі, що виник між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: partial