Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

У травні 2024 року позивач, через свого представника адвоката Царик Р.М., звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір №3063-ц купівлі-продажу нерухомого майна від 12.12.1997 квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказала, що 12.12.1997 між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №3063-ц про купівлю продаж квартири [ADDRESS] . Спірний договір був зареєстрований на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі. Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. Нотаріальне посвідчення спірного договору зараз з об`єктивних причин неможливе у зв`язку зі смертю продавця квартири. На теперішній час позивач має намір розпорядитися власним майном, однак цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягає визнанню дійсним тільки у судовому порядку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5\~статті 279 ЦПК України\~не надходило. Представник відповідача надала до суду письмову заяву в якій просить рішення по справі прийняти за наявними матеріалами та у відповідності до вимог діючого законодавства. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 12.12.1997 [PERSON] та [PERSON] уклали договір №3063-Ц купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Договір оформлено на Миколаївській Універсальній\~Товарно-сировинній\~Біржі та 06.01.1998 зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним №16987. З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 25.06.2024 №1299 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] за вищевказаною адресою зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3063-Ц від 12.12.1997, укладеного на Миколаївській Універсальній Товарно-сировинній Біржі, зареєстрованого в БТІ 06.01.1998 за №16987. Згідно Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00046171380 від 25.07.2024, наданого на запит суду Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] померла [INFO] у віці 80 років. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач має намір розпорядитися своїм правом на нерухоме майно, але цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, яке не вимагалося законодавством на час його укладання. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 12.12.1997, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved