Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

1.Короткий зміст позовних вимог, позиція учасників справи В жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом [PERSON] про визнання заповіту недійсним та стягнення усіх судових витрат. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Бажаючи успадкувати майно померлої матері, у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Тоді ж дізналася, що [PERSON] 02.06.2017 року на випадок своєї смерті склала заповіт, який був посвідчений секретарем Богдановецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області [PERSON] . Згідно змісту вказаного заповіту, [PERSON] все своє майно і все, що буде належати їй на день смерті заповіла [PERSON] . Вважала, що при складанні даного заповіту [PERSON] за своїм віком та станом здоров`я не могла підписати та прочитати текст заповіту, а підпис від імені заповідача відрізняється від реального підпису останньої. Крім того, позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [PERSON] не мала повноважень для посвідчення заповіту, а відповідне державне мито за його складення сплачено не було. Також, з огляду на стан здоров`я [PERSON] , вважала, що під час вчинення оспорюваного заповіту остання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а також фізично не могла вчинити підписання такого. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, обґрунтовуючи, що такі знайшли своє підтвердження в суді належними та допустимими доказами. Зауважувала, що на час посвідчення заповіту [PERSON] за станом здоров`я не могла впізнавати людей. [PERSON] відвідувала матір і при цьому вони мали розмову з приводу розподілу спадщини між двома дочками. Також вказувала, що секретар сільської ради, яка посвідчувала заповіт [PERSON] перебуває у кумівських відносинах із відповідачкою. Відповідачка та її представник в суді заперечували щодо позовних вимог. Так, [PERSON] вказувала, що тривалий час здійснювала догляд за матір`ю [PERSON] , в той час як сестра [PERSON] з 2015 року не спілкувалася та не навідувала її. Вказувала, що за життя мати страждала на болі в руках, та у 2017 році через перелом лівої руки, деяких час носила гіпс та з цього приводу їй призначалось лікування. За життя [PERSON] була правшою, психічних захворювань не мала, була при ясній пам`яті та розумі, при цьому могла пересуватися без супроводу, хоча і за допомогою палиці. Про заповіт [PERSON] дізналася через декілька місяців після її смерті та при його посвідченні не була присутньою. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Хмельницька міська рада та приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Гребеннікова О.І. в судове засідання не з`явилися, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. 2. Рух справи в суді Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Деражнянського районного суду Хмельницької області від 26.10.2021 року у розгляді справи №673/1257/21 визначено склад суду-головуючий суддя Ягодіна Т.В. Ухвалою судді від 09.11.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду із відкриттям провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження. Роз`яснено для відповідача можливість у визначений законом строк подати до суду відзив на позовну заяву, а також пред`явити зустрічний позов, а для позивача - відповідь на відзив. Вирішено клопотання позивача про витребування письмових доказів із встановленням строку для їх надання (а.с.19 -20 Т.1). 17.11.2021 року відповідачем [PERSON] подано суду відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позов безпідставним та необґрунтованим. Так, позивач не надала доказів щодо відсутності у [PERSON] як секретаря Богдановецької сільської ради повноважень на посвідчення заповіту, а також незадовільного стану здоров`я та неможливість складення нею заповіту. При цьому, з огляду на те, що заповіт [PERSON] був прочитаний нею вголос, а в подальшому власноручно підписаний спростовує доводи позивача про його не підписання заповідачем. Також як на підставу для відмови в позові посилається на відсутність правових підстав для визнання заповіту недійсним, оскільки якщо такий не був підписаний [PERSON] він є нікчемним (а.с.57-61 Т1). Ухвалою суду від 24.12.2021 року за клопотанням сторони позивача витребувано у старости старостинського округу із центром у с. Богданівці оригінал квитанції про сплату державного мита при складанні заповіту [PERSON] та із архівного відділу Хмельницької районної державної адміністрації рішення про обрання секретарем Богдановецької сільської ради Хмельницького (Деражнянського) району [PERSON] (а.с.76 Т.1). 04.02.2022 року [PERSON] подала суду відповідь на відзив згідно якого вважає доводи [PERSON] , викладені у відзиві на позовну заяву не підтвердженні жодними належними та достатніми доказами. Вказувала, що на доведення обставин вчинення [PERSON] оспорюваного заповіту у стані, який не дозволяв їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними заявлено клопотання про проведення відповідної експертизи. Крім того, позовна заява не містить вимоги щодо визнання недійсним нікчемного заповіту (а.с. 92-94 Т.1). Згідно протокольної ухвали суду від 20.09.2022 року судом прийнято усне клопотання представника позивача про зняття з розгляду клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи стану здоров`я [PERSON] (а.с.164-167 Т.1). Ухвалою суду від 20.09.2022 року за клопотанням сторони позивача витребувано у ТОВ «Агрофірма -Обрій» оригінали документів в яких [PERSON] підтверджувала отримання орендної плати за період 2016-2017р.р. за договором оренди належної їй земельної ділянки (а.с. 164 Т.1). Ухвалою суду від 07.11.2022 року за клопотанням сторони позивача витребувано у приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Гребеннікової О.І. оригінал заповіту [PERSON] , який зберігається в матеріалах спадкової справи №162/2021, заведеної 12.08.2021 року (а.с.249-250 Т.1). Ухвало суду від 21.12.2022 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницького НДЕКЦ МВС України. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (а.с.23-25 Т.2). Ухвалою суду від 22.02.2023 року провадження у справі відновлено в зв`язку з надходженням клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення дослідження, а саме вільних зразків почерку [PERSON] . Запропоновано стороні позивача надати означені додаткові матеріали (а.с.39-40 Т.2). 31.03.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про відсутність у позивача додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи та доцільність проведення означеної експертизи по наявних в матеріалах справи вільних зразках підпису та із врахуванням уточнених питань (а.с.67 Т.2). Ухвалою суду від 31.03.2023 року за клопотанням сторони позивача змінено питання №1, визначене в ухвалі суду від 21.12.2022 року про призначення судової почеркознавчої експертизи. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (а.с.71-73 Т.2). Ухвалою суду від 29.06.2023 року провадження у справі поновлено, в зв`язку з надходженням клопотання експерта про неможливість проведення експертизи в силу відсутності оплати за її проведення, призначено судове засідання із викликом сторін (а.с.107 Т.2). Ухвалою суду від 19.07.2023 року провадження у справі зупинено, матеріали справи направлено до Хмельницького НДЕКЦ МВС України для виконання ухвали суду про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с.118а-119 Т.2). Ухвалою суду від 19.09.2023 року провадження у справі поновлено в зв`язку із надходженням висновку експерта за наслідками проведення судової почеркознавчої експертизи, справу призначено до судового розгляду з викликом сторін (а.с.133-134 Т.2). Протокольною ухвалою суду від 25.10.2023 року задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків згідно клопотання від 13.12.2021р. (а.с. 173-175 Т.2). Ухвалою суду від 25.10.2023 року закрито підготовче провадження у даній справі, призначено її до судового розгляду (а.с.177-178 Т.2). Протокольною ухвалою суду від 04.12.2023 року прийнято відмову сторони відповідача від допиту в суді свідка [PERSON] . Вирішено питання про виклик в судове засідання експерта [PERSON] (а.с.194-205 Т.2). Ухвалою суду від 18.01.2024 року задоволено клопотання представника відповідача та призначено у справі повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницького відділення Київського наукового-дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі зупинено (а.с.239-240, 242-245 Т.2). Ухвалою суду від 15.03.2024 року провадження у даній справі поновлено з огляду на клопотання експерта про надання додаткових матеріалів та проведення оплати вартості експертизи, справу призначено у судове засідання з викликом сторін(а.с.8-9 Т.3). Протокольною ухвалою суду від 28.03.2024 року судом запропоновано учасникам справи надати додаткові документи, які містять зразки почерку та підпису [PERSON] (а.с. 24-27 Т.3). Ухвалою суду від 28.03.2024 року витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області пенсійну справу [PERSON] (а.с.29-30 Т.3). Ухвалою суду від 22.05.2024 року продовжено термін виконання повторної судової почеркознавчої експертизи. Клопотання експерта задоволено, направлено додаткові документи для проведення означеного виду експертизи. Провадження у справі зупинено (а.с. 65-67 Т.3). Ухвалою суду від 17.07.2024 року поновлено провадження у справі в зв`язку із надходженням висновку експерта за результатами проведення повторної судової почеркознавчої експертизи та призначено справу до судового розгляду із викликом сторін (а.с.88-89 Т.3). 13.08.2024 року судовий розгляд справи завершено ухваленням рішення по суті спору. 3.Фактичні обставини справи Так, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . 12.08.2021 року приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Гребенніковою О.І. після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №162/2021 (а.с.30 Т.1). Встановлено, що після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулися 12.08.2021 року [PERSON] , а [INFO] - [PERSON] . Позивачка та відповідачка у справі являються дочками [PERSON] (а.с.33, 41(зворот), 42 Т.1). Із заповіту, посвідченого секретарем Богдановецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області Плут В.А. від 02.06.2017 року вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом матиме право заповідала [PERSON] (а.с.41 Т.1). Згідно висновку експерта Хмельницького відділення КНДІСЕ за результатами проведення повторної судової почеркознавчої експертизи №239/240/24-26 від 09.07.2024 року підписи від імені [PERSON] у оригіналі заповіту від 02.06.2017 року виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Наявність у даному досліджуваному підписі діагностичних ознак, ступеня їх прояву, характер та локалізація свідчать про вплив на виконання цього підпису якихось збиваючих факторів, ймовірніше за все, природного характеру (до яких, зокрема, можуть відноситися похилий чи старечий вік виконавця, його тяжкий хворобливий стан, виконання почергового об`єкта незвичною до письма рукою, незручна поза виконавця, незручне тримання пишучого приладу, незручне розміщення матеріалу письма відносно пишучого, обмеження рухливості пишучої руки, тощо). При цьому, вивченням зразків підпису [PERSON] та провівши порівняння їх між собою було встановлено, що вони мають розбіжності загальних та окремих ознак почерку та виконані різними особами. В зв`язку з чим експертом для вирішення поставлених питань, наявні зразки підпису [PERSON] були розділянні на групи виконавців і по кожній групі окремо було проведено дослідження (а.с.80 Т.3). Так, згідно висновків експерта підписи від імені [PERSON] в оригіналі заповіту від 02.06.2017 року виконаний не [PERSON] , зразки підпису якої надані у відомості на виплату грошей №370 від 13.08.2016р., відомості на виплату грошей №2120 від 19.09.2017 року, а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] в оригіналі заповіту від 02.06.2017 року виконаний не [PERSON] , зразок підпису якої надано у заяві про виплату щомісячної суми підвищення до пенсії від 15.06.2011р., а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] в оригіналі заповіту від 02.06.2017 року виконаний не [PERSON] , зразки підпису якої надані у заяві про видачу оригіналів виконавчих листів на руки від 22.01.2019р., адміністративному позові від 10.02.2011р., клопотанні від 10.02.2011р., а іншою особою. При цьому експерт прийшов до висновку про неможливість надання відповіді на питання чи виконаний підпис від імені [PERSON] в оригіналі заповіту від 02.06.2017 року [PERSON] , зразки підпису якої надані у трудовій книжці колгоспника № [NUMBER] від 07.02.1963р., заяві про перерахунок пенсії від 14.02.2000 року, копії паспорту серії [NUMBER] по причині, що такі мають великий проміжок часу між собою (1963 та 2000роки) та великий проміжок часу із досліджуваним підписом, який виконано у 2017 році, а тому їх кількість та якість не достатня для проведення дослідження та надання об`єктивного та обгрунтованого висновку (а.с.75-83 Т.3). 4.Мотивована оцінка аргументів сторін, порушення прав, застосовані норми права Частинами 1-5 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно зі ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу частини першої, другої ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч.1-3 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Відповідно до ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно п.п.5 п.«б» ч.1 ст.38 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання. За приписами п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування посвідчують заповіти (крім секретних). Пунктом 1.2. р.І Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року №3606/5 (зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 р. за № 1298/20036), визначено, що нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Частиною 1 ст.1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно з правовим висновком, викладеним в пункті 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц, якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний позивачем спосіб. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Встановивши, що згідно висновку експерта Хмельницького відділення КНДІСЕ за результатами проведення повторної судової почеркознавчої експертизи №239/240/24-26 від 09.07.2024 року в цій справі підтверджено, що підпис від імені [PERSON] у оригіналі заповіту від 02.06.2021 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою, суд приходить до висновку, що цей заповіт є нікчемним в силу частини першої статті 1257 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». Зважаючи, що суд прийшов до висновку про нікчемність заповіту від 02.06.2017 року, що посвідчений секретарем Богдановецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області Плут В.М. та зареєстрованому у реєстрі за №20, права [PERSON] як спадкоємця за законом можуть бути поновленні шляхом звернення до суду із позовними вимогами про виключення із спадкового реєстру запису про реєстрацію заповіту, складеного та підписаного невідомою особою від імені [PERSON] , та зобов`язання внести відповідну інформацію до Спадкового реєстру. Вказане відповідає правовому висновку колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду, викладеному у постанові від 30.01.2023 року у справі №472/566/19 (провадження № 61-938св22). При цьому суд відхиляє клопотання сторони відповідача щодо визнання означеного висновку експерта неналежним доказом та вважає за доцільне вказати на наступне. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимими, відповідно, є докази, отримані з порушенням закону. Недопустимими також є докази, одержані з неправдивих показань свідка, завідомо неправдивого висновку експерта, фальшивих документів або речових доказів, тобто з порушенням процесуального порядку формування засобів доказування. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законністю отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми. Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен в мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє. Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Матеріалами справи підтверджується, що висновок експерта Хмельницького відділення КНДІСЕ за результатами проведення повторної судової почеркознавчої експертизи №239/240/24-26 від 09.07.2024 року було складено на виконання ухвали Деражнянського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2024 року, якою було задоволено клопотання сторони відповідача про призначення вказаної експертизи. Вищевказаний висновок експерта містить чітку та однозначну відповідь на поставлені судом питання, а саме, що підпис від імені [PERSON] в оригіналі заповіту від 02.06.2017 року виконано не [PERSON] , а іншою особою. При цьому відповідач не наддав будь-яких доказів, які спростовували б зазначений висновок судового експерта. Також, на пропозицію суду відповідач, яка після смерті [PERSON] мала доступ до її майна, не надала документів, які б містили зразки підпису або почерку матері. Матеріали справи також не містять інформації та будь-яких доказів про те, що наведений висновок експерта суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності. В свою чергу, висновки експерта про виконання підписів у наданих на дослідження документах різними особами не спростовують виконання певної їх частини власноручно [PERSON] . Також, судом не встановлено, що за життя [PERSON] надавала доручення третім особам для вчинення певних дій на її користь. Також, суд зауважує, що права судового експерта визначені статтею 13 Закону України «Про судову експертизу» та пунктом 2.1 розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року . Згідно з пунктом 1.13. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за № 705/3145 достатність та якість наданих для проведення експертизи зразків почерку та підпису особи визначаються експертом у кожній конкретній експертній ситуації. Критерієм достатності обсягу порівняльного матеріалу вважається надання такої його кількості, за якою можливо виявити індивідуальність, варіаційність та стійкість ознак в досліджуваному об`єкті і зразках почерку (підпису) певного виконавця. Отже, під час проведення судових експертиз експерт має цілий обсяг прав, якщо під час проведення експертного дослідження виникне необхідність у отриманні додаткових документів чи вирішенні певних обставини та питань, разом з цим має право викладати у висновку експертизи виявлені в ході її проведення факти, які мають значення для справи і з приводу яких йому не були поставлені питання. Враховуючи викладене, посилання сторони відповідача на те, що експертизу проведено за відсутності достатньої кількості вільних та умовно вільних зразків підпису, необхідних для надання висновку є неспроможними. При цьому, суд відхиляє висновок експерта Хмельницького НДЕКЦ МВС України за наслідками проведення первинної судової почеркознавчої експертизи від 25.08.2023 року №СЕ-19/123-23/8974-ПЧ, згідно якого хоча останній і виснував, що підпис від імені [PERSON] у оригіналі заповіту від 02.06.2017 року, виконаний не [PERSON] , а іншою особою, проте при цьому не було враховано, що на час вчинення заповіту у [PERSON] мали місце особливості стану її здоров`я, що пов`язанні із переломом лівої руки. Також неспроможними суд знаходить показання свідка [PERSON] щодо її обізнаності зі слів [PERSON] про складання заповіту на користь [PERSON] . При цьому, остання підтвердила суду, що [PERSON] за станом здоров`я не могла далеко ходити, а тому на її прохання свідок ходила до магазину, приносила воду. Також суд прийшов до висновку, що досліджувати наявність повноважень посадової особи на посвідчення заповіту не має доцільності, оскільки не підписання заповіту особисто заповідачем є самостійною та достатньою підставою вважати його нікчемним. Окрім цього, також не знайшли свого підтвердження доказами посилання сторони позивача про такий стан здоров`я [PERSON] на момент вчинення заповіту, який позбавляв би останню можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. З огляду на викладені обставини, суд знаходить безпідставними позовні вимоги, в зв`язку з чим відмовляє у їх задоволенні.

Outcome: dismissed