Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного сумісного майна. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що вона з вересня 2000 року по 21.11.2013 проживала з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] , а [INFO] дочка [PERSON] . Під час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, разом працювали, спільно харчувалися, купували спільно речі для себе та дітей, виховували спільних дітей, піклувалися один про одного, мали взаємні права та обов`язки. 02.10.2008 вони придбали квартиру [ADDRESS] , за яку сплатили спільні грошові кошти у розмірі 62 392,22 грн, також відповідач отримав у кредит на купівлю квартири кошти у розмірі 70 600,00 дол. США. Вона надавала письмову згоду на придбання вказаної квартири. 22.11.2013 сторони зареєстрували шлюб, а 29.05.2014 у них народилася третя дитина [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.12.2021 шлюб між ними розірвано. Вказувала на те, що наявні підстави для відступу від рівності часток сторін при вирішенні спору про поділ спільного сумісного майна, а саме проживання двох неповнолітніх дітей з нею, їхнє перебування на її утриманні, ухилення відповідача від участі в утриманні дітей, який не дбав та не дбає про матеріальне забезпечення своїх дітей. Із урахуванням зазначеного, [PERSON] просила встановити факт проживання її та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по 21.11.2013; визнати за нею у порядку поділу спільного майна право власності на 3/4 частини квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] у порядку поділу спільного майна право власності на 1/4 частини вказаної квартири. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.09.2022, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 17.01.2023, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Установлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 по 21.11.2013. Визнано квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2023 рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.09.2022 та постанову Чернігівського апеляційного суду від 17.01.2023 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У постанові Верховний Суд зазначив, що при новому розгляді суду слід перевірити, чи дійсно перебував відповідач [PERSON] у період з 01.01.2004 по 21.11.2013 в іншому шлюбі; з огляду на вимоги частин третьої, четвертої, восьмої, одинадцятої статті 83 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), надати належну правову оцінку наданим відповідачем до суду касаційної інстанції ксерокопіям (перевірити наявність оригіналів вказаних документів тощо) свідоцтва від 09.02.2008 про реєстрацію шлюбу між відповідачем та громадянкою рф [PERSON] та свідоцтва від 29.11.2018 про розірвання шлюбу між вказаними особами, враховуючи те, що такі докази до суду першої інстанції відповідач не подавав, а позивач у відзиві на касаційну скаргу посилалась на те, що вказані свідоцтва викликають сумнів з приводу їхньої достовірності. Крім того, колегія суддів звернула увагу судів на необхідність оцінки процесуальної поведінки відповідача [PERSON] , який під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції або умисно не повідомляв суду про факт перебування його в іншому зареєстрованому шлюбі та існування свідоцтва про реєстрацію шлюбу та свідоцтва про розірвання шлюбу з іншою особою, або з`ясувати причину незазначення таких обставин. Автоматизованою системою документообігу суду дану справу було розподілено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруну О.П. Ухвалою судді від 21.12.2023 справу прийнято до провадження судді та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 15.01.2024. Ухвалою суду від 15.01.2024, за клопотанням представниці позивачки, здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 31.01.2024. Ухвалою суду,\~яка занесена\~до протоколу\~судового засідання від 31.01.2024, за клопотанням представника відповідача, до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] . Ухвалою суду від 31.01.2024, за клопотанням представниці позивачки, витребувано, у строк до 21.02.2024, у Новозаводського районного\~суду м.\~Чернігова цивільну\~справу №\~2-606/09\~за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] \~про зміну\~відомостей про\~батька в\~актовому записі\~про народження\~дитини. Витребувано, у строк до 21.02.2024, у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про таке: чи перетинав [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків\~ [NUMBER] ,\~державний кордон\~України за\~період з\~01.01.2004\~по 01.01.2019.\~Якщо так,\~то вказати\~коли саме\~та в\~якому пункті\~пропуску; чи здійснював [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків\~ [NUMBER] ,\~в`їзд на\~територію України\~в період\~з 01.01.2004\~по 01.01.2019\~через пропускні\~пункти на\~кордоні з\~Російською Федерацією.\~Якщо так,\~то вказати\~коли саме\~та в\~якому пункті\~пропуску. Відкладено підготовче засідання на 12.00 год. 22.02.2024. 22.02.2024 підготовче засідання відкладено на 06.03.2024, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 06.03.2024 підготовче засідання відкладено на 18.03.2024, у зв`язку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 18.03.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 22.04.2024 . 22.04.2024 розгляд справи відкладено на 22.05.2024, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 22.05.2024 оголошено перерву в судовому засіданні до 06.06.2024. 06.06.2024 у судовому засіданні продовжено перерву до 13.06.2024. 13.06.2024 у судовому засіданні продовжено перерву до 05.08.2024. У судовому засіданні представниця позивачки позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. Сторони, третя особа [PERSON] та представник Управління (служби)\~у справах\~дітей Чернігівської\~міської ради до суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 29, 30, 156 том 1). 22.11.2013 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірваний рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 06.12.2021 у справі № 750/10138/21 (а.с. 155, 157-159 том 1). 01.10.2008 між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 209-010/ФКВ-08, за умовами якого банк надає позичальнику кредитні кошти у розмірі 70 600 дол. США строком на 240 місяців (20 років), мета кредитування придбання житлової нерухомості (а.с. 38-43 том 1). Згідно з пунктом 3.1. вказаного договору виконання позичальником зобов`язань за цим договором забезпечується іпотекою двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , та фінансовою порукою [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2008 ВАТ «Чернігівбуд» (продавець) передає у власність покупцю, а [PERSON] (покупець) приймає придатну для використання за призначенням квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] 08.10.2008 (а.с. 33-34, 35 том 1). [PERSON] надала нотаріально посвідчену згоду [PERSON] , з яким вони проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, на придбання нерухомого майна квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . При цьому заявляла, що такий правочин відповідає інтересам їхньої сім`ї, та погоджувалася з тим, щоб умови договору купівлі-продажу квартири (у тому числі і сума договору) визначалися [PERSON] самостійно (а.с. 37 том 1). 21.10.2008 між Чернігівським регіональним управлінням Державної спеціалізованої установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та сім`єю в особі [PERSON] укладено договір № 25-240 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків, за умовами якого Фонд від імені Держави відшкодовує частину відсотків за кредитом, що надається згідно з кредитним договором від 01.10.2008 № 209-010/ФКВ-08 на будівництво (реконструкцію) або придбання житла за адресою: [ADDRESS] . Розрахунок кредиту здійснено на склад сім`ї позичальника: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Кредитний договір № 209-010/ФКВ-08, укладений 01.10.2008 між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк», за яким право вимоги \~з 01.07.2010 відступлене АТ «Дельта Банк», припинив свою дію з 10.06.2016 у зв`язку з повним виконанням позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором перед кредитором. Ураховуючи, що відповідач у добровільному порядку не погоджується поділити придбану під час спільного проживання квартиру, позивачка звернулася до суду з даним позовом. [PERSON] вважає, що істотними обставинами, які слугують підставою для відступлення суду від презумпції рівності часток сторін при вирішенні спору про поділ спільного сумісного майна, є факт проживання двох неповнолітніх дітей з позивачкою, їх повне перебування на утриманні матері, ухилення відповідача від участі в утриманні дітей, який не дбав та не дбає про матеріальне забезпечення своїх дітей. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 № 554/8023/15-ц). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі\~між собою або\~в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України). При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Відповідно до статті 25 СК України\~жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Із урахуванням статті 25 СК України, положення статті 74 цього Кодексу поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають як у шлюбі між собою, так і в будь-якому іншому шлюбі. Верховний Суд у постанові від 26.09.2018 у справі №244/4801/13 (провадження № 61-23286св18) вказував, що відповідно до статті 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Перебування в зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19); пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19 (провадження № 12-57гс21). Відповідно до статті 12 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 07.10.2002 документи, які на території однієї з Договірних Сторін видані або засвідчені компетентною установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах її компетенції та за встановленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Як убачається з оригіналів свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 31.03.2012 (повторне) та свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 29.11.2018, виданих Бабушкінським відділом РАГС Управління РАГС Москви, відповідач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] у період з 09.02.2008 по 29.11.2018 (а.с. 149, 150 тому 5). Дана обставина також знайшла своє підтвердження у показаннях допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що не спростовано позивачкою у ході судового розгляду, виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки [PERSON] з відповідачем [PERSON] у зазначених період часу, а відтак і визнання спільною сумісною власністю сторін спірної квартири, придбаної на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2008. Щодо процесуальної поведінки відповідача [PERSON] , який під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції не повідомляв про факт перебування його в іншому зареєстрованому шлюбі та існування свідоцтва про реєстрацію шлюбу і свідоцтва про розірвання шлюбу з іншою особою, представник відповідача пояснив, що в силу своєї юридичної безграмотності [PERSON] не розумів правове значення перебування його у шлюбі із [PERSON] у спірний період для вирішення даної справи. Також,\~суд вважає\~за необхідне\~зазначити,\~що у постанові від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) Велика Палата Верховного Суду погодилася з тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК). Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Із огляду на викладені обставини, зібрані докази та положення закону, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] .

Outcome: dismissed