Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

Заявник\~\~ - представник КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним [PERSON] . Заява мотивована тим, що [PERSON] станом на дату подання заяви до суду перебуває у вказаному закладі на лікуванні. При цьому [PERSON] має інвалідність ІІ групи з дитинства та за станом психічного здоров`я має розлади, які підпадають під медичні критерії і є підставою для звернення до суду про визнання особи недієздатною. При цьому насьогодні внаслідок психічного захворювання [PERSON] втратив здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує стороннього догляду та опіки, його стан із часом погіршується. Вирішення вказаного питання є необхідним для можливості подальшого поміщення [PERSON] до інтернатного закладу, або для призначення опікуна особі, що визнана недієздатною. Представник заявника - [PERSON] , в судовому засіданні просила задовольнити заяву про визнання\~\~ [PERSON] недієздатним, так як його психічний стан підтверджений відповідним вискновком судово-психіатричного експерта. Представник заявника [PERSON] , при вирішенні заяви покладалась на розсуд суду. Представник заінтересованої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради, в судовому засіданні пояснила, що компетенція ООП у даному випадку поширюється на осіб, які мають статус недієздатних, однак над ними не встановлено тимчасову або постійну опіку. У разі прийняття відповідного рішення судом, [PERSON] може бути влаштовано до інтернатного закладу або призначено опікуна. Занітересована особа [PERSON] , у судовому засіданні проти заяви заперечував та пояснив, що не бажає мати статус недієздатного, не вважає себе таким, хоче повернутись у м.Суми, там жити та працювати. Не бажає, щоб йому призначали опікуна, особу, яка звернулась із заявою про опікунство він не знає. Також суду повідомив, що раніше він жив у м.Суми, працював на будівництві, мав із товаришем місце проживання. Цієї зими (орієнтовно лютий 2024) його привезли у м.Ромни знайомі (далі перелічує ім`я та по-батькові) та помістили в лікарню. Зараз у лікарні він один раз на день приймає ліки, 1 пігулку перед сном, після пігулки почуває себе не дуже добре. Представник заінтересованої особи [PERSON] - адвокат Марченко А.І. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви про визнання\~\~її підзахисного недієздатним. Зазначив, що\~ [PERSON] чітко та доволі розсудливо відповідає на питання, виглядає охайно, у чистому одязі, може сам себе обслуговувати, піклуватися про себе. Навіть за умови, що [PERSON] має певний психіатричний діагноз, наведене не свідчить, що він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відомості, покладені в обґрунтування висновку судово-психіатричного експерта видаються сумнівними, оскільки суперечать реальним фактам та поведінці [PERSON] у ході судового розгляду. Вислухавши учасників судового розгляду, заслухавши судового експрета, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є інвалідом ІІ групи з дитинства, дана група інвалідності потребує періодичного переогляду. Дата чергового переогляду 03.05.2024 р. Згідно довідки №01-55/1619 від 04.03.3024 р., [PERSON] перебуває під наглядом лікаря-психіатра, є інвалідом ІІ групи з дитинства. З 2009 року майже постійно перебуває на лікуванні в КНП СОР «ОКСЛ». Одинокий, родинні зв`язки втрачено. За станом здоровя виявляє психічні розлади, які підпадають під медичні критерії і є підставю для звернення до суду про визнання особи недієздатною. Відповідно до копії протоколу засідання ЛКК з питань реабілітації осіб з інвалідністю від 15.04.2022 р. №27, [PERSON] , [INFO] , має діагноз «шизофренія, інший тип, безперервний перебіг із стабільним дефектом». Підлягає направленню на МСЕК для продовження групи інвалідності. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта від 09 травня 2024 року № 360 Сумської філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» О.П.Одарченко [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизофренії, інший тип (пропфшизоіренія) безперервний перебіг із стабільним дефектом. За своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. У судовому засіданні було заслухано експерта [PERSON] , якою було складено вищевказаний висновок, яка надала пояснення, що при складанні такого висновку керувалась матеріалами судової справи, медичної картки хворого, також було проведено огляд у формі спілкуванням із [PERSON] . В установчій частині експертного висновку виклала інформацію, яка містилась у медичній картці хворого, епікризі, довідці, а також отриману при особистому спілкуванні із [PERSON] . Джерела походження інформації щодо дитинства та дорослого життя [PERSON] (навчання у школі-інтернаті, тимчасові працевлаштування, періодичне лікування у психіатричних закладах тощо) суду не пояснила, вказавши, що усі дані отримано нею із медичної документації. Пояснила також, що [PERSON] має знижені розумові здібності, виражені у формі емоційно-вольового дефекту, наслідки своїх дій не усвідомлює та не може ними керувати. Згідно змісту дослідженого висновку №360 від 09.05.2024 р. встановлено, що останній містить у собі суттєві розбіжності щодо періодів лікування особи, а також часових проміжків, зокрема: а.с 38 абз. 6 зворотньої сторони «Перебуває на обліку у психіатра з 2009 року. Неодноразово лікувався у психіатричних закладах області. За даними епікризу: перебував на лікуванні в КНП СОР ОКСЛ м.Ромни з 17.02.2024 до 04.04.2024. Поступає в дану лікарню повторно в житті та вперше у даному році за заявою, на стаціонарне лікування, за згодою»; а.с. 38 абз.10 зворотньої сторони «згідно довіки КНП СОР ОКСЛ від 04.03.2024 №01-55/1619 [PERSON] перебуває під наглядом лікаря-психіатра. Являється інвалідом ІІ групи. З 2009 майже постійно перебуває на лікуванні в КНП СОР «ОКСЛ». Також вказаним висновком стверджується, що [PERSON] у побуті самостійно за собою не доглядає, має грубі розлади мислення, повну соціально-побутову дезадапатцію, однак судом вказані твердження оцінюються критично, з огляду на загальну поведінку [PERSON] у ході судового розгляду, його охайний зовнішній вигляд, можливість логічно та послідовно, хоч і із затримкою, відповідати на запитання та висловлювати думку щодо обставин, здатність самостійно розпоряджатись грошовими коштами, які він отримує у формі пенсійного забезпечення. Не було встановлено судом і підстави перебування [PERSON] у КНП СОР ОКСЛ на лікуванні, оскільки дане питання неодноразово ставилось судом представникам заявника, лікарю відділення, де перебуває (перебував) [PERSON] , однак жодної підтвердної документації із цього приводу до суду не надходило, що викликає обгрунтований сумнів і у достовірності медичної документації, яка була надана для проведення відповідного експертного дослідження. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 76\~ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 30\~ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першоїстатті 39 ЦК Українифізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно зстаттею 36 ЦК Українисуд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюєтьсяЦивільним процесуальним кодексом України.Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина першастатті 40 ЦК України). Згідно зістаттею 55 ЦК Україниопіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно з частиною першою статті 67\~ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Згідно з частиною другою статті 60\~ЦК України суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. У пункті 1 частини другоїстатті 293 ЦПК Українизазначено, що обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в окремому провадженні. Відповідно до частини третьоїстатті 296 ЦПК Українизаяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Згідно з частиною третьоюстатті 297 ЦПК Україниу заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 (провадження № 61-5685св20) зазначено, що за положеннями частини першоїстатті 39 ЦК Українифізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другоюстатті 39 ЦК Українипередбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюєтьсяЦПК України. Відповідно достатті 239 ЦПК Українисуд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу»визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01 червня 2006 року, яке відповідно до положень статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» застосовується судом, як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Пунктом 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~12\~червня 2009\~№ 5\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства,\~що регулюють\~провадження у\~справі до\~судового розгляду» визначено: за заявою осіб, які приймають участь у розгляді справи, суд призначає судову експертизу, якщо необхідність її проведення обумовлена обставинами справи і поданими сторонами доказами (тобто, при наявності належного обґрунтування підстав для проведення судової експертизи). Висновок судового експерта та інформація, яка міститься у ньому, не має для суду наперед встановленого значення, а є лише одним із доказів, які суд досліджує, надає оцінку за внутрішнім переконанням та враховує при вирішенні справи. Результат оцінки судом висновку судового експерта відображається у рішенні, в якому наводяться мотиви його прийняття або відмови у прийнятті. При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~105\~ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, в тому числі психічний стан особи. Згідно з ч.1ст.104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. Відповідно до ч.5 ст. 311 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи. У ході розгляду справи судом було встановлено очевидну неповноту та суперечливість наявної медичної документації щодо стану психічного здоровя [PERSON] , яку було покладено в обґрунтування висновку судово-психіатричного експерта, а також посилання на невідомі джерела походження певної інформації, яка стороною заявника письмовим доказами підтверджена не була, у зв`язку із чим суд оцінює поданий висновок експерта критично та піддає обґрунтованому сумніву. Отже, з урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви\~\~КНП СОР ОКСЛ про визнання фізичної особи - [PERSON] -недієздатним, відсутні.

Outcome: dismissed