Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

03 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, в якому просила стягнути з\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ІПН [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , на користь [PERSON] суму неустойки\~(пені)\~станом на\~03.12.2020\~за прострочення\~сплати аліментів\~на утримання\~малолітньої доньки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~за період\~з 09.09.2016\~по жовтень\~2020\~року,\~у розмірі 82667,11\~грн. В обґрунтуванні позову вказувала, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2009 року по 09 грудня 2016 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.12.2016\~року. Від шлюбу мають доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. З часу\~розірвання шлюбу\~і на\~даний момент\~дитина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~проживає з\~позивачкою,\~що вже\~неодноразово встановлювалось\~судами,\~та зазначається\~зокрема в\~рішенні Московського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~15.11.2016\~року у\~справі №643/11129/16-ц. Зазначеним рішенням\~суду з\~ [PERSON] було\~стягнуто на\~користь позивачки\~на утримання\~доньки,\~ [PERSON] ,\~аліменти у\~розмірі 1/4\~частини від\~усіх видів\~заробітку (доходу)\~відповідача щомісячно,\~але не\~менше ніж\~30%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~починаючи з\~09.09.2016\~року до\~досягнення дитиною\~повноліття. Звернення до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання спільної доньки було обумовлено тим, що всі витрати необхідні для гармонійного розвитку\~дитини,\~позивачка була\~вимушена нести\~самостійно,\~оскільки з\~моменту розлучення\~з відповідачем\~він перестав\~надавати будь-яку\~матеріальну допомогу\~на утримання\~доньки. Однак відповідач\~будучи обізнаним\~про наявність\~зазначеного рішення\~суду,\~та маючи\~стабільний дохід,\~аліменти на\~утримання доньки\~ [PERSON] не\~сплачував. Внаслідок зазначених\~обставин позивачка\~була змушена\~звернутись за\~примусовим виконанням\~даного рішення\~суду до\~ВДВС. Так,\~на підставі\~виконавчого листа,\~виданого згідно\~рішення Московського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~15.11.2016,\~та заяви\~ [PERSON] \~Московським ВДВС\~міста Харкова\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Харківській\~області 15.02.2017\~року було\~відкрито виконавче\~провадження №\~53419984. Однак,\~не дивлячись\~на те,\~що відповідач\~був обізнаний\~про рішення\~суду та\~наявність виконавчого\~провадження він\~тривалий час\~аліменти не\~сплачував,\~матеріально дитині\~не допомагав,\~життям доньки\~не цікавився,\~свої доходи\~та місце\~роботи приховав,\~виклики до\~державного виконавця\~ігнорував. У січні\~2020\~року відповідач\~сплатив аліменти\~у розмірі\~лише 2295,50\~грн.\~і частково\~погасив заборгованість\~зі сплати\~аліментів у\~розмірі 10953,50\~грн.\~за період\~з 09.09.2016\~по квітень\~2017\~р.\~та частково\~(у\~сумі 743,39\~грн.)\~за травень\~2017\~р. Також відповідач\~у лютому\~2020\~року частково\~сплатив аліменти\~за поточний\~місяць у\~розмірі 2300,00\~грн. Проте,\~після цього\~відповідач перестав\~сплачувати аліменти,\~заборгованість по\~аліментам так\~і не\~погасив. Внаслідок таких дій відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.11.2020 у розмірі 82667,11 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, складеним старшим державним виконавцем Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області. Ухвалою Московського\~районного суду\~м.Харкова\~від 07\~грудня 2020\~року відкрито\~провадження та\~призначено підготовче\~судове засідання. 05.03.2021\~року від\~представника відповідача\~адвоката Ходаковського\~Ю.В.\~надійшов відзив,\~в обґрунтуванні\~якого вказував,\~що заперечує\~щодо задоволення\~позовних вимог,\~виходячи з\~того,\~що відповідно до\~листа державного\~виконавця від\~17.10.2019\~року №\~36479/14.6-35/станом\~на 01.10.2019\~року заборгованість\~відповідача складає\~66144,70\~грн. Постановою про\~арешт коштів\~боржника від\~15.07.2019\~року накладено\~арешт на\~грошові кошти, що містяться\~на можливих\~банківських рахунках. В листопаді\~2019\~року відповідачем\~було направлено\~листа на\~адресу банківської\~установи за\~допомогою електронної\~пошти,\~в якому\~він повідомив\~банківську установу\~про сплату\~боргу по\~арештованому рахунку\~та просив\~повідомити його\~стосовно руху\~сплачених коштів\~на виконання\~виконавчого листа. Згідно відповіді банківської установи від 13\~листопада 2019\~року зняття\~арешту та\~списання коштів з\~банківського рахунку\~здійснюється за\~постановою державного\~виконавця. 14.04.2020\~року та\~31.07.2020\~року за\~допомогою електронної\~пошти відповідачем\~було направлено\~звернення на\~адресу державного\~виконавця про\~списання коштів\~з належного\~йому арештованого\~банківського рахунку\~в сумі\~59498,70\~грн.,\~які у\~зв?язку із\~арештом він\~не може\~самостійно перерахувати\~на рахунок\~державної виконавчої\~служби,\~тобто заборгованість\~в частині\~вказаної суми\~не отримана\~позивачкою не\~з його\~вини. Також відповідно до квитанцій АТ «КБ «Приватбанк» ним перераховано на рахунок державної виконавчої служби 13450,00 грн. 20 січня 2020 року, 2300,00 грн. 28 лютого 2020 року та 23000,00 грн. 08 лютого 2021\~року. Тобто з урахуванням арештованих коштів, які не можуть бути перераховані ним самостійно з його банківського рахунку, ним сплачено на виконання судового рішення 98248,70 грн.(59498,70+13450,00+2300,00+23000,00). Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Бугрія В.М. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 24.04.2023 року прийнято до провадження та вирішено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою Октябрського\~районного суду\~м.\~Полтави від\~04.10.2023\~року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова, який знаходиться за адресою: проспект Ювілейний, 38Е, Харків, Харківська область, 61005. 20.03.2024 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів повернуто до Октябрського районного суду м. Полтави для подальшого розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просила розглядати справу без її участі. Відповідач до судового засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа до судового засідання не з`явилася, яка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2009 року по 09 грудня 2016 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.12.2016\~року. Від шлюбу мають доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. З часу\~розірвання шлюбу\~і на\~даний момент\~дитина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~проживає з\~позивачкою,\~що вже\~неодноразово встановлювалось\~судами,\~та зазначається\~зокрема в\~рішенні Московського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~15.11.2016\~року у\~справ №643/11129/16-ц. Зазначеним рішенням\~суду з\~ [PERSON] було\~стягнуто на\~користь позивачки\~на утримання\~доньки,\~ [PERSON] ,\~аліменти у\~розмірі 1/4\~частини від\~усіх видів\~заробітку (доходу)\~відповідача щомісячно,\~але не\~менше ніж\~30%\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку,\~починаючи з\~09.09.2016\~року до\~досягнення дитиною\~повноліття. Звернення до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання спільної доньки було обумовлено тим, що всі витрати необхідні для гармонійного розвитку\~дитини,\~позивачка була\~вимушена нести\~самостійно,\~оскільки з\~моменту розлучення\~з відповідачем\~він перестав\~надавати будь-яку\~матеріальну допомогу\~на утримання\~доньки. Однак відповідач\~будучи обізнаним\~про наявність\~зазначеного рішення\~суду,\~та маючи\~стабільний дохід,\~аліменти на\~утримання доньки\~ [PERSON] не\~сплачував. Внаслідок зазначених\~обставин позивачка\~була змушена\~звернутись за\~примусовим виконанням\~даного рішення\~суду до\~ВДВС. Так,\~на підставі\~виконавчого листа,\~виданого згідно\~рішення Московського\~районного суду\~м.\~Харкова від\~15.11.2016,\~та заяви\~ [PERSON] \~Московським ВДВС\~міста Харкова\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Харківській\~області 15.02.2017\~року було\~відкрито виконавче\~провадження №\~53419984. Однак,\~не дивлячись\~на те,\~що відповідач\~був обізнаний\~про рішення\~суду та\~наявність виконавчого\~провадження він\~тривалий час\~аліменти не\~сплачував,\~матеріально дитині\~не допомагав,\~життям доньки\~не цікавився,\~свої доходи\~та місце\~роботи приховав,\~виклики до\~державного виконавця\~ігнорував. У січні\~2020\~року відповідач\~сплатив аліменти\~у розмірі\~лише 2295,50\~грн.\~і частково\~погасив заборгованість\~зі сплати\~аліментів у\~розмірі 10953,50\~грн.\~за період\~з 09.09.2016\~по квітень\~2017\~р.\~та частково\~(у\~сумі 743,39\~грн.)\~за травень\~2017\~р. Також відповідач\~у лютому\~2020\~року частково\~сплатив аліменти\~за поточний\~місяць у\~розмірі 2300,00\~грн. Проте,\~після цього\~відповідач перестав\~сплачувати аліменти,\~заборгованість по\~аліментам так\~і не\~погасив. Внаслідок таких дій відповідача утворилась заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.11.2020 у розмірі 82667,11 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, складеним старшим державним виконавцем Московського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до змісту позовної заяви - сторони по справі перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду, під час шлюбу у сторін народилась дитина, на утримання якої відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти. Вказані обставини відповідачем не заперечуються, крім цього, доводяться наданими суду позивачем доказами. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано, що відповідачем неналежним чином не виконувались зобов`язання по сплаті аліментів за рішенням суду, через що з боку [PERSON] утворився борг. Обставини, на які посилається в обґрунтування позову [PERSON] , підтверджені документально доказами, що наведені вище. Виходячи із вказаних розрахунків позивачем обчислено пеню на заборгованість по сплаті аліментів. Отже, судом встановлено, що відповідач був зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини на користь позивача та неналежним чином виконував свої зобов`язання, має заборгованість за вказаними зобов`язаннями. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пунктом 22 Постанови пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) пені настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Таким чином, із наведених вище норм вбачається, що права на неустойку у одержувача аліментів не виникає, якщо платник аліментів доведе, що несплата аліментів була наслідком будь-якої незалежної від нього обставини. Окрім того, відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Велика Палата Верховного Суду у справі №333/6020/16-ц від 3 квітня 2019 року уточнила сформовану раніше позицію щодо порядку обчислення неустойки (пені) зі сплати аліментів, визначивши, що обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного дня такого прострочення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Згідно ч.2 ст.196 Сімейного кодексу України - розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Обставин, за яких суд мав би зменшити розмір пені, нарахованої на заборгованість, що існує з боку [PERSON] , в ході судового провадження не встановлено. Отже, суд вважає, що підстав для зменшення розміру пені на аліменти з урахуванням матеріального стану платника немає. Відповідно до ч.1 ст.20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Таким чином, за даними вимогами позовна давність судом не застосовується. Виходячи із наведеного, вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 196 СК України,

Outcome: approved