Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на земельну ділянку, площею 2,94 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області (раніше територія Котляревської сільської ради Жовтневого району цієї ж області). В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті [PERSON] залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкову нерухомість, який був втрачений. Посилаючись на те, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON] , але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, тому просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку. В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням здійснити розгляд справи за їх відсутності; позивачка в своїй заяві просила позов задовольнити, представник відповідача в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін відповідно до положень ст. 200 ЦПК України в підготовчому судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 2,94 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер ділянки 4823382000:03:000:0264, розташованої в межах території Шевченківської сільської ради Миколаївського району (раніше територія Котляревської сільської ради Жовтневого району) Миколаївської області, яка йому належала відповідно до державного акту серії МК № 001430, виданого 25 серпня 2004 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області. Слід відмітити, що постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області був перейменований на Вітовський, а відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-ІХ у Миколаївській області було утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) до складу якого увійшла також Шевченківська сільська територіальна громада, в складі якої і с. Котляреве та Котляревська сільська рада, а також ліквідовано у Миколаївській області старі районні територіальні утворення, зокрема й Вітовський район. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). За свого життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 28 січня 2010 року секретарем виконавчого комітету Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яким на випадок своєї смерті заповів належну йому зазначену вище земельну ділянку, площею 2,94 га, позивачці [PERSON] , яка після одруження змінила прізвище на [PERSON] . Так, відповідно матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області № 183/2012, [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в передбачений законом шестимісячний строк 06 вересня 2012 року. Інших спадкоємців після його смерті судом не встановлено. В той же час у нотаріальному оформленні спадщини на землю їй заважає відсутність державного акту - оригіналу державного акту на спадкову земельну ділянку. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що нотаріус перевіряє коло спадкоємців, факт прийняття спадщини, наявність документів на майно, а за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз`яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Як вбачається з матеріалів справи державний акт серії МК №\~001430 про право власності на земельні ділянки був втрачений за невідомих обставин. Однак втрата правовстановлюючого документу не скасовує право власності на майно, яким воно підтверджувалося. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується державним актом МК №\~001430, копія\~якої була\~витребувана судом\~у Головному\~управлінні Держгеокадастру\~в Миколаївській\~області. Таким чином, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка площею 2,94 га за життя належала [PERSON] і після його смерті входить до складу спадщини, а тому в порядку спадкування, з врахування встановлених зазначених обставин, повинна відійти спадкоємцям за законом, тобто позивачці в справі, оскільки доказами підтверджено факт прийняття нею спадщини. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування. Враховуючи викладене,

Outcome: approved