Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протягом 18 років працював в умовах впливу шкідливих факторів на ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат», а саме: з 05.08.2004 року по 13.09.2004 року учнем стовбурового підземної дільниці, з 14.09.2004 року по 20.06.2013 року стовбуровим підземної дільниці, з 21.06.2013 року по 02.04.2014 року слюсарем черговим з ремонту устаткування підземної дільниці, з 03.04.2014 року по 12.08.2022 року електрослюсарем черговим з ремонту устаткування підземної дільниці. 12.08.2022 року був звільнений із займаної посади у ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат» у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п.2 ст.40 КЗпП України. У зв`язку з заподіянням вини відповідача шкоди здоров`я позивача, 13.12.2022 року, він пройшов огляд медико соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60% та 3 групу інвалідності, що підтверджується довідками МСЕК. Зазначив, що у зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, які характеризувалися наявністю шкідливих виробничих факторів, що перевищували гранично допустимі норми, через недосконалість робочого місця, з вини відповідача, він отримав хронічні професійні захворювання, що підтверджується відповідними документами. На даний час його постійно турбує стійкий виражений біль у шийному та попереково крижовому відділах хребта, з іррадіацією в плечовий пояс та нижні кінцівки, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель,нутода, печія, втома. Внаслідок отриманого професійного захворювання, він змушений постійно бути під наглядом лікарів, щороку проходити стаціонарне лікування для підтримання свого здоров`я, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. Крім того, стан його здоров`я не дає змоги тривалий час виконувати фізичну роботу, довго сидіти в одному положенні. Вночі довгий час не спить через біль, постійно користуюся медикаментами полегшуючими страждання. Попри вік, через стан власного здоров`я не може влаштуватися на нормальну роботу, щоб матеріально допомагати сім`ї. Окрім того, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою та постійними болями. Через стан здоров`я він не може влаштуватися на нормальну роботу, щоб матеріально допомагати сім`ї. Тривалий процес лікування захворювання, пов`язаного з виробництвом, позбавляє його можливості вести повноцінний спосіб життя. Він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані поганим самопочуттям та особливостями лікування, відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному станах, що позбавляє його можливості жити нормальним життям. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжуються значною втратою працездатності у відносно молодому віці, він постійно відчуваю психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища викликають переживання, страждання, стрес, депресію. Вважає, що факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Глибина його душевних страждань викликана, окрім вказаного, також безвідповідальною, недобросовісною поведінкою Відповідача по відношенню до нього, оскільки він тривалий час належним чином виконував свої трудові обов`язки, забезпечуючи ціною власного здоров`я безперервну роботу та прибуток підприємства, яке в свою чергу не виконувало свій обов`язок по створенню безпечних умов праці, знехтувало та завдало шкоди його здоров`ю. Тому саме Відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яка завдана втратою працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 335000 грн. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області Березія Ю.А. від 22.12.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до протоколу повторного про автоматизований розподіл судової справи між суддями 22.04.2024 року вказану справу передано судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області Бадердіновій А.В. для розгляду. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2023 року прийнято до розгляду вказану справу, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13.06.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У відзиві представник відповідача ДП «СхідГЗК» - адвокат Наконечна О.І. просила відмовити позивачу у задоволенні позову до ДП «Схід ГЗК» в повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції зазначила, що позивач дійсно працював в одному із структурних підрозділах ДП СхідГЗК - на Смолінській шахті, в умовах дії шкідливих факторів протягом 18 років. Структурні підрозділи ДП «СхідГЗК», які втілюють мету підприємства, виконують також відповідні функції та завдання, найголовнішого з яких видобування та переробка уранової руди. Тому, самі по собі умови праці в структурних підрозділах з самого початку їх створення є особливо шкідливими і особливо важкими. Позивача було прийнято на роботу лише після позитивного висновку спеціалізованого лікувального закладу про можливість працівника працювати в відповідних шкідливих умовах за відповідною професією (посадою). За весь час роботи на підприємстві Відповідача Позивач був забезпечений санітарно-побутовим приміщенням, отримував лікувально-профілактичне харчування по раціону № [NUMBER] , за роботу в шкідливих факторах отримував додаткову відпустку, відповідні доплати, крім цього, мав право на пільгову пенсію. Також, всі працівники Підприємства, в тому числі і Позивач, були забезпечені спецодягом, спецвзуттям та засобами особистого захисту згідно із нормами безкоштовної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту згідно із наказом Державного комітету України промислової безпеки,охорони праці та гірничого нагляду від21.08.2008року за № 184. Підприємством проводилась періодична атестація робочих місць за умовами праці для визначення права на пільгове пенсійне забезпечення за посадами, на яких працював Позивач та він добровільно працював в умовах шкідливих виробничих факторів на підприємстві. А тому, вважає, що з боку Відповідача відсутні порушення вимог\~КЗпП України\~та ЗУ\~«Про охорону\~праці».\~При цьому\~зазначила,\~що Позивачу\~встановлено третю\~групу інвалідності\~і через\~встановлення 60%\~втрати працездатності,\~він не\~позбавлений можливості\~працювати,\~а лише\~зазначено умови\~і характер\~протипоказань в\~праці,\~що на\~думку Відповідача, саме по собі є незначним обмеженням працездатності і ніяким чином не може вплинути на подальшу його працю і потягнути за собою такі наслідки, як моральна шкода. 12.06.2024 року представник позивача подала клопотання про долучення доказів, в якому зазначила, що вказаний доказ у справі може спростувати позицію позивача та підтверджує факт укладення між сторонами у справі договору про одноразову грошову виплату відповідачем позивачу, оскільки згідно договору №18/720-1 про відшкодування моральної шкоди від 10.07.2023 року, враховуючи заяву [PERSON] , про виплату йому одноразової грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди в зв`язку із профзахворюванням, отриманим за час роботи на ДП «Схід ГЗК» сторонами досягнуто згоди про те, що позивач до кінця 2024 року позивачу буде виплачено одноразову грошову виплату у розмірі 6500 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної профзахворюванням. Крім того, сторони дійшли згоди, що [PERSON] відмовляється від будь яких намірів стягнення на його користь будь яких інших сум у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання з ДП «Схід ГЗК. Вважає, що таким чином позивач скористався правом на одноразове відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням не матиме. На підставі чого, просила відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Пахомова Д.М. подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ДП «Схід ГЗК» - адвокат Наконечна О.І. подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи у відсутність представника ДП «Схід ГЗК», у задоволені позову просила відмовити. Зваживши доводи, викладені в позовній заяві та відзиві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12\~та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд виснує таке. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , останній дійсно працював на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», а саме: з з 05.08.2004 року по 13.09.2004 року учнем стовбурового підземної дільниці, з 14.09.2004 року по 20.06.2013 року стовбуровим підземної дільниці, з 21.06.2013 року по 02.04.2014 року слюсарем черговим з ремонту устаткування підземної дільниці, з 03.04.2014 року по 12.08.2022 року електрослюсарем черговим з ремонту устаткування підземної дільниці. 12.08.2022 року був звільнений із займаної посади у ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат» у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.7-9). З інформаційної довідки про умови праці працівника від 14.10.2022 року, вбачається, що відповідно до «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» умови праці [PERSON] на робочих місцях працівника Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» за професією стовбурового (учня) підземної дільниці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості та небезпечності (а.с.10-13). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання від 08.11.2022 року № 1626 у [PERSON] встановлено наступний діагноз: Радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні протрузій міжхребцевих дисків L3-L4, L4-L5,L5-S1, стійким больовим і м`язово топічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних (ПФ другого ступеня). Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня ( легким зниженням слуху) за класифікацією [PERSON] і [PERSON] . Встановлення професійного захворювання 08.11.2022 року (а.с.18-19). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.11.2022 року, комісією Управління Держпраці в Кіровоградській області встановлені причини виникнення професійного захворювання (отруєння) [PERSON] на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», а саме робоча поза (% від зміни) незручна та фіксована 26,4-28,2 пр нормі до 25, нахили корпусу (вимушені, більше 30\~) кількість за зміну 108-168 при нормі 100), шум 82-86 дБА при нормі 80 дБА. З метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнь) пропонується: ознайомити працівників дільниці СП з причинамит виникнення професійного захворювання; посилити контроль за дотриманням вимог санітарних правил протягом усієї зміни та використанням працівниками засобів індивідуального захисту (а саме берушів); відділу охорони праці провести перевірку забезпечення та використання працівниками дільниці засобів індивідуального захисту (а.с.14-15). Згідно виписок із медичної карти амбулаторного хворого №656, №533, №43, №956, №486, №80, №3336/688 виданих ДЗ «СМСЧ №17 МОЗУ», вбачається, що [PERSON] з 01.02.2022 по 10.02.2022 року, з 09.03.2022 по 18.03.2022 року, з 06.06.2022 по 13.06.2022 року, з 20.06.2022 по 27.06.2022 року, з 13.07.2022 по 18.07.2022 року, з 26.07.2022 по 03.08.2022 року, з 20.10.2022 по 24.10.2022 року. з 31.10.2022 по 10.11.2022 року проходив стаціонарне лікування (а.с.20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27-28). З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №105884 від 13.12.2022 року, вбачається, що [PERSON] з 13.12.2022 року встановлено третю групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням. [PERSON] має потребу у забезпеченні лікарськими засобами, лікування в стаціонарі, санаторно-курортне лікування один раз на три роки (а.с.16). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №197697 від 13.12.2022 року [PERSON] з 13.12.2022 року безтерміново встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку з професійним захворюванням, та протипоказана робота в умовах тяжкої фізичної праці, дії шуму (а.с.17). З договору про відшкодування моральної шкоди від 10.07.2023 року укладеного між ДП «Східний гіричо\~збагачувальний комбінат» та [PERSON] наданого представником відповідача до відзиву, вбачається, що за заявою [PERSON] та згідно медичного висновку лікарсько\~експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально\~профілактичного закладу про наявність виявленого професійного характеру захворювання ДУ «Український науково\~дослідний інститут промислової медицини» виданого на підставі протоколу ЛЕК від 08.11.2022 року №1626, сторони дійшли згоди про те, що ДП «СхідГЗК» сплачує [PERSON] кошти в сумі 6500 гривень у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого професійного захворювання, встановлення в подальшому стійкої втрати працездатності та групи інвалідності. [PERSON] відмовляється від будь\~яких намірів стягнення на його користь інших сум як відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, а також можливо встановлених профзахворювань у майбутньому, пов`язаних із роботою на ДП «Схід ГЗК». ДП «Схід ГЗК» зобов`язується в строк до 31.12.2024 року сплатити [PERSON] 6500,00 грн (а.с.94-95). Крім того, судом досліджено виписку із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] від 12.08.2022 року про направлення до обл. профпатолога КНП «КОЛ КОР», за вимогою пацієнта, для консультації, уточнення діагнозу та вирішення питання направлення в ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривиі Ріг, виписку із амбулаторної карти висновків ПМО за останні 5 років від 12.08.2022 року на ім`я [PERSON] , консультативний висновок спеціаліста від 30.06.2022 року, консультативний висновок спеціаліста від 15.08.2022 року, консультативний висновок спеціаліста від 18.08.2021 року, консультативний висновок спеціаліста від 04.07.2022 року, подання №72 КНП «СМСГ» Смолінської селищної ради» для розгляду і вирішення питання про зв`язок захворювання з умовами праці [PERSON] , повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) [PERSON] від 08.11.2022 року, направлення №407 від 27.10.2022 року хворого [PERSON] з підозрою на професійне захворювання до головного спеціаліста з профпаталогії, магнітно резонансну томографію [PERSON] від 01.07.2022 року, протокол засідання комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, встановленого у колишнього працівника Смолінської шахти ДП «Схід ГЗК» [PERSON] , від 24.11.2022 року, програму розслідування причин професійного захворювання, встановленого у колишнього працівника Смолінської шахти ДП «Схід ГЗК» [PERSON] , результати аудіометрії від 30.06.2022 року, протоколи обстеження від 14.07.2022 року [PERSON] , копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Смолінською селищною радою Маловисківського району, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Березівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області відповідно до яких позивач з [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] (а.с. 29-31, 34. 36, 37, 38, 39-41, 42, 43, 45, 46, 47, 48, 49-50, 51, 52). Статтею 3 Конституції України\~зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з частиною першою статті\~15, частиною першою статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46\~Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі\~ст.4 Закону України «Про охорону праці»\~державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно зі\~ст.6\~Закону України\~«Про охорону\~праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до\~ст.13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153 Кодексу законів про працю України\~встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам, належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Як вбачається з матеріалів справи, позивач тривалий час працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.11.2022 року комісією Управління Держпраці в Кіровоградській області встановлені наступні причини виникнення професійного захворювання [PERSON] на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК»: тривалий термін праці під впливом шкідливих виробничих факторів, а саме робоча поза (% від зміни) незручна та фіксована 26,4-28,2 при нормі до 25, нахили корпусу (вимушені, більше 30\~) кількість за зміну 108-168 при нормі 100), шум 82-86 дБА при нормі 80 дБА. (а.с.14-15). Отже, роботодавець ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня шкідливих виробничих факторів, що є порушенням ст.153 КЗпП України\~та\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та Інформаційна довідка про умови свідчать про невідповідність умов праці [PERSON] встановленим державним стандартам. Така невідповідність частково визнається і представником відповідача, який зазначив, що самі по собі умови праці в структурних підрозділах з самого початку їх створення є особливо шкідливими і особливо важкими. Відповідно до вимог\~статті 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно\~статті 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як слідує з аналізу норм ч. 2 ст.\~153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Відповідно до ч.3\~ст.23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 13\~Постанови пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. З огляду на положення ч.1\~ст.1167 Цивільного кодексуУкраїни\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до\~Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до ст.1Гірничого ЗаконуУкраїни\~до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно з\~ст.38 Гірничого законуУкраїни\~до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. За ст.1168 Цивільного кодексуУкраїни\~моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Велика Палата Верховного у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій\~статті 23 ЦК України\~критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. З огляду на вищезазначені норми Законів, суд вважає, що під час судового розгляду позивачем доведено спричинену йому моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача професійного захворювання. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що посилання позивача щодо спричинення йому моральної шкоди саме власником підприємства є обґрунтованими, а надані позивачем докази повною мірою підтверджують, що ушкодження здоров`я [PERSON] й отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. До того ж позивач зазнає фізичного білю, що призвело до страждання у зв`язку з ушкодженням його здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, суд враховує ступінь вини відповідача у спричиненні негативних наслідків для здоров`я позивача, специфіку виробництва. Окрім того, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Враховуючи вищевикладене, суд при визначені розміру моральної шкоди виходить з такого, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємності два поняття. Якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Разом з тим, суд враховує стаж роботи позивача на підприємстві Смолінської шахти ДП «Схід ГЗК», що становить 18 років важкість виконуваної ним роботи, шкідливі умови праці, в яких тривалий час працював позивач, крім того, суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань позивача, втрату позивачем 60 % професійної працездатності, безстрокове призначення останньому третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, а саме, позивач зазнає постійного болю, у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, а лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому, суд уважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 200000 грн, що на переконання суду буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. А тому, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень\~Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а\~статті 164\~Податкового кодексуУкраїни\~щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020). Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а тому стягнення моральної шкоди на користь позивача проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц та у постанові від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. Щодо доводів відповідача, про те, що позивач скористався правом на одноразове відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, суд зазначає наступне. З договору про відшкодування моральної шкоди від 10.07.2023 року укладеного між ДП «Східний гіричо\~збагачувальний комбінат» та [PERSON] вбачається, що за заявою [PERSON] та згідно медичного висновку лікарсько\~експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально\~профілактичного закладу про наявність виявленого професійного характеру захворювання ДУ «Український науково\~дослідний інститут промислової медицини» виданого на підставі протоколу ЛЕК від 08.11.2022 року №1626, сторони дійшли згоди про те, що ДП «СхідГЗК» сплачує [PERSON] кошти в сумі 6500 гривень у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого професійного захворювання, встановлення в подальшому стійкої втрати працездатності та групи інвалідності. [PERSON] відмовляється від будь\~яких намірів стягнення на його користь інших сум як відшкодувнаня моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, а також можливо встановлених профзахворювань у майбутньому, пов`язаних із роботою на ДП «Схід ГЗК». ДП «Схід ГЗК» зобов`язується в строк до 31.12.2024 року сплатити [PERSON] 6500,00 грн. При цьому, представником відповідача не надано належних доказів виконання умов договору, таких як платіжне доручення про перерахування коштів Смолінською шахтою ДП «Схід ГЗК» на рахунок [PERSON] , що свідчить про невиконання відповідачем умов вищевказаного договору. Статтями 77-80\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доводи представника відповідача про те, що позивач був забезпечений необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, а відповідачем були створені, , безпечні і нешкідливі умови праці, є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, відповідно до яких саме внаслідок недотримання відповідачем обов`язку створення безпечних і нешкідливих умов праці позивач отримав професійне захворювання. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що з часу встановлення стійкої безтермінової втрати працездатності позивачем не надано жодного документу в якості доказу проходження лікування, оскільки втрата позивачем професійної працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, адже стан здоров`я позивача погіршено, у зв`язку з чим він переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв`язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6\~Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог\~Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 200000 грн, а тому, з відповідача на користь держави слід стягнути 2000 грн судового збору. На підставі\~ст.13 Закону України «Про охорону праці», ст. ст.153,\~173,\~237-1 КЗпП України, ст. ст.\~23,\~1167,\~1168 ЦК України,

Outcome: partial