Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

10 червня 2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому позивач [PERSON] просить: 1) розірвати шлюб, укладений між ним, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 06 серпня 2002 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Міжгірського районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис № 43. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що під час спільного проживання у шлюбі з відповідачкою у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після укладення шлюбу сторони проживали разом в [ADDRESS] у житловому будинку, який належить батькам позивача. Спільне сімейне життя у сторін не склалося по причині різних життєвих обставин та діаметрально протилежних поглядів на шлюб та сім`ю. Вони не змогли віднайти взаєморозуміння, у зв`язку з цим в сім`ї часто виникали сварки, конфлікти, що створювало обстановку неможливості подальшого спільного з відповідачкою проживання і негативно впливало на виховання дітей. Як наслідок, у лютому 2017 року відповідачка переїхала на постійне проживання в с-ще Міжгір`я і з того часу вони фактично припинили спільне подружнє проживання та не підтримують сімейних стосунків. Після фактичного припинення шлюбних стосунків доньки залишилися проживати із позивачем. На даний час [PERSON] є повнолітньою та здобуває вищу освіту, а молодша донька [PERSON] фактично проживає із позивачем в селі Колочава. Позивач також зазначає, що вони неодноразово намагалися примиритися, вели розмову про сімейні проблеми, але ніяких результатів це не дало. На даний час вони вже понад сім років не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин та їх шлюб носить виключно формальний характер. Позивач вважає, що їх сім`я розпалася остаточно, її збереження вважає недоцільним, а примирення з відповідачкою неможливим, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14 червня 2024 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін по справі. Відповідачці в ухвалі суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами надіслана відповідачці [PERSON] за зареєстрованим її місцем проживання, та які відповідачкою отримано особисто 22.06.2024 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, яке наявне в матеріалах справи. Станом на час розгляду справи 26.07.2024 року відповідачкою відзив на позовну заяву до суду не подано, будь-яких заперечень щодо позову [PERSON] , на адресу суду від відповідачки не надійшли. Таким чином, оскільки відповідачка належним чином повідомлена про розгляд цивільної справи, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подала, суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглядає цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено,\~що сторони\~по справі\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~уклали шлюб\~06 серпня 2002 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Міжгірського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 43,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~одруження серії\~ [NUMBER] ,\~оригінал якого\~є в\~матеріалах справи. Від подружнього життя сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , яка на даний час досягла повноліття, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, які є в матеріалах даної справи (а.с.7,8). Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу. Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачкою не доведено. Крім того, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням його до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи № 302/789/24, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси та інтереси їх неповнолітніх дітей, що має істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересах їх дітей. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved