Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

24 травня 2024 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача Мужика Н.Т. до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивуючи заявлені вимоги тим, що 29.03.2023 року відповідач уклав з АТ «Сенс-Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 500759113. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти календарних дні з дня отримання від Банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання відповідачеві кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав внаслідок чого станом на 03.08.2023 року заборгованість за Кредитом становить 201 931,36 грн. Таким чином, позивач звернувся до суду із позовною заявою та просить стягнути на свою користь заборгованість у розмірі 201 931,36 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської областівід 20 червня 2024року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому на позовних вимогах наполягає, просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справ не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. У зв`язку із скрутним матеріальним станом просив розстрочити виконання рішення суду терміном на 12 місяців. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом установлено, що 29.03.2023 року [PERSON] звернувся до АТ «Сенс-Банк» з пропозицією укласти угоду про надання кредиту, що підтверджується офертою на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500759113. В цей же день акцептом пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 500759113 АТ «Сенс-Банк» прийняв пропозицію [PERSON] на укладення угоди про надання споживчого кредиту. Додатком № 1 до угоди про надання кредиту № 500759113 від 29.03.2023 року є узгоджений сторонами графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг. Також АТ «Сенс-Банк» та [PERSON] 29.03.2023 року був підписаний паспорт споживчого кредиту. Таким чином, 29.03.2023 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого [PERSON] отримав ліміт кредитної лінії у розмірі 200 573,80 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом 25,85 % річних та комісії за обслуговування (управління) кредитом. З поданої позивачем виписки по особовому рахунку за період з 29.03.2023 по 03.08.2023, підтверджується отримання кредитних коштів відповідачем. Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 500759113 від 29.03.2023 року, станом на 03.08.2023 відповідача перед позивачем становить 201 931, 36 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 198 718,17 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 2 592,07 грн., та заборгованості по комісії у розмірі 621,12 грн. 11.03.2024 представник банку направив досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідач не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Наданими позивачем документами повністю доведено, що між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір та що останній був обізнаний про його умови, строки та необхідні платежі. На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи, є доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З урахуванням обставин справи, розміру боргу, що виник у відповідача, матеріального стану відповідача, суд убачає наявність об`єктивних факторів, які можуть ускладнити виконання судового рішення, тому вважає можливим розстрочити виконання рішення суду терміном на 12 місяців шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 16 827,61 грн. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вбачається за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1 211,59 грн. Решту судових витрат стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved