Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

14 березня 2024 року ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» звернулося до суду із позовом до [PERSON] із вимогою про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію (а. с. 1-7). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» відповідно до вимог Закону України\~«Про ринок\~електричної енергії» та Правив роздрібного ринку електричної енергії постачає електричну енергію споживачам та виконує функції постачальника універсальних послуг на території Дніпропетровської області. Споживач електроенергії [PERSON] в точці продажу електроенергії за адресою: [ADDRESS] , є споживачем універсальної послуги та приєднався до діючого договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме фактом споживання електричної енергії, оскільки продовжує споживати електричну енергію (письмові звернення щодо відключення об`єкту і наміру розірвати публічний договір відсутні), яка постачається на об`єкт, згідно умов нового договору та оплатою частини боргу. За адресою споживання електричної енергії: [ADDRESS] , присвоєно ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z7189770616546 та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Позивач належним чином виконував свої зобов`язання за договором, зокрема з січня 2019 року по листопад 2023 року включно, постачав електричну енергію. ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги», з метою підтвердження спожитих обсягів електричної енергії за вищевказаною адресою, було направлено лист оператору системи розподілу АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» з проханням підтвердити спожиті обсяги електричної енергії за період січень 2019 - листопад 2023 року. Таким чином, позивачем було отримано довідку про обсяги споживання електричної енергії по коду точки комерційного обліку споживача за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якої відповідачем за період з 01 січня 2019 року 30 листопада 2023 року, за вказаною адресою, було спожито по приладу обліку 16992 кВт*г на загальну суму 27833 гривні 46 копійок, сплачено за період розрахунку 2600 гривень. Таким чином, заборгованість за спожиту електричну енергію, станом на 30 листопада 2023 року, складає 25233 гривні 46 копійок, яку позивач просить суд стягнути з відповідача разом із 3% річних в розмірі 30 гривень 78 копійок, інфляційними втратами в розмірі 08 гривень 72 копійки та судовим збором у сумі 3028 гривень. Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а. с. 35), копія якої надіслана учасникам справи 10 квітня 2024 року за вихідним № 9172/24-вих/2/204/1994/24 (а. с. 36). Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 45 та на звороті), в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи (а. с. 61), у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення. Судом встановлено, що ТОВ «Дніпровські електромережі» - суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення згідно з пунктом 13 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії». Пунктом 13 Розділу XVII «Прикінцеві та Перехідні положення» встановлено, що суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії; упродовж шести років з 1 січня 2019 року такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території, яка визначається як область, міста Київ та Севастополь, Автономна Республіка Крим, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання. Постановою НКРЕКП від 14 червня 2018 року № 429 ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» відповідно до вимог Закону України\~«Про ринок\~електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018 року - постачає електричну енергію споживачам та виконує функції постачальника універсальних послуг на території Дніпропетровської області. Відповідно до вимог п. 1.2.8. ПРРЕЕ, Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розробляється постачальником універсальних послуг на основі Типового договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток 6 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку. Так, позивачем в газеті «Вісті Придніпров`я» від 06 листопада 2018 року № 84 (1984) було опубліковано договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, а також розміщено вказаний договір на офіційному веб-сайті https://yasno.com.ua (а. с. 9-18 та на звороті). Пунктом 13 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Закону України\~«Про ринок\~електричної енергії» передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Крім того, п. 1.2.15 ПРРЕЕ встановлено те, що для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку). На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. З Інформації з державного реєстру прав на нерухоме майно № req2#000859238467 від 22 листопада 2023 року (а. с. 20) вбачається, що відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину ВЕЕ № 563053 реєстровий № 4-611 від 24 лютого 2007 року, з27 березня 2007 року є власником домоволодіння [ADDRESS] . Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642\~ЦК України шляхом приєднання споживача до умов цього договору, що розміщений на офіційному сайті постачальника універсальних послуг і не потребує двостороннього підписання паперової форми договору. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальних послуг та/або факт споживання електричної енергії, про що прямо передбачено абз. 5 п. 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії». Споживач електроенергії [PERSON] в точці продажу електроенергії за адресою: [ADDRESS] , є споживачем універсальної послуги та приєднався до діючого договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, оскільки продовжує споживати електричну енергію (письмові звернення щодо відключення об`єкту і наміру розірвати публічний договір відсутні), яка постачається на об`єкт, згідно умов нового договору та оплатою частини боргу за спожиту електричну енергію. За адресою споживання електричної енергії: [ADDRESS] , присвоєно ЕІС-код точки комерційного обліку 62Z7189770616546 та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . З довідки про обсяги споживання електричної енергії по ЕІС - коду точки комерційного обліку: 62Z7189770616546 за вищевказаною адресою: [ADDRESS] , встановлено, що по об`єкту за вищевказаною адресою за період 01 січня 2019 року 30 листопада 2023 року включно спожито 16992 кВт*г (а. с. 19). Відповідно до вимог ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Приписами ч. 3 ст.\~205\~ЦК України визначено, що у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відповідно, з 27 березня 2007 року відповідач приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг на умовах комерційної пропозиції «Побутова» (для побутових споживачів Дніпропетровської області) (а. с. 14-15). Відповідно до умов п. 2.1 Договору, Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії. Так, п. 5.1. Договору визначено, що Споживач розраховується з Постачальником за спожиту електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього Договору. В розділі «Ціна» Комерційної пропозиції «Побутова» до Договору, зазначено, що постачання електричної енергії здійснюється за регульованими цінами (тарифами) на електроенергію, які розраховуються у відповідності до постанов, затверджених НКРЕКП. Згідно з вимогами п. 5.10 Договору, оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів від дати отримання Споживачем цього рахунка, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного в комерційній пропозиції, прийнятої Споживачем (комерційна пропозиція є додатком 3 до Договору). В розділі «Термін оплати» Комерційної пропозиції до Договору, індивідуальний побутовий споживач здійснює повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії один раз на місяць за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим. Розрахунковий період для визначення обсягу спожитої електричної енергії становить один місяць, а саме: з 01 числа розрахункового місяця по останній день розрахункового місяця. Оплата рахунка Постачальника за Договором має бути здійснена Споживачем у строки, визначені в рахунку, але не більше ніж 10 робочих днів від дати його отримання Споживачем, однак не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Пунктом 5.8 Договору визначено те, що розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Приписами ст.\~509\~ЦК України\~визначено, що\~зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Нормою ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст.\~612\~ЦК України визначено, що\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Нормами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приписами ст. 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є\~неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нормами ст.\~319\~ЦК України\~визначено,\~що власник\~володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд та\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Крім того, приписами ч. 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. У статті 67\~Житлового кодексу\~Української РСР закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Разом з цим, Верховний Суд України у своїй постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зазначив про те, що не дивлячись на те, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Разом з цим, такому праву споживача прямо відповідає його обов`язок щодо оплати житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно з якими позивач надавав відповідачкам послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідачки були зобов`язані сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. Вимогами ч.\~1\~ст.\~13 ЦПК\~України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, статтею 322 ЦК України визначено, що на власника покладається тягар утримання майна. Проте, боржник не виконував свої обов`язки споживача в частині своєчасної та повної оплати за спожиту ним електричну енергію за адресою: [ADDRESS] . Так, як вбачається з розрахунку, за період 01 січня 2019 року 30 листопад 2023 року, по приладу обліку спожито 16992 кВт*г на загальну суму 27833 гривні 46 копійок (а. с. 8 та на звороті), з яких відповідачем сплачено 2600 гривень, а отже сума заборгованості за спожиту електричну енергію за вказаний період становить 25233 гривні 46 копійок. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а відповідачем не спростовано того, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких позивач надавав відповідачу електричну енергію, а відповідач був зобов`язаний сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період. Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості, за період з 01 січня 2019 року 30 листопад 2023 року, за відповідачем рахується заборгованість у сумі 25272 гривні 96 копійок, яка складається із заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 25233 гривні 46 копійок, 3 % річних 30 гривень 78 копійок та інфляційних втрат в розмірі 08 гривень 72 копійки. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на отримання плати за спожиту електричну енергію. Отже, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по оплаті послуг зі спожитої електричної енергії у сумі 25272 гривні 96 копійок, яка складається із заборгованості за спожиту електричну енергію у сумі 25233 гривні 46 копійок, 3 % річних 30 гривень 78 копійок та інфляційних втрат в розмірі 08 гривень 72 копійки. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 3028 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved