Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулось до Олександрівського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 421,30 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13.07.2017 між АТ «АЛЬФА БАНК» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладеного угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб, ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн, процентна ставка 35,99% річних, тип процентної ставки фіксований, обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «АЛЬФА-БАНК» прийняло пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. Паспорт споживчого кредиту надавався для ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором АТ «АЛЬФА-БАНК» виконало своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, в свою чергу позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 20.09.2021 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 27 421,30 грн. 20.09.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором до відповідач. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 13.07.2017 року, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20.09.2021 року обліковується заборгованість в розмірі 27 421,30 грн, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правову допомогу в сумі 7100,00 грн. Ухвалою від 28.05.2024 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до розгляду справи по суті вимог подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Виклик відповідача в судові засідання було здійснено шляхом направлення судових повісток на адресу місця його проживання, зареєстровану в установленому порядку, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою про невручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідач будь-яких заяв та клопотань не подав відзив на позов від нього до суду не надходив. Верховний Суд\~у постанові\~від 18\~березня 2021\~року у\~справі №911/3142/19\~сформував правовий\~висновок про\~те,\~що направлення\~листа рекомендованою\~кореспонденцією на\~дійсну адресу\~є достатнім\~для того,\~щоб вважати\~повідомлення належним,\~оскільки отримання\~зазначеного листа\~адресатом перебуває\~поза межами\~контролю відправника,\~а,\~у даному\~випадку,\~суду (близька\~за змістом\~правова позиція\~викладена у\~постанові Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~25квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті178 ЦПК України. 01.08.2024 року на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст. ст.280,281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 13.07.2017 року [PERSON] підписано оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, мета кредиту для особистих потреб, ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн, ліміт відновлювальної кредитної лінії - 12 400,00 грн, процентна ставка 35,99% річних, тип процентної ставки фіксований, обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн (а.с.6). 13.07.2017 року АТ «АЛЬФА_БАНК» підписано акцепт публічної пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яким підтвердило прийняття умов, що містяться в оферті, підписаній [PERSON] (а.с. 6, зв.). 13.07.2017 року сторонами також було підписано паспорт споживчого кредиту, який містить умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами (а.с.7). 20.09.2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу № 3, за яким АТ «АЛЬФА-БАНК» ВІДСТУПАЄ ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» право грошової вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору (а.с. 10-14). Відповідно до Витягу з Додатку 1-1 до Договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в розмірі 33 151,30 грн, з яких: 26 592,23 грн - заборгованість за кредитом; 6 559,07 грн - заборгованість по відсотках (а.с. 14-17). Згідно виписки по договору № 630678307, [PERSON] користувався кредитними коштами (а.с. 20-30). Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом заборгованість [PERSON] за кредитним договором №630678307 складає 33 151,30 грн (а.с. 31). Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Позивач зобов`язання за договором виконав, а відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов`язання, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань. Відповідно до\~ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. У відповідності зі\~ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту ст. ст.\~512,\~513 ЦК України\~слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до ч. 1\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із\~ст. 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання». Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). За змістом ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1\~ст. 530 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~1054\~та ч. 2 ст.\~1050 ЦК України\~у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Відповідачем не виконано зобов`язання, визначені договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Відповідач не скористався своїми правами, передбаченими ст. ст.\~76-83,\~174,\~191 ЦПК України\~та не надав суду заперечень щодо вимог позивача та доказів на їх спростування. Конституцією України\~передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. ст. 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів у загальному розмірі 27 421,30 грн, тому суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, що дає підстави для задоволення позову у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у\~рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно зі ст.ст.\~133,\~137 ЦПК України\~та\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~судові витрати на правничу допомогу, це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем надано суду документальне підтвердження надання правової допомоги та витрат, а саме: копію договору №02/10-23 про надання юридичних послуг від 02.10.2023 року (а.с. 33-34), копію додаткового договору №3 від 25.01.2024 року до договору №02/10-23 про надання юридичних послуг від 02.10.2023 року,(а.с.35) копію акту №3 приймання-передачі виконаних робіт від 25.01.2024 року(а.с.36), копію платіжної інструкції № 391 від 26.01.2024 року (а.с. 37). Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевикладене, складність справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, зменшивши їх розмір до 5 000,00 грн. За змістом ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 3 028,00 грн. (а.с. 5). На підставі викладеного та

Outcome: approved