Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

ТзОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 21.07.2021р. між ТзОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено Кредитний Договір №103277265 шляхом обміну електронними повідомленнями відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», в результаті чого товариство надало особі фінансовий кредит в сумі 10000рн із зобов`язанням повернути його разом із відсотками за користування. ТзОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором; [PERSON] не повернув своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за кредитом; надалі на підставі Договору відступлення прав вимоги, укладеного 29.10.2021р. між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Діджи-Фінанс», останній набув право вимоги за вказаним кредитним договором; враховуючи порушення зобов`язання за кредитним договором [PERSON] має заборгованість в сумі 31850грн; відтак просять стягнути вказану суму в користь товариства та понесені судові витрати, в тому числі на правову допомогу. Відповідач подав до суду відзив, в якому заперечив проти позову, вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними, оскільки жодної заявки на отримання коштів він не подавав, а сам кредитний договір є нікчемним, так як недотримана його письмова форма і самого договору в нього немає; просить відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки жодної заборгованості перед товариством у нього немає. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що вказаний кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника та прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі, а відповідач прагне уникнути відповідальності за невиконання зобов`язання. Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав: Судом установлено, що 21.07.2021р. між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Кредитний Договір №103277265, згідно з умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 10000грн із визначеним строком повернення, а він у свою чергу зобов`язувався повернути кошти із відсотками за користування. Із розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що [PERSON] станом на 19.10.2021р. заборгував позичальнику 31850грн, з яких 10000грн заборгованість за тілом кредиту, 20850грн заборгованість за відсотками та 1000грн заборгованість за комісійними винагородами. Згідно Договору відступлення прав вимоги №11Т, укладеного 29.10.2021р. між ТзОВ «Мілоан» та ТзОВ «Діджи-Фінанс», останній набув права вимоги заборгованості за Кредитним договором №103277265 від 21.07.2021р. У відповідності до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ураховуючи наведене, є підстави стягнути з відповідача суму заборгованості, так як [PERSON] порушив умови кредитного договору та не виконує свої обов`язки за ним, а позичкодавець вимагає повернення позики, що залишилася. Відповідач скористався кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором не виконав, його заперечення на позов з мотивів його необґрунтованості та нікчемності самого договору жодним чином не спростовує ні отримання коштів, ані накопичення заборгованості перед товариством, у зв`язку з чим, враховуючи надані докази позивачем, аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються та, враховуючи підтверджену розрахунком суму боргу 31850грн станом на 19.10.2021р., суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення саме відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі; а в зв`язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача сплаченого судового збору в сумі 2422,4грн. Крім того, позивач просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 6000 гривень. Відповідно до положень п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 цієї статті). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 цієї статті). На підтвердження розміру понесених витрат позивачем було подано Договір про надання правової допомоги від 1 квітня 2024 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №5618/10, опис виконаних робіт від 10 травня 2024р. на суму 6000грн. Зважаючи на ту обставину, що позивачем підтверджено належними доказами понесення витрат на правничу допомогу в заявленому в позові розмірі 6000грн, - тому вимога сторони позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.

Outcome: approved