Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідачка [PERSON] та він є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем за адресою с. Печенюги Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Позивач та відповідач не проживають разом тривалий час, з 2016 року, коли відповідачка залишила малолітню дитину та виїхала на Західну Україну, з того часу відповідачка з дитиною не спілкується в будь який спосіб та не бере участі у її вихованні. Відповідачка втратила інтерес до дитини, не цікавиться її долею, дитина її взагалі не знає, змінити поведінку відповідачки відносно дитини неможливо. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Костюченко В.К. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялись у встановленому судом порядку, ніяких заяв та клопотань на адресу суду не надала. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Новгород-Сіверської міської ради Петренко І.М. в судовому засіданні зазначив, що позов є обґрунтований та його слід задовольнити. Суд дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Рішенням Виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 09 квітня 2024 року №104 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] » затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] народження. Таким чином в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] взагалі самоусунулася від виконання батьківських обов`язків стосовно своєї неповнолітньої дитини, ніяким чином не піклується про дитину, будь якої допомоги на її утримання та виховання не надає та долею дитини не цікавиться. Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайніми заходом впливу, у разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, коли має місце, що вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідного для її нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти… В силу ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім"ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров"я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) є хронічними алкоголіками або наркоманами. У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Пункт 1 ст. 3 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.2- дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч.1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи інтереси дитини, а також те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини, суд вважає, що є всі підстави для її позбавлення батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Оскільки позовні вимоги задоволені судом повністю питання судових витрат необхідно вирішити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved