Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила розірвати шлюб з [PERSON] . Позов мотивовано тим, що сторони зареєстрували шлюб 27 липня 1991 року, мають спільних дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, разом не проживають, не ведуть спільного господарства, мають різні погляди на життя та відсутнє взаєморозуміння. Подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 12-00 год. 29 липня 2024 року. У матеріалах справи міститься клопотання представника позивачки [PERSON] про розгляд справи без участі його та позивачки; позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про визнання позову, просив справу розглядати за його відсутності. Оскільки відповідач визнав позов, і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі\~ст. 206 ЦПК України\~дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до положень ст. 24\~Сімейного кодексу України (далі\~ СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 3 та 4 ст. 56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За вимогами ст. 112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що з 27 липня 1991 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, Україна, за актовим записом № 389. Сторони мають спільних дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . За твердженням позивачки, що не заперечував відповідач, сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, разом не проживають. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим; причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати шлюбно-сімейні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах\~СК України, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.\~142\~ЦПК\~України слід повернути позивачці судовий збір у сумі 605,60 грн та на підставі ст. 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у сумі 605,60 грн за подання позову до суду.

Outcome: approved