overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

25.12.2023 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про стягнення не виплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, мотивуючи вимоги тим, що позивач працює у відокремленому підрозділі Фастівське моторвагонне депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з 16 травня 2006 року, по теперішній час на посаді технік-лаборант хіміко-технічної лабораторії. Між адміністрацією Фастівського моторвагонного депо та Профспілковим комітетом первинної профспілкової організації укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки, який діє по сьогоднішній день. Норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до ст. 18 КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників Фастівського моторвагонного депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Пунктом 3.19. Колективного договору установлено обов`язок роботодавця надавати працівникам, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз на рік у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. 27.06.2022 року позивач подала заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідності до пункту 3.19. Колективного договору, оскільки позивач має відповідний стаж для отримання вказаного виду матеріальної допомоги. Роботодавець мав позивачу виплатити 14 886,00 грн. (2481 грн. * 6). Проте, до цього часу кошти не виплачено, тим самим роботодавець не виконав свого зобов`язання за колективним договором, чим порушив трудові права позивача. Посилання роботодавця на ту обставину, що матеріальна допомога на оздоровлення не виплачується на підставі ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» також на думку позивача є безпідставним, що змушує звернутись до суду з даним позовом. На підставі викладеного, позивач просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену допомогу на оздоровлення в розмірі 14 886,00 гривень. Ухвалою від 26.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 16.01.2024 року представник відповідача подала клопотання про залишення позовної заяви без руху. 16.01.2024 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до інших виплат. 14.03.2022 року Правлінням AT «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

26.12.2023 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про стягнення не виплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, мотивуючи вимоги тим, що позивач працює у відокремленому підрозділі Фастівське моторвагонне депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з травня 2006 року, по теперішній час на посаді машиніст мийної установки 2 розряду. Між адміністрацією Фастівського моторвагонного депо та Профспілковим комітетом первинної профспілкової організації укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки, який діє по сьогоднішній день. Норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до ст. 18 КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників Фастівського моторвагонного депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Пунктом 3.19. Колективного договору установлено обов`язок роботодавця надавати працівникам, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз на рік у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. 27.10.2022 року позивач подала заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідності до пункту 3.19. Колективного договору, оскільки позивач має відповідний стаж для отримання вказаного виду матеріальної допомоги. Роботодавець мав позивачу виплатити 14 886,00 грн. (2481 грн. * 6). Проте, до цього часу кошти не виплачено, тим самим роботодавець не виконав свого зобов`язання за колективним договором, чим порушив трудові права позивача. Посилання роботодавця на ту обставину, що матеріальна допомога на оздоровлення не виплачується на підставі ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» також на думку позивача є безпідставним, що змушує звернутись до суду з даним позовом. На підставі викладеного, позивач просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену допомогу на оздоровлення в розмірі 14 886,00 гривень. Ухвалою від 28.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 24.01.2024 року представник відповідача подала клопотання про залишення позовної заяви без руху. 24.01.2024 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до інших виплат. 14.03.2022 року Правлінням AT «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

26.12.2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про стягнення не виплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, мотивуючи вимоги тим, що позивач працює у відокремленому підрозділі Фастівське моторвагонне депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з травня 2009 року, по теперішній час на посаді слюсаря з контрольно-вимірюваних приладів та автоматики (електромеханіка) 5 розряду. Між адміністрацією Фастівського моторвагонного депо та Профспілковим комітетом первинної профспілкової організації укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки, який діє по сьогоднішній день. Норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до ст. 18 КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників Фастівського моторвагонного депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Пунктом 3.19. Колективного договору установлено обов`язок роботодавця надавати працівникам, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз на рік у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. 10.06.2022 року позивач подав заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідності до пункту 3.19. Колективного договору, оскільки позивач має відповідний стаж для отримання вказаного виду матеріальної допомоги. Роботодавець мав позивачу виплатити 14 886,00 грн. (2481 грн. * 6). Проте, до цього часу кошти не виплачено, тим самим роботодавець не виконав свого зобов`язання за колективним договором, чим порушив трудові права позивача. Посилання роботодавця на ту обставину, що матеріальна допомога на оздоровлення не виплачується на підставі ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» також на думку позивача є безпідставним, що змушує звернутись до суду з даним позовом. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену допомогу на оздоровлення в розмірі 14 886,00 гривень. Ухвалою від 28.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 24.01.2024 року представник відповідача подала клопотання про залишення позовної заяви без руху. 24.01.2024 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до інших виплат. 14.03.2022 року Правлінням AT «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

26012.2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про стягнення не виплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, мотивуючи вимоги тим, що позивач працює у відокремленому підрозділі Фастівське моторвагонне депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з квітня 2017 року, по теперішній час на посаді слюсар-електрик з ремонту електроустаткування 4 розряду. Між адміністрацією Фастівського моторвагонного депо та Профспілковим комітетом первинної профспілкової організації укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки, який діє по сьогоднішній день. Норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до ст. 18 КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників Фастівського моторвагонного депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Пунктом 3.19. Колективного договору установлено обов`язок роботодавця надавати працівникам, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз на рік у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. 03.05.2022 року позивач подав заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідності до пункту 3.19. Колективного договору, оскільки позивач має відповідний стаж для отримання вказаного виду матеріальної допомоги. Роботодавець мав позивачу виплатити 14 886,00 грн. (2481 грн. * 6). Проте, до цього часу кошти не виплачено, тим самим роботодавець не виконав свого зобов`язання за колективним договором, чим порушив трудові права позивача. Посилання роботодавця на ту обставину, що матеріальна допомога на оздоровлення не виплачується на підставі ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» також на думку позивача є безпідставним, що змушує звернутись до суду з даним позовом. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену допомогу на оздоровлення в розмірі 14 886,00 гривень. Ухвалою від 25.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 16.01.2024 року представник відповідача подала клопотання про залишення позовної заяви без руху. 16.01.2024 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до інших виплат. 14.03.2022 року Правлінням AT «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

20.12.2023 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до АТ «Українська залізниця» про стягнення не виплаченої одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, мотивуючи вимоги тим, що позивач працює у відокремленому підрозділі Фастівське моторвагонне депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» з липня 1997 року, по теперішній час на посаді оператора котельні. Між адміністрацією Фастівського моторвагонного депо та Профспілковим комітетом первинної профспілкової організації укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки, який діє по сьогоднішній день. Норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до ст. 18 КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників Фастівського моторвагонного депо регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Пунктом 3.19. Колективного договору установлено обов`язок роботодавця надавати працівникам, які безпосередньо пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз на рік у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із настанням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. 05.01.2022 року позивач подала заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб у відповідності до пункту 3.19. Колективного договору, оскільки позивач має відповідний стаж для отримання вказаного виду матеріальної допомоги. Роботодавець мав позивачу виплатити 14 886,00 грн. (2481 грн. * 6). Проте, до цього часу кошти не виплачено, тим самим роботодавець не виконав свого зобов`язання за колективним договором, чим порушив трудові права позивача. Посилання роботодавця на ту обставину, що матеріальна допомога на оздоровлення не виплачується на підставі ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» також на думку позивача є безпідставним, що змушує звернутись до суду з даним позовом. На підставі викладеного, позивач просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену допомогу на оздоровлення в розмірі 14 886,00 гривень. Ухвалою від 25.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 16.01.2024 року представник відповідача подала клопотання про залишення позовної заяви без руху. 16.01.2024 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що матеріальна допомога на оздоровлення відноситься до інших виплат. 14.03.2022 року Правлінням AT «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що він та відповідачка уклали шлюб 06.10.2011. У шлюбі у них народились доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ним та відповідачкою не склались через різні погляди на життя, що призводило до сварок та непорозумінь. Примирення між ними та подальше спільне подружнє проживання неможливе. Просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідачка у\~судове засідання\~не з`явилася\~без поважних\~причин,\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлена\~належним чином. \~ \~ \~ \~ Неявка учасників справи в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки ч.1 ст.223 ЦПК України передбачає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Водночас, судом встановлено, що обставини, які передбачені ч.2 ст.223 ЦПК України та були би підставою для відкладення розгляду справи відсутні. \~ \~ \~ \~З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 06.10.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 486. Ст. 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. У судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки судом встановлено, що між подружжям склалися такі взаємини, які призвели до розпаду сім`ї. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

Враховуючи винятковість, складність справи та необхідність значного часу для виготовлення повного рішення суд вважає за можливе в даному судовому засіданні проголосити вступну та резолютивну частини рішення, складання повного рішення відклавши до 10 днів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

Позивач Приватне підприємство "Л.В.С.", через свого представника - адвоката Конюшко Д.Б., (ордер серії АВ №1058185 від 17 березня 2023 року) звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача на користь Приватного підприємства "Л.В.С." відшкодування шкоди у розмірі 798234,74 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 лютого 2020 року по автошляху К-12 у напрямку м. Люблін - м. Радом в місцевості Gozd [PERSON] , керуючи транспортним засобом Volkswagen Transporter, р.н. [NUMBER] , виїхав на зустрічну смугу, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом MAN TGX 18.440, р.н. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , у сцепці з напівпричепом SCHMITZ CАRGOBULL, р.н. [NUMBER] . Відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen Transporter, р.н. [NUMBER] була забезпечена за договором страхування міжнародної автоцивільної відповідальності "Зелена картка" №UA102/15351590 від 08 лютого 2020 року, видана ПАТ "СК "Українська страхова група". Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди Приватному підприємству "Л.В.С.", як власнику транспортного засобу MAN TGX 18.440, р.н. [NUMBER] та власнику напівпричепу SCHMITZ CАRGOBULL, р.н. [NUMBER] було заподіяно наступних збитків: 1. Відповідно до Звіту №538/20, ринкова вартість автомобіля MAN TGX 18.440, р.н. [NUMBER] складає 703736,61 грн. Вартість у пошкодженому стані складає 223420,32 грн. Різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП складає 480316,29 грн.; 2. Вартість оцінки транспортного засобу MAN TGX 18.440, р.н. [NUMBER] склала 4000 грн.; 3. Відповідно до Звіту, вартість матеріального збитку транспортного засобу SCHMITZ CАRGOBULL, р.н. [NUMBER] складає 353577 грн.; 4. Вартість оцінки транспортного засобу SCHMITZ CАRGOBULL, р.н. [NUMBER] склала 4000 грн.; 5. Вартість буксирування напівпричепа склала 1000 злотих, що на дату оплати (24 лютого 2020 року) за курсом НБУ складає 6168 грн.; 6. Вартість перевірки транспортного засобу MAN TGX 18.440, р.н. [NUMBER] після ДТП склала 738 злотих, що на дату оплати (12 лютого 2020 року) за курсом НБУ складає 4616,04 грн.; 7. Вартість витягування і буксирування транспортного засобу MAN TGX 18.440, р.н. [NUMBER] склала 11500 злотих, що на дату оплати (10 лютого 2020 року) за курсом НБУ складає 72531,65 грн.; 8. Вартість проживання водія транспортного засобу MAN TGX 18.440, р.н. [NUMBER] (період після ДТП до повернення в Україну) склала 160 злотих, що на дату оплати (12 лютого 2020 року) за курсом НБУ склало 1000,76 грн.; 9. Вартість перекладу документів з польської мови на українську мову склала 2025 грн. Загальна сума шкоди, заподіяна Приватному підприємству "Л.В.С.", складає 928234,74 грн. З метою отримання страхового відшкодування, ПП "Л.В.С." звернулося до Польського бюро моторних страховиків. З мотивів того, що транспортні засоби - учасники ДТП, зареєстровані в Україні, Польське бюро моторних страховиків,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що шлюб між сторонами зареєстровано 09 вересня 2019 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 1210. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів, більше року сторони разом не проживають. Від шлюбу сторони мають спільну дитину- сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе, оскільки це суперечить їхнім інтересам. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено строки для подання відповідних заяв по суті. Судове засідання призначено на 09 липня 2024 року. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 липня 2024 року у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Мельничук О.О., про надання можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відмовлено. 09 липня 2024 року учасники справи у судове засідання не з`явилися, розгляд справи відкладено на 30 липня 2024 року. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року у задоволенні клопотання позивача [PERSON] , про надання можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відмовлено. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2024 року у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] - адвоката Мельничук О.О., про надання можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відмовлено. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У своїх заявах про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду представник відповідача - адвокат Мельничук О.О., зазначала, що [PERSON] приймати участь в розгляді справи не бажає, а позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підтримує. Згідно із частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частину, повний текст рішення скласти в строк не більш як 5 днів. На підставі викладеного,

Outcome: approved