Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просила: - стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості: за кредитним договором №2704683 від 18.12.2021 в розмірі 24755,00 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 5000,00 грн та сума заборгованості за процентами - 19755,00 грн; та за кредитним договором №170347 від 20.12.2021 в розмірі 1818,40 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 800,00 грн та сума заборгованості за процентами - 1018,40 грн, а всього разом стягнути заборгованість за договорами в сумі 26573,40 грн. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 18.12.2021 ТОВ "Лінеура Україна" з відповідачем було укладено кредитний договір №2704683, відповідно до умов якого ТОВ "Лінеура Україна" надало кредитні кошти в сумі 5000,00 грн на 365 днів під стандартну ставку 1,99% в день, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки відповідача. Кредитний договір підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб. телефону відповідача. 05.05.2023 між ТОВ "Лінеура Україна" та позивачем - ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №05052023, відповідно до якого ТОВ "Лінеура Україна" відступає позивачу, а позивач приймає права вимоги до боржника. Отже, до позивача відповідно до договору факторингу перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №2704683 від 18.12.2021, який укладений між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем, а відповідно до реєстру боржників відповідачем набуто право грошової вимоги до відповідача в сумі 24755,00 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 5000,00 грн та сума заборгованості за процентами - 19755,00 грн. Відповідач умови кредитного договору не виконав та не повернув кредитні кошти і проценти за користування кредитом. Крім того, 20.12.2021 ТОВ "Селфі кредит" з відповідачем було укладено кредитний договір №170347, відповідно до умов якого ТОВ "Лінеура Україна" надало кредитні кошти в сумі 800,00 грн на 10 днів під стандартну ставку 1,90% в день, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки відповідача. Кредитний договір підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер моб. телефону відповідача, відповідно. 08.01.2024 між ТОВ "Селфі кредит" та позивачем - ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №08012024, відповідно до якого ТОВ "Селфі кредит" відступає позивачу, а позивач приймає права вимоги до боржника. Отже, до позивача відповідно до договору факторингу перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №170347 від 20.12.2021, який укладений між ТОВ "Селфі кредит" та відповідачем. Відповідно до реєстру боржників позивачем набуто право грошової вимоги до відповідача в сумі 1818,40 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 800,00 грн та сума заборгованості за процентами - 1018,40 грн. Відповідач умови кредитного договору не виконав та не повернув кредитні кошти і проценти за користування кредитом. Позивач вказує, що оскільки відповідач на його рахунок заборгованості не перерахував, а тому має право стягнути з відповідача всього разом заборгованість за двома договорами в сумі 26573,40 грн. Ухвалою суду від 26.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. В матеріалах справи наявний кредитний договір №2704683 від 18.12.2021, який укладений між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем. Такий договір укладений шляхом підписання електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, і який був надісланий на номер моб. телефону відповідача. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "Лінеура Україна" надало відповідачу кредитні кошти в сумі 5000,00 грн на 365 днів під стандартну ставку 1,99% в день, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки відповідача № [NUMBER] . Також, між відповідачем підписано електронним підписом паспорт споживчого кредиту. 05.05.2023 між ТОВ "Лінеура Україна" та позивачем було укладено договір факторингу №05052023, відповідно до якого ТОВ "Лінеура Україна" відступає позивачу, а позивач приймає права вимоги до боржника. У матеріалах справи наявний акт прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором факторингу. Відповідно до реєстру боржників відповідачем набуто право грошової вимоги до відповідача в сумі 24755,00 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 5000,00 грн та сума заборгованості за процентами - 19755,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за період з 05.05.2023 по 30.04.2024. Також, в матеріалах справи наявний кредитний договір №170347 від 20.12.2021, який укладений між ТОВ "Селфі кредит" та відповідачем. Такий договір укладений шляхом підписання електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, і який був надісланий на номер моб. телефону відповідача. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "Селфі кредит" надало відповідачу кредитні кошти в сумі 800,00 грн на 10 днів під стандартну ставку 1,90% в день, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки відповідача № [NUMBER] . Також між відповідачем підписано електронним підписом паспорт споживчого кредиту. 08.01.2024 між ТОВ "Селфі кредит" та позивачем було укладено договір факторингу №08012024, відповідно до якого ТОВ "Селфі кредит" відступає позивачу, а позивач приймає права вимоги до боржника. У матеріалах справи наявний акт прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором факторингу. Відповідно до реєстру боржників відповідачем набуто право грошової вимоги до відповідача в сумі 1818,40 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 800,00 грн та сума заборгованості за процентами - 1018,40 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за період з 08.01.2024 по 30.04.2024. Відповідач умови кредитного договору не виконав та не повернув кредитні кошти і проценти за користування кредитом. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України, абзац 2 ч. 1 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19 від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020№127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК або ГК може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). В силу вимог ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, і які не оспорює відповідач, а в сукупності на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Суд встановив, що кредитні договори №2704683 від 18.12.2021 та №170347 від 20.12.2021 укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер телефону. За умовами кредитного договору, укладеного між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем від 18.12.2021 №2704683, ТОВ "Лінеура Україна" надало кредитні кошти в сумі 5000,00 грн на 365 днів під стандартну ставку 1,99% в день, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки відповідача № [NUMBER] . Відповідачем підписано електронним підписом паспорт споживчого кредиту. Крім того, за умовами кредитного договору, укладеного між ТОВ "Селфі кредит" та відповідачем від №170347 від 20.12.2021, відповідно до умов якого ТОВ "Селфі кредит" надало кредитні кошти в сумі 800,00 грн на 10 днів під стандартну ставку 1,90% в день, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки відповідача№ [NUMBER] . Відповідачем підписано електронним підписом паспорт споживчого кредиту. Відповідно до умов кожного з договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні кредитних договорів. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайтах первісних кредиторів подавав заявки на отримання позики та кредитних коштів за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики та кредитів, після чого первісні кредитори надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний нею номер телефону одноразові ідентифікатори у вигляді смс-коду, які заявник використав для підтвердження підписання вищевказаних кредитних договорів. Таким чином, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідача кредитні договори не були б укладені сторонами, суд дійшов висновку, що зазначені правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Однак, всупереч умов укладених кредитних договорів, зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів, а також виконання інших зобов`язань в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами, відповідачем належним чином не виконувалися, у зв`язку з чим, в нього виникла заборгованість. Позивач на підтвердження позовних вимог посилається на ті обставини, що 05.05.2023 між ТОВ "Лінеура Україна" та позивачем було укладено договір факторингу №05052023, відповідно до якого ТОВ "Лінеура Україна" відступає позивачу, а позивач приймає права вимоги до боржника. У матеріалах справи наявний акт прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором факторингу. Відповідно до реєстру боржників відповідачем набуто право грошової вимоги до відповідача в сумі 24755,00 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 5000,00 грн та сума заборгованості за процентами - 19755,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за період з 05.05.2023 по 30.04.2024. Також, 08.01.2024 між ТОВ "Селфі кредит" та позивачем було укладено договір факторингу №08012024, відповідно до якого ТОВ "Селфі кредит" відступає позивачу, а позивач приймає права вимоги до боржника. У матеріалах справи наявний акт прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором факторингу. Відповідно до реєстру боржників відповідачем набуто право грошової вимоги до відповідача в сумі 1818,40 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 800,00 грн та сума заборгованості за процентами - 1018,40 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за період з 08.01.2024 по 30.04.2024. Суд зауважує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. У цій справі відповідач, будучи позичальником не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаними договорами, презумпція правомірності яких не спростована. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.07.2014 у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Відповідно до положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові не є перешкодою для реалізації права фактора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, а боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог фактора. Крім того, за змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особи, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Суд зауважує, що ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Суд встановив, що договори, укладені між відповідачем та первісними кредиторами і договори факторингу укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФК «ЄАПБ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги: стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості: за кредитним договором №2704683 від 18.12.2021 в розмірі 24755,00 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 5000,00 грн та сума заборгованості за процентами - 19755,00 грн; та за кредитним договором №170347 від 20.12.2021 в розмірі 1818,40 грн, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 800,00 грн та сума заборгованості за процентами - 1018,40 грн, а всього разом стягнути заборгованість за договорами в сумі 26573,40 грн, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved