Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах недієздатної [PERSON] до відповідача [PERSON] про витребування 1/2 частини нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва [PERSON] від 12.10.2023 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Розпорядженням керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва №376 у зв`язку з прийняттям 31 жовтня 2023 року Вищою радою правосуддя рішення № 1016/0/15-23 про звільнення судді Деснянського районного суду міста Києва [PERSON], відповідно до пункту п.2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року (зі змінами), п.2.3.40 Засад використання автоматизованої системи документообігу Деснянського районного суду міста Києва (зі змінами) призначено повторний автоматизований розподіл справи. Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 листопада 2023 року справу було передано для розгляду судді Буша Н.Д., підстави проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи «звільнення з посади». Ухвалою суду від 15.11.2023 року відкрито провадженя у справі за правилами загального позовного провадження та залучено в якості третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка З.З. 07.01.2024 року від представника позивача [PERSON] адвоката - Косенко Н.Ю. надійшло клопотання про залучення до участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Досінчука Федора Івановича; приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир Віри Григорівни, а також клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 07.02.2024 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката - Косенко Н.Ю. було задоволено. 29.02.2024 року від приватного нотаріуса Броварського РНО Київської області Базир В.Г. на виконання ухвали суду надійшли витребувані судом копії документів. 06.06.2024 року від приватного нотаріуса КМНО Досінчука Ф.І. на виконання ухвали суду надійшли витребувані судом копії документів. Ухвалою суду від 17.06.2024 року закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті. Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що на підставі договору купівлі -продажу від 16.09.2013 року частина квартири [ADDRESS] належала [PERSON] та частина вказаної квартирі її матері [PERSON] . В провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа 754/10390/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення грошової суми. Заочним рішенням від 05.10.2016 р. позов було задоволено. За даним рішенням було відкрито виконавче провадження, в рамках якого державним виконавцем було арештовано та описано частина вказаної квартири. В подальшому частина даної квартири, яка належала [PERSON] була реалізована з електронних торгів та придбана [PERSON] . Дане рішення протягом п`яти років перебувало в провадженні Київського апеляційного суду. Постановою Київського апеляційного суду від 23.08.2022 року рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року було скасовано та у задоволені позову було відмовлено. Постановою Верховного Суду від 19.12.2022 року касаційну скаргу залишено без задоволення, рішення Київського апеляційного суду - без змін. Отже, право власності [PERSON] на частину квартири було припинено на підставі виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року шляхом відчуження з прилюдних торгів. Покупцем належної [PERSON] частини квартири став син стягувача [PERSON] . На підставі підробної розписки [PERSON] в змові з [PERSON] в той же спосіб, що і відносно [PERSON] її матір [PERSON] позбавлено права власності на частину квартири. В результаті чого [PERSON] став "власником" всієї квартири [ADDRESS] . Під час перебування справи на розгляді в апеляційній інстанції [PERSON] 01.04.2021 року продав вказану квартиру племінниці [PERSON] - [PERSON] . Після подачі заяви про поворот виконання рішення суду, 28.04.2023 року квартира була продана згідно договору купівлі-продажу відповідачу [PERSON] . Тобто, остання реалізація квартири відбулася вже після того, як стороні продавця було відомо, що рішення суду скасоване, а розписка, за якою було винесено оскаржуване рішення, містить ознаки підробки, що встановлено двома судовими почеркознавчими експертизами і з цих підстав вже заведено дві кримінальні справи. Таким чином, [PERSON] у змові зі своїм сином [PERSON] вже двічі продали квартиру. Наразі в провадженні Деснянського відділу НП м. Києва перебуває дві кримінальні справи за фактом підробки документів, порушенних відносно [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з реалізацією нерухомого майна, належного [PERSON] та подальших дій [PERSON] та її сина [PERSON] позивач, її син [PERSON] є безхатьками, без реєстрації та без житла з 2017 року. З 28.04.2023 року відповідач є добросовісним набувачем, який придбав майно за відплатним договоромв особи - [PERSON] , яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, та при цьому власник [PERSON] має право витребувати це майно від набувача, оскільки дане майно вибуло з володіння власника не з її волі шляхом виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05.10.2016 року, яке було скасоване постановою Київського апеляційного суду. Позивач просила позов задовольнити. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача подала до суду заяву з проханням проводити судове засідання у відсутності сторонни позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про їх задоволення, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Від третіх осіб в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у їх відсутність. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся судом належним чином, відзив на позовну заяву не подав не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Судом встановлено, відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Русанюком З.З., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за р.№4784 від 16 вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожна придбали квартиру [ADDRESS] . Відповідно до копії заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року солідарно стягнуто з [PERSON] та [PERSON] , на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики (яка оформлена розпискою) від 07 серпня 2013 року в розмірі 1 021 799 грн. На виконання вказаного заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження [NUMBER] та в подальшому на підставі Акту старшого державного виконавця Диких О.В. від 22.12.2017 року було реалізовано арештоване майно - частина однокімнатної квартири [ADDRESS] на третіх прилюдних торгах, відповідно до протоколу №304368 ДП «СЕТАМ», переможцем торгів став [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року [PERSON] , [INFO] , визнано недієздатною та призначено її опікуном [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 лютого 2023 року продовжено строк дії рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року. Відповідно до копії свідоцтва, посвідченого Мазур О.Ю. , державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 16 січня 2018 року за р.№11-14 відповідно до ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" та на підставі Акту про реалізацію арештованого майна, виданого старшим державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.В. від 22 грудня 2017 року, виконавче провадження [NUMBER], посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Вказане майно пердається за ціною третіх електронних торгів за 179 500 грн. Державним підприємством "СЕТАМ" Філія у м. Києві та Київській обл від 18.12.2017 року [PERSON] (а.с. 150). Згідно копії свідоцтва, посвідченого Ковіною І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 06 серпня 2020 року за р.№609 відповідно до ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження", на підставі Акту про проведені електронні торги ВП [NUMBER], складеного 05.08.2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Русецьким П.С., посвідчено, що [PERSON] належить на праві власності частка квартири [ADDRESS] , яке придбане [PERSON] за 201 400,00 грн., що раніше належало [PERSON] (а.с. 153). Відповідно до копії договору купівлі - продажу квартири, посвідченого Досінчуком Ф.І. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 01 квітня 2021 рок за р. № 435, [PERSON] продав у власність квартиру [ADDRESS] [PERSON] (а.с. 146-147). Постановою Київського апеляційного суду від 23 серпня 2022 року заочне рішення Десняського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 07серпня 2013 року у розмірі 1 021 799 грн. скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову, - відмовлено. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що за результатами проведення повторної судово - почеркознавчої експертизи Українським науково-дослідним інститутом спеціальної техніки та судових експертиз СБУ складено висновок експерта №366/1 від 23.11.2021 року та з`ясовано що підпис від імені [PERSON] в розписці виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.15). У відповідності до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Базир В.Г. , приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області від 08 квітня 2023 року за р. №265 [PERSON] продала [PERSON] (від іменя якого на підставі довіреності діяла [PERSON] ) спірну квартиру [ADDRESS] . Таким чином, станом на день розгляду справи в суді власником кв. [ADDRESS] є відповідач - [PERSON] . При цьому, слід зауважити, що позивач жодних дій, які направлені на відчуження її нерухомого майна, не вчиняла. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право володіти, користуватись та розпоряджатися своїм майном за власною волею. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391ЦК України ). Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила, власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. За положеннями ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи шляхом подання віндикаційного позову. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Згідно зі ст. 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Водночас, Верховним Судом України при розгляді справ за № 6-107цс12 та № 6-136цс12 висловлені наступні правові позиції. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) вказано, що за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Отже, з урахуванням викладених вище норм права, однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, яким чином спірне майно вибуло з володіння позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким. Спірне майно вибуло з володіння поза волею [PERSON] на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасоване, а укладення наступних правочинів щодо розпорядження майна, надають підстави для застосування статті 388 ЦК України. Належним способом захисту у цій справі є саме вимога про витребування майна на підставі статей 387, 388 ЦК України. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень гл. 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Враховуючи обставини, факти наведені вище та докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до переконливого висновку про те, що вказане спірне майно вибуло із володіння [PERSON] не з її волі, а відтак остання має право вимагати відновлення свого порушеного права. Позивач, яка є законним представником недієздатної [PERSON] як співвласника спірного майна, має право його витребувати із чужого незаконного володіння, так як стороною позивача доведено факт вибуття майна з її володіння не з її волі. Суд зауважує, що в разі, якщо позов власника про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до ст. 661 ЦК України звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. У постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16 викладено правовий висновок про те, що ст. 330 ЦК України встановлено, що у разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на майно, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу його не можна витребувати в нього; одним із чинників дотримання принципу пропорційності при втручанні у право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі ст. 661 ЦК України. Тлумачення ст. 387 ЦК України свідчить, що на підставі віндикаційного позову може бути витребуване з чужого незаконного володіння майно, яке є індивідуально визначеним. Згідно з абз.1 ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Індивідуалізація речі - це надання певній речі (або ж наявність у неї) відмітних властивостей (рис чи характеристик), що дозволяють в необхідних випадках виділити її з числа подібних. Можливо видокремити три групи речей, визначених індивідуальними ознаками: унікальні речі, тобто єдині у своєму роді; речі, що відрізняються від подібних особливими позначеннями чи характеристиками; речі, індивідуалізовані в процесі вибору або відбору. При цьому, відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом встановлено, що частини спірної квартири за адресою: [ADDRESS] вибула з володіння поза волею [PERSON] , відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, а отже сторона позивача обрала вірний спосіб захисту порушеного права. Витребування майна з чужого незаконного володіння у цій справі містить легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, оскільки сторону позивача з порушенням вимог закону було позбавлено права власності на належне їй нерухоме майно. Позивач діє з легітимною метою для задоволення власних інтересів та інтересів недієздатної [PERSON] , передбачених нормами матеріального права з метою відновлення порушеного права на належне майно. Така правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 523/10174/15-ц (провадження №61-13532св18); від 25 листопада 2020 року у справі № 727/8771/17 (провадження №61-3738св19). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Уразі незаконного заволодіння майном власника іншою особою належним способом захисту є віндикаційний позов (ст. 387 ЦК України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18). Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно з`ясувавши обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевірених судом, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відтак, є підстави для задоволення позовних вимог про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Outcome: approved