Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 0681019691 у розмірі 23\~714,02 грн, а також судовий збір. Позовні вимоги\~обґрунтовані\~тим,\~що 14 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] укладено договір позики №\~0681019691, шляхом підписання акцепту оферти від 14 лютого 2022 року на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту та отримання кредиту згідно із заявкою-анкетою та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора в якості аналогу власноручного підпису. Умови, які визначають порядок надання товариством грошових коштів у позику на умовах фінансового кредиту, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення та належного виконання договору, а також регулюють відносини, що виникають між товариством та позичальником, викладені у правилах, з якими ознайомився позичальник до укладення договору, та які є невід`ємною частиною договору (оферти та акцепту). 24.11.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ЄАПБ» укладено договір факторингу №\~24/11-22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, указаних у реєстрах прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 24.11.2022 до договору факторингу № 24/11-22 ТОВ «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 23\~714,02 грн, з яких: 5229,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 18\~485,02\~грн заборгованість за процентами. Усупереч умовам кредитного договору, не зважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов`язань, та після відступлення позивачу права вимоги не здійснив жодних платежів для погашення боргу. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 12 січня 2024 року 09-00 год., яке в подальшому відкладено на 02 серпня 2024 року 09-00 год. У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Вертелецька\~Л. А. просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами складові заборгованості за договором позики, зокрема, в частині заборгованості за процентами. Розрахунок заборгованості складений самим позивачем, а не первісним кредитором, а тому не містить інформації про період та процентні ставки. У матеріалах справи відсутні відомості про підтвердження повідомлення відповідача про відступлення права вимоги новому кредитору, а також про умови кредитування та узгодження зі споживачем умов, викладених в договорі. До позовної заяви не додано правил надання грошових коштів у позику та графіку платежів, які є складовими частинами договору, та які б містили підпис відповідача, що свідчило б про те, що саме з цими правилами та графіком платежів відповідач ознайомився та погодився, тож відсутнє обґрунтоване підтвердження прийняття відповідачем зазначених у них умов. За твердженням представника відповідача, встановлення сторонами договору розміру процентів за несвоєчасне виконання зобов`язань за кожен день прострочки, що в результаті становить 18\~485,02 грн, є несправедливими, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції), у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 5229,00 грн. Позивачем не доведено факту виконання первісним кредитором обов`язку щодо переказу кредитних коштів відповідачу на його рахунок. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що відзив є безпідставним та необґрунтованим. Зокрема, зауважив, що сторони уклали договір в електронній формі, його підписання здійснювалося електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону позичальника. У договорі сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, строк, умови кредитування та нарахування процентів у зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів. Підписавши договір, відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на настання реальних правових наслідків. Нарахування заборгованості здійснювалося виключно відповідно до умов кредитного договору. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань і не застосовувало жодних штрафних санкцій до відповідача, всі нараховані проценти, неустойка за порушення кредитних зобов`язань нараховувалися виключно первісним кредитором ТОВ «Інфінанс». Щодо тверджень представника відповідача про недоведення факту перерахунку грошових коштів на картку [PERSON] , то ні первісний кредитор, ні ТОВ ФК «ЄАПБ» не мають доступу до вказаної інформації, яка є банківською таємницею. Доступ до виписки по картці має відповідний банк емітент та сам відповідач, який у свою чергу не спростував належними доказами факт отримання ним грошових коштів за кредитним договором. Представник позивача зазначив, що в законодавстві України не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги. При цьому відповідач не мав жодних перешкод для сплати заборгованості на рахунки первісних кредиторів. Просив судові засідання проводити у відсутність представника позивача. У письмових поясненнях представник відповідача зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо укладення договору відповідачем з ТОВ «Інфінанс», а також отримання ним коштів. Проаналізувавши всі додані до позовної заяви документи, жоден з них не був підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором ні відповідачем, ні первісним кредитором. Щодо нарахування процентів за договором, зазначив, що строк користування кредитом складає 25 календарних днів з дня надання кредиту, розмір процентів за цей період складає 2\~287,69 грн, то кредитодавець не має права нараховувати проценти поза межами цього строку, однак проценти за користування кредитом за договором №\~0681019691 від 14.02.2022 нараховано по 03.11.2022. Зазначив, що починаючи з 11.03.2022 у кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг№ № 3498-ІХ від 22\~листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, а саме у ч. 5 ст. 8 передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. За твердженням відповідача указаний договір укладено 14.02.2022 строком на 3 роки, тобто до 14.02.2025, а тому ураховуючи вищевказані положення чинного законодавства, максимальний розмір процентної ставки не може перевищувати 1 %. Таким чином, оскільки сума кредиту за договором № 0681019691 від 14.02.2022 становить 5229,00 грн, то за один день користування кредитом відповідач повинен сплатити 52,29 грн, а за 25 днів 1307,25 грн, а тому в разі підтвердження укладення договору між сторонами з відповідача на користь позивача підлягала б стягненню заборгованість у розмірі 6536,25 грн, з яких: 5229,00 грн за тілом кредиту; 1307,25 грн за відсотками. У судове засідання сторони не з`явилися. Відповідно до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 14.02.2022 відповідачу направлено пропозицію на укладення договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №\~0681019691/3 від 14 лютого 2022 року (оферта) та надання кредиту згідно із заявкою-анкетою № 4038478 від 14 лютого 2022 року, яка підписана директором ТОВ\~«Інфінанс» [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 2L3Z8W (а. с. 9). Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір від 14.02.2022, ідентифікований ТОВ «Інфінанс» шляхом надсилання на номер телефону одноразового ідентифікатора 3w9q7z (а. с. 8). 14 лютого 2022 року [PERSON] , використовуючи електронний підпис одноразовим ідентифікатором 3w9q7z, підписав заявку-анкету на отримання кредиту, паспорт споживчого кредиту, акцепт оферти від 14 лютого 2022 року на укладення договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №\~0681019691/3/4 від 14 лютого 2022 року, тим самим підтвердив, що самостійно перед укладенням договору повністю ознайомився та погодився з правилами, викладеними на веб-сайті товариства, проектом договору, а також паспортом споживчого кредиту, графіком платежів. Акцептуючи оферту, відповідач підтвердив, що уклав договір на сприятливих для себе умовах, у тому числі з отриманням повної інформації від товариства, достатньої та необхідної для прийняття ним рішення щодо укладення договору про надання позики, що відповідає його внутрішній волі. Акцептуючи оферту, відповідач підтвердив, що при зупиненні/скасуванні/відсутності Програми лояльності, Товариство застосовує при нарахуванні процентів відсоткову ставку (а. с. 6, 7, 10). Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 5229,00 грн, строк користування кредитом 12 місяців, дата першого платежу 11.03.2022. За один день користування кредитом застосовується процентна ставка 1,75 % за умови дії програми лояльності, річна процентна ставка 638,75 % за умови дії програми лояльності. Максимальна процентна ставка 3,5 % за один день користування кредитом у разі призупинення чи скасування дії програми лояльності (за кожен день від несвоєчасно сплаченої суми кредиту). ТОВ «Інфінанс» надало позичальнику грошові кошти в розмірі 5229,00 грн, що підтверджується квитанцією платіжного сервісу «iPay.ua» № 137793930 від 14.02.2022 (а. с. 12). 24.11.2022 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ЄАПБ» укладено договір факторингу №\~24/11-22, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» передало (відступило) за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників, указаних у реєстрах прав вимоги (а. с. 13). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 24.11.2022 до договору факторингу № 24/11-22 ТОВ «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в розмірі 23\~714,02 грн, з яких: 5229,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 18\~485,02 грн заборгованість за процентами. Згідно з наданим ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунком станом на 24.11.2022 (на день відступлення права вимоги) загальний залишок заборгованості за кредитним договором № 0681019691 становить 23\~714,02 грн, з яких: 5229,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 18\~485,02 грн заборгованість за процентами. Станом на 30.09.2023 заборгованість за вказаним кредитним договором не погашена та складає 23\~714,02 грн (а. с. 18). До відповіді на відзив представником позивача додано розрахунок заборгованості за електронним підписом директора ТОВ «Інфінанс» [PERSON] одноразовим ідентифікатором 2L3Z8W за період з 14.02.2022 по 03.11.2022, відповідно до якого загальний залишок заборгованості за кредитним договором № 0681019691 становить 23\~714,02 грн, з яких: 5229,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 18\~485,02 грн заборгованість за процентами (а. с. 71, 72). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст.\~204\~ЦК\~України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України). У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ч. 1 ст.\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 652\~ЦК\~України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639\~ЦК\~України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У силу ч. 1 ст.\~638\~ЦК\~України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~ст. 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Також відповідно до ст. 1082 ЦПК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Статтею 2 ЦПК України встановлено, що з авданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до\~ ст. 4 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, з дійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). За положеннями ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст.\~76\~ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~ Статтею 77 ЦПК України встановлено, що н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За правилами ст. 89 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази суд вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачем вищевказаного кредитного договору, який не оспорений відповідачем у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності договору є правомірним (дійсним) станом на час розгляду справи в суді. Підписуючи вищевказаний кредитний договір, відповідач погодився з умовами кредитування, у тому числі на розмір процентів за користування кредитними коштами, а також строк дії договорів, а тому його доводи про незаконність нарахування процентів безпідставні. Відповідачем та його представником викладені у відзиві обставини не підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема не надано платіжних документів, або їх копій, що могли б спростувати розрахунок боргу, наданий позивачем. Відповідачем та його представником не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на карткові рахунки відповідача, вказані у договорі, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належать. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські відомості/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. Доводи представника відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач підписав договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з якого неможливо встановити, ким та в який спосіб створено та накладено вказаний одноразовий ідентифікатор, є необґрунтованими, оскільки за нормами Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис є одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Указаний договір про надання позики є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Щодо твердження представника відповідача про неповідомлення позичальника про відступлення права вимоги новому кредитору, то слід зазначити, що за умови, що відповідач з будь яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання зі сплати кредитної заборгованості на рахунки первісних кредиторів, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. На цей час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованості за договором не погашає. З урахуванням викладеного, унаслідок невиконання відповідачем взятих за кредитними договорами зобов`язань утворилася заборгованість у вказаному позивачем розмірі, яка не спростована відповідачем та його представником, і така заборгованість підлягає стягненню з нього на користь позивача, який є новим кредитором на підставі відповідного договору про відступлення права вимоги. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved