Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

В липні 2023р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В., в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь кошти у сумі 8855,0 грн., які були безпідставно стягнуті з позивачки у межах виконавчого провадження № [NUMBER]; - стягнути з відповідача на свою користь 3,0 % річних - 420,0 грн.; інфляційні втрати - 2845,95 грн.; пеню - 4643,42 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2022р. по цивільній справі № 761/41722/21, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24 березня 2021р. Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрований у реєстрі за № 4299 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість в розмірі 19689,96 грн. Оскільки в межах примусового виконання зазначеного виконавчого напису у виконавчому провадженні № [NUMBER], з позивачки було стягнуто на користь відповідача грошові кошти у розмірі 8855,0 грн., з відповідного карткового банківського рахунку позивачки, шляхом їх списання на користь відповідача, які на думку сторони позивача стягнуті без відповідних правових підстав, то зазначену суму коштів слід стягнути з відповідача на користь позивача. При цьому сторона позивача вважає, що в порядку ст. 625 ЦК України, з відповідача також підлягає стягненню інфляційні втрати, 3,0 % річних, пеня, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 24 жовтня 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому сторона відповідача проти позову заперечила, зазначивши, що сума коштів, яку сторона позивача зазначала в позові, в якості безпідставно отриманих є невірною, оскільки з позивачки в межах виконавчого провадження було стягнуто також винагорода приватного виконавця, витрати виконавчого провадження. Також сторона відповідача вважає, безпідставними вимоги, в порядку ст. 625 ЦК України, та вимоги про стягнення пені. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. 22 грудня 2023р. від третьої особи надійшли витребувані судом копії документів, на виконання ухвали суду від 14 липня 2023р. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2022р. по цивільній справі № 761/41722/21, яке набрало законної сили 12 квітня 2022р., визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 24 березня 2021р. Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В., зареєстрований у реєстрі за № 4299 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суми заборгованості в розмірі 19689,96 грн. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача наголошувала, що у межах виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання зазначеного виконавчого напису з позивачки на користь відповідача було стягнуто 8855,0 грн. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Як вбачається з відповіді третьої особи приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. на виконання ухвали суду від 14 липня 2023р., в ході здійснення виконавчого провадження № [NUMBER], було стягнуто з позивачки: - 7595,46 грн. - суму боргу за виконавчим документом на користь стягувача (відповідача); - 759,54 грн. - основна винагорода приватного виконавця; - 500,0 грн. - витрати виконавчого провадження та користування АСВП. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що за рішенням суду по цивільній справі № 761/41722/21 від 10 березня 2022р., яке набрало законної сили, визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням правових позицій висловлених Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019р. по справі № 910/1531/18, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума коштів, яка була набута саме відповідачем на примусове виконання цього виконавчого напису у розмірі 7595,46 грн., при цьому судом враховано, що частина стягнутих з позивачки коштів були набуті не відповідачем, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Звертаючись до суду з вимогами про стягнення пені в розмірі 4643,42 грн. за період часу з 12 квітня 2022р. по 30 червня 2023р., виходячи з суми заборгованості 8855,0 грн., сторона позивача зазначала, що розрахунок пені здійснювався виходячи з вимог діючого законодавства, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», ч. 2 ст. 343 ГК України, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, проте зазначені нормативні акти не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, враховуючи, що преамбулою зазначеного Закону передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення на її користь з відповідача пені в розмірі 4643,42 грн. не підлягають задоволенню. Звертаючись до суду з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3,0 % річних у розмірі 2845,95 грн. та 420,0 грн. відповідно, виходячи з суми заборгованості - 8855,0 грн., за період часу з 30 листопада 2021р. (часу, коли кошти були списані з банківського рахунку позивачки) по 30 червня 2023р. (дата завершення розрахунку), сторона позивача просила суд їх задовольнити, на підставі положень ст. 625 ЦК України, при цьому сторона відповідача заперечувала в задоволенні позову в цій частині, аргументуючи свої доводи тим, що до спірних правовідносин не може бути застосовані положення ст. 625 ЦК України. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, в постанові від 10 квітня 2018р. у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) Велика Палата Верховного Суду, застосовуючи положення ст. 1212 та ч.2 ст. 625 ЦК України: - погодилася з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 01 червня 2016р. у справі № 910/22034/15 (провадження №3-295гс16), про те, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань; - зазначила, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України; - не взяла до уваги доводів відповідача про те, що припис ч. 2 ст. 625 ЦК України може застосовуватись судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов`язання, оскільки ним якраз порушене позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. З урахуванням викладеного суд, вважає, що вимога позивачки про стягнення інфляційних втрат та 3,0 % річних підлягає частковому задоволенню, враховуючи те, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 березня 2022р. по цивільній справі № 761/41722/21, набрало законної сили 12 квітня 2022р., а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню інфляційні втрати та 3,0 % річних, виходячи з загальної суми заборгованості - 7595,46 грн., за період часу з 13 квітня 2022р. по 30 червня 2023р., у розмірі 1754,93 грн. та 277,18 грн. відповідно. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,6 грн.

Outcome: partial