Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

У червні 2024 року Акціонерне товариство«БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (далі по тексту - позивач, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО»)звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» посилається на те, що 22 жовтня 2019 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 22032000199782, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договром, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановленому цим договором розмірах і строках та виконати зобов`язання за цим договором. Банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 148 800,00 грн., строком на 60 місяців, процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість становить 0,001% річних, процентна ставка за користування кредитом на прострочену заборгованість становить 56,0% річних. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кощти, однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 03 травня 2024 року становить 156 494,69 грн., з яких: 111 443,25 грн. - залишок простроченого кредиту, 2,24 грн. - залишок прострочених відсотків, 45 049,20 грн. - залишок прострочених комісій. На підставі викладеного позивач суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 22032000199782 від 22.10.2019 у розмірі 156 494,69 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.07.2024 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку позовного провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. 15.07.2024 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 23.07.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про перехід від спрощеного позовного провадження до загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 23.07.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо позову, зазначає, що добросовісно виконував свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, поки не розпочалося повномасштабне вторгнення РФ на територію України 24.02.2022, після чого втратив можливість продовжувати виплати за вказаним кредитом. При укладанні кредитного договору банк порушив вимоги ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання у письмовій формі достовірної інформації про кредит та порушив ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо змісту кредитного договору, внаслідок чого банком було введено в оману щодо вартості кредиту. На підставі вищевикладеного просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 жовтня 2019 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 22032000199782, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за кормстування кредитом та комісії, що передбачені цим договром, а також здійсними всі інші платежі за кредитом у встановленому цим договором розмірах і строках та виконати зобов`язання за цим договором. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору банк надає клієнту грошові кошти у розмірі 148 800,00 грн., строк кредитування 60 місяців, кінцева дата повернення 22.10.2024, цільове призначення на споживчі потеби, процентна ставка за користування кредитом на строкову заборгованість становить 0,001% річних, процентна ставка за користування кредитом на прострочену заборгованість становить 56,0% річних. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору передбачено, що відповідач мав здійснювати платежі з погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів та щомісячної комісії у вигляді щомісячних рівномірних платежів, які є обов`язковим платежем. Отже, з підписанням договору № 22032000199782 сторони в письмовій формі досягли згоди щодо істотних умов кредитування поточного рахунку. З наданої банком виписки по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що кредит банком надавався шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок клієнта № [NUMBER] отже банк зобов`язання за договором № 2203200019978 від 22.10.2019 виконав відповідно до умов договору. У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі №456/3643/17 викладено висновок про те, що виписка по рахунку є належним доказом надання кредитних коштів. Позивачем направлено [PERSON] вимогу про повернення кредиту. Згідної даної вимоги АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» вимагало протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором. Відповідач своїх договірних зобов`язань за кредитним договором не виконав. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 2203200019978 від 22.10.2019, яка станом на 03.05.2024 складає 156 494,69 грн., з яких: 111 443,25 грн.- залишок простроченого кредиту, 2,24 грн. - залишок прострочених відсотків, 45 049,20 грн. - залишок прострочених комісій. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, і за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1. ст. 629 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Заперечення відповідача щодо позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву не знайшли свого підтвердження та не приймаються судом, оскільки позивачем доведено позовні вимоги належними та допуститми доказами, долучено копію кредитного договору № 22032000199782 у якому сторони в письмовій формі досягли згоди щодо істотних умов кредитування, виписки по особовому рахунку [PERSON] , розрахунком заборгованості з якого вбачається часткове виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved