Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вище вказаною заявою згідно з якою просила ухвалити рішення щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання спільної дитини сторін, а також коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. У обґрунтування позовних вимог вказала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого маю спільну доньку. Наразі, шлюб відповідним рішенням суду розірваний, сторони проживають окремо і відповідач не надає заявниці у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання спільної дитини. Крім того, оскільки спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю і остання самостійно несе тягар догляду за дитиною, то вона не має змоги працевлаштуватися задля матеріального задоволення власних потреб. За вказаних обставин, позивачка просить позов задовольнити та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання спільної неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягувати з відповідача на її користь кошти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення спільною дитиною сторін трирічного віку. Відповідач, у свою чергу, скерував до суду відзив на позовну заяву згідно із яким позовні вимоги заявниці визнав частково, зокрема в частині стягнення аліментів на утримання спільної доньки сторін. Стосовно позовних вимог про стягнення коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку відповідач категорично заперечив. Свою позицію обґрунтував тим, що, наразі, він безробітний, а тому не має змоги надавати кошти на утримання колишньої дружини. Крім того, позивачка має статус фізичної особи-підприємця та отримує дохід від провадження своєї діяльності. Зазначене підтверджується копіями договірів оренди нерухомого майна, стороною у яких виступає ФОП [PERSON] , а також платіжними квитанціями, які засвідчують факт тривалої сплати позивачем орендних платежів на виконання зазначених договорів. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідно ним правовідносини. Сторони у справі є громадянами України, мають зареєстроване місце проживання, отримували коди платників податків. Позивачка звільнена від сплати судового збору в межах цього провадження на підставі закону. [INFO] народилася [PERSON] батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Дівчинка має спільне зареєстроване місце проживання разом із батьками. 23 квітня 2024 року рішенням Житомирського районного суду Житомирської області у цивільній справі № 278/679/24 розірваний шлюб, укладений 3 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] . Згідно із відомостями, що містяться у довідці форми ОК-7 від 17 червня 2024 року [PERSON] отримав за 2012 рік 2 136,21 грн; за 2013 рік 21 438,88 грн та за 2014 рік 8 744,46 грн. Інформація щодо інших періодів та доходів відповідача у такі періоди у зазначеній довідці відсутні. Відповідно до договору оренди нерухомого майна від 1 серпня 2021 року фізична особа-підприємець [PERSON] прийняла в строкове платне користування частину адмінбудівлі (дитячу музично-хореографічну студію та санвузол) загальною площею 110,52 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] строком до 1 серпня 2024 року. Також між Березівською сільською радою Житомирського району Житомирської області та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений договір № 4 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності Березівської сільської ради Житомирської області. За умовами вказаного договору фізична особа-підприємець [PERSON] прийняла в строкове платне користування нежитлове приміщення на другому поверсі Березівського ЗДО (ясла-садок) "Перлинка", що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 73 кв.м. строком із 17 березня 2023 року по 16 березня 2028 року. Відповідно до платіжних доручень за період з 30 грудня 2021 року по 24 травня 2024 року фізична особа-підприємець [PERSON] перерахувала на користь Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області 29 160 грн. Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовані наступним чином. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції про права дитини). Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (частини перша та друга статті 27 Конвенції про права дитини). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина друга статті 51 Конституції України). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття (ст. 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 1, 3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст. 191 ЦПК). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Згідно зі ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року в справі № 712/4702/19 право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. Тобто, особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Так,\~ освітлені раніше фактичні обставини справи дають достатні підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання спільної дитини сторін у заявленому позивачкою розмірі, оскільки утримання спільної дитини є беззаперечним обов`язком відповідача наявність якого останній не заперечує. Водночас, у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення аліментів на її утримання як дружини до досягнення спільною донькою сторін трьох років належить відмовити. Зазначений висновок суду ґрунтується на тому, що стороною позивачки всупереч приписам ст. 84 СК України не доведено будь-якими належними та допустимими доказами факту того, що [PERSON] здатний сплачувати такі аліменти. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині. У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає до стягнення судовий збір за подання позову про стягнення аліментів, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена при зверненні до суду. Інші судові витрати у встановленому процесуальним законодавством порядку сторонами не декларувалися. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial