Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

У березні 2024 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі за текстом ПУМБ, банк) звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що з відповідачем у березні 2021 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала грошові кошти, які у строк не повернула. У зв`язку з ухиленням останньої від взятих на себе зобов`язань її загальна заборгованість склала 96450,48 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Сторони до суду не прибули. Представник позивача в заяві просила справу слухати за її відсутності. Причини повторної неявки відповідача невідомі, своїм правом на подання до суду будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви або відзиву, вона не скористалася. Клопотань, які б свідчили про зацікавленість відповідача у розгляді справи, матеріали справи не містять. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 17.03.2021 [PERSON] звернулася до ПУМБ з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписала заяву №1001839424101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої підтвердила, що приймає Публічну пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті, так і послуг, що можуть бути надані в процесу обслуговування (з урахуванням всіх змін), і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі, через дистанційні канали обслуговування. З заяви також вбачається, що банк надав відповідачу кредит на загальні споживчі цілі в сумі 60001 грн, з процентною ставкою 0,01% річних, строком на 24 місяці, з розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 4,99%. Цього ж дня відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом вищевказаної заяви. Відповідно до платіжної інструкції від 17.03.2021 на кредитний рахунок [PERSON] перераховано 60001 грн кредитних коштів за договором №1001839424101 від 17.03.2021. Отримання відповідачем кредитних коштів також підтверджується випискою/особовим рахунком. Із вищенаведеного вбачається, що позивачем надано суду належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та отриманням відповідачем кредитних коштів. До заяви №1001839424101 банк додав Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, пунктом 2.2.5 Розділу І якої передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до договору, клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору він ознайомився з повним його текстом (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма його умовами. За пунктами 5.1.4, 5.1.7. Розділу І публічної пропозиції клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати банку сплачені ним кошти, зокрема заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені договором. За невиконання, неналежне виконання своїх обов`язків сторони несуть відповідальність, передбачену умовами договору та чинним законодавством Українип (п.6.1 Розділу І публічної пропозиції). Станом на 01.01.2024 заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 96450,48 грн, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 47472,91 грн, заборгованість за процентами 10,39 грн та заборгованість за комісією 48967,18 грн. З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу (повідомлення) від 02.01.2024 рекомендованим листом про погашення заборгованості по кредитному договору. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Банківські виписки з карткових рахунків позичальника є належними та допустимими доказами щодо заборгованості за кредитним договором, оскільки підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). За кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (ст.1054 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. За змістом ч.2\~ст.1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента. Загальні правила щодо форми договору визначені статтею 639 ЦК, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Підписанням заяви відповідач беззастережно підтвердила, що прийняла Публічну Пропозицію ПУМБ, розміщену на його офіційному сайті. Матеріали справи містять підписану відповідачем заяву про приєднання, яка недійсною не визнавалась, відповідачем (боржником) з підстав безгрошовості у порядку\~ст.1051 ЦК України\~не оскаржувалась. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). З огляду на наведене, суд вважає, що між [PERSON] та банком правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася, погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе. Перед укладенням договору відповідач була вільною в погодженні всіх умов кредитування в банку, з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, порядком погашення по кредиту (графіком) вона була ознайомлена, погодилася з ними та прийняла їх. У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Оскільки сторони у цій справі досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору ЦК України та уклали цей договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надала суду докази, які б спростовували факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором. Правильність наданого позивачем суду розрахунку заборгованості в частині стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів відповідачем також не спростована, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку. Також доказів про добровільне виконання зобов`язань відповідачем суду не надано. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. За відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується обгрунтованість заявлених вимог в частині стягнення тіла кредиту та нарахованих процентів. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона, підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема, банківське обслуговування). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку ПУМБ). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цю Публічну пропозицію ПУМБ на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з нею, підписуючи заяву про приєднання. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний запропонований відповідачу договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, наданий банком договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Отже, надана позивачем роздруківка Публічної пропозиції ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може бути належним доказом у справі, та не може бути прийнята до уваги судом, оскільки вона не містить в собі підпису відповідача, при цьому, її зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відповідна правова\~позиція\~Великої Палати Верховного\~Суду викладена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17. Далі, як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] має перед позивачем заборгованість за комісією в розмірі 48967,18 грн. Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Пунктом 5 умов заяви №1001839424101 від 17.03.2021 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана сторонами, передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 4,99%. Згідно зі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. 10.06.2017 набрав чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст.11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ст.12). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ст.215 ЦК). З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до ст.ст.11,12 Закону України «Про споживче кредитування». Даного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. Нікчемний правочин є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes), він не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. В пункті 5 умов заяви №1001839424101 від 17.03.2021 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаної відповідачем, встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 4,99%, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». За вищенаведених обставин, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення пункту 5 кредитного договору, укладеного сторонами у цій справі, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними. А відтак, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією, задоволенню не підлягає. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню на суму 47483,3 грн, що включає заборгованість по тілу кредиту в сумі 47472,91 грн та процентам в сумі 10,39 грн. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: partial