Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

18 грудня 2023 року [PERSON] та [PERSON] , від імені та в інтересах яких діє представник адвокат Солдаткін С.Г., звернулися до Шосткинського мськрайонного суду Сумської області з позовом до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, в якому просять: - визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частку об`єднаної квартири [ADDRESS] ), в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку об`єднаної Квартири-1. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27 січня 1999 року [PERSON] та її чоловік [PERSON] купили в рівних частках кожному, однокімнатну квартиру [ADDRESS] . У подальшому, 23 березня 2006 року [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] купили сусідню однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 03 травня 2006 року за №115 надано дозвіл [PERSON] та [PERSON] на перепланування та об`єднання квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Крім цього, цим же рішенням було надано поштову адресу такій квартирі: [ADDRESS] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] 27 червня 2018 року розірвано. На початку 2020 року [PERSON] та [PERSON] завершили перепланування та об`єднання квартир та мали намір подати документи для реєстрації перепланованої квартири, однак [PERSON] захворів і [INFO] помер. Таким чином, у зв`язку зі смертю колишнього чоловіка [PERSON] [PERSON] , вона як співвласник житла сама не мала можливості зареєструвати переплановане житло. [PERSON] , після смерті батька, звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку Квартири-1 після смерті батька, у зв`язку з тим, що Квартира-1 не була прийнята в експлуатацію та зареєстрована в установленому порядку, а тому не можливо визначити розмір спадкової маси, а саме частки в новоствореному майні належному спадкодавцю [PERSON] . У підготовче засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник адвокат Солдаткін С.Г., не з`явилися, про дату, час та місце його проведення повідомлені. Представник - адвокат Солдаткін С.Г. надав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. (а.с.42) Представник відповідача Шосткинської міської ради Сумської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. (а.с.40) Згідно з ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому судовому засіданні та ухвалення судового рішення, відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України - немає. У зв`язку з чим на підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов наступного. Відповідно до ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності набувається на підставах, які не суперечать закону, в тому числі і в порядку спадкування. Відповідно до ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно із ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той\~ з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, з вищевикладеного вбачається, що на момент звернення до суду позивач [PERSON] правомірно претендує як спадкоємець за законом на визнання за ним права власності на 1/2 частку нерухомого майна - Квартиру-1 у порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] . Разом з тим, судом встановлено, в нотаріальному порядку позивачу [PERSON] було відмовлено в оформленні спадщини на нерухоме майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно. На підставі наведеного суд вважає доведеним факт того, що померлому [PERSON] належала на праві власності 1/2 частка Квартири-1. Враховуючи вищенаведене, та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, а позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця та його право на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку вичерпано, суд на підставі до ст.16 ЦК України, вважає що цивільне право позивача [PERSON] підлягає захисту, шляхом визнання за ним права власності на 1/2 частку Квартири-1 у порядку спадкування за законом після батька [PERSON] , який помер [INFO] . Крім цього, відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Засадами чинного ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відсутність правовстановлюючого документа на квартиру створює об`єктивні перешкоди для реалізації прав власника позивачам. Так, у постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі №6-244цс14 зазначається, що за правилами ст. 392 ЦПК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду України. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі №6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Зазначені правові висновки Верховного Суду України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Таким чином, в даному випадку йдеться про підтвердження права власності позивача на 1/2 частку Квартири-1, яка була набута [PERSON] на законних підставах, однак потребує захисту у зв`язку з неможливістю оформлення нею право власності на майно як співвласника. Враховуючи, вказане вище, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved