Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернулася із вказаною позовною заявою до Подільського районного суду м. Києва. Позов мотивувала тим, що 02.08.2023 між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики. Укладення договору підтверджується борговою розпискою, відповідно до якої [PERSON] надала [PERSON] в борг грошові кошти в розмірі 9 500,00 грн., а відповідач, отримавши вказану суму, зобов`язався повернути її не пізніше 10.08.2023. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав умови взятого на себе зобов`язання, не повернув грошові кошти за договором позики, 25.08.2023 позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення зобов`язання щодо виконання умов договору. Станом на день звернення із даним позовом до суду позика відповідачем не повернута, тому позивач звернулася до суду за захистом свої прав. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2023 справу передано у провадження судді Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 16.10.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представником подано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій представник позовні вимоги підтримав та не заперечив щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідач на повторні виклики в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки він суд не повідомив. З огляду на викладене та за відсутності заперечень сторони позивача, суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 02.08.2023 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується копією розписки, написаної власноручно відповідачем. Згідно з умовами договору позики відповідач отримав в якості позики від позивача грошові кошти в розмірі 9 500,00 грн. та зобов`язався повернути їх позивачу не пізніше 10.08.2023. Розписка містить підпис позичальника та складається з наступного змісту: «Я, [PERSON] , [INFO] позичив у [PERSON] 9 500 (дев`ять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, які зобов`язуюсь повернути до 10.08.2023». У зв`язку з тим, що відповідач не виконав умови взятого на себе зобов`язання, не повернув грошові кошти за договором позики, 25.08.2023 позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушення зобов`язання щодо виконання умов договору шляхом повернення грошових коштів у повному обсязі протягом семиденного строку з моменту отримання цієї вимоги. Вказане підтверджується поштовою квитанцією відправлення рекомендованого листа №0304703154807 від 25.08.2023 та трекінгом відстеження, відповідно до якого лист вручено «за довіреністю» 30.08.2023. Проте, як встановлено судом, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконав та грошові кошти у розмірі 9 500,00 грн. не повернув. Отже, з досліджених фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права власності на грошові кошти в розмірі 9 500,00 грн., які вона передала відповідачу відповідно до договору позики. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. (ч.1 ст.207 ЦК). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України 18.01.2017 у справі № 6-2789цс16. У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів. З аналізу вищенаведеного вбачається, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. В постанові від 22.08.2019 у справі №369/3340/16-ц Верховний Суд вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. В даному випадку власноручне написання і підписання відповідачем боргової розписки від 10.04.2021 із зобов`язанням повернути суму позики 20500,00 грн.. до 10.05.2021 підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовленої у розписці грошової суми. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідачем не надано доказів, які вказували б на виконання ним умов договору позики. Наведене дає підстави суду зробити висновок про те, що відповідач свої зобов`язання за договором позики перед позивачем не виконав та не повернув суму боргу як у передбачений договором строк, так і після отримання досудової вимоги. З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] за договором позики від 02.08.2023 у розмірі 9 500,00 грн., а тому наявні підстави для стягнення такої суми з відповідача на користь позивача. Ураховуючи наведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved