Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

У лютому 2021 року адвокат Дугінов Дмитро Андрійович в інтересах [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк, банк) на його користь за договором від 06 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070028501100 - 726 124,55 дол. США пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 14 листопада 2020 року до 31 грудня 2020 року; усі судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивач указує про те, що 06 грудня 2013 між сторонами укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070028501100 (далі - депозитний договір, договір). Для внесення вкладу було відкрито рахунок № [NUMBER] , на який ним внесено 500 000,00 дол. США. Навесні 2014 року у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача безпідставно заблоковані банком і припинено нарахування відсотків за договорами. 26 грудня 2019 року банк отримав від [PERSON] заяву від 20 грудня 2019 року про розірвання зазначеного договору, видачу вкладів та відсотків за ними, яка банком була проігнорована. 16 березня 2020 року банком було отримано пропозицію позивача про мирне врегулювання спору. Банк відмовився від такої пропозиції. Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договорами банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань, що є наслідком відповідальності, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів». На підставі наведеного, позивач просив про задоволення позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року відкрито провадження у справі для розгляду за правилами загального позовного провадження. 23 березня 2021 року до суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що на розгляді у Печерському районному суді м.Києва знаходиться цивільна справа № 757/222/20-ц, однак станом на дату подачі відзиву справа не розглянута , судом не встановлено обов`язок банку відносно повернення коштів позивачу за спірним Договором, а відтак вважає, що позовна заява подана передчасно. Окрім того, вказав, що позивачем неправомірно здійснений розрахунок пені виходячи із тіла депозиту та відсотків, при цьому позивач не посилається на норму законодавства якою передбачено таке нарахування. У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною та не відповідає ч. 3 ст. 509 та ч.ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. 30 березня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, мотивована тим, що неправомірна поведінка боржника не повинна залишатися безкарною, бо ніхто не має права отримувати будь-які переваги через свою незаконну поведінку. Порушення вимог закону не може бути для боржника вигіднішим ніж його виконання. 30 березня 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 03 червня 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про об`єднання справ. 30 червня 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 30 березня 2021 року адвокат Дугінов Дмитро Андрійович в інтересах [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк, банк) на його користь за договором від 06 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070028501100 - 465 000,00 дол. США пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 01 січня 2021 року до 31 січня 2021 року; усі судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивач указує про те, що 06 грудня 2013 між сторонами укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070028501100 (далі - депозитний договір, договір). Для внесення вкладу було відкрито рахунок № [NUMBER] , на який ним внесено 500 000,00 дол. США. Навесні 2014 року у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача безпідставно заблоковані банком і припинено нарахування відсотків за договорами. 26 грудня 2019 року банк отримав від [PERSON] заяву від 20 грудня 2019 року про розірвання зазначеного договору, видачу вкладів та відсотків за ними, яка банком була проігнорована. 16 березня 2020 року банком було отримано пропозицію позивача про мирне врегулювання спору (від 12.03.2020). Банк відмовився від такої пропозиції. 19 березня 2021 року банком було отримано пропозицію позивача про мирне врегулювання спору (від 17.03.2021). Банк відмовився від такої пропозиції. Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договорами банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань, що є наслідком відповідальності, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів». На підставі наведеного, позивач просив про задоволення позову. Ухвалою судді Ільєвої Т. Г. від 02 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 03 червня 2021 року до суду надійшов відзив банку на позов, мотиви якого є аналогічними мотивам викладеним у відзиві банку на позов [PERSON] поданого у лютому 2021 року. 20 липня 2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 20 серпня 2021 року до суду надійшла відповідь адвоката Дугінова Д. А. як представника [PERSON] на відзив банку, мотивація якої є також за своїм змістом аналогічною його ж відповіді на відзив банку на позов [PERSON] поданої у лютому 2021 року. У грудні 2021 року до суду надійшло клопотання банку про об`єднання в одне провадження цивільної справи № 757/5093/21-ц зі справою 757/16403/21-ц, оскільки ці справи є очевидно пов`язаними між собою як підставою виникнення, так і поданими доказами. Ухвалою суду у складі судді Ільєвої Т. Г. від 03 грудня 2021 року клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про об`єднання справ в одне провадження задоволено. Об`єднано в одне провадження цивільну справу № 757/16403/21-ц зі справою 757/5093/21-ц, з присвоєнням об`єднаній справі № 757/5093/21-ц. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21 грудня 2021 року вказану справу було передано судді Соколову О.М. 11 січня 2022 року на адресу суду від представника банку надійшли додаткові пояснення, мотивовані тим, що Пунктом 9 Договору №SAMDNWFD0070028501100 від 06.12.2013 року передбачена можливість дострокового розірвання Договору повідомивши про це за два банківських дні до дати розірвання. Вказав, що позивач звернувся до Банку із заявою про розірвання договору та повернення коштів 20.12.2019 року, яку Банк отримав 26.12.2019 року, а отже, з урахуванням вимоги про повернення коштів, договір є розірваним через 2 банківських дні після отримання заяви вкладника. що відповідає також ч.3 ст.651 ЦК України. У заяві [PERSON] чітко зазначено про те, що він розриває Договір №SAMDNWFD0070028501100 від 06.12.2013 року із Банком та посилається на ст. 1075 ЦК України. А відтак. Договір SAMDNWFD0070028501100 від 06.12.2013 року розірвано з 29.12.2019 року. Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у Постанові від 09.11.2021р у справі № 320/5115/17 щодо відсутності споживчих правовідносин між сторонами (Банком та вкладником) після розірвання договору банківського вкладу та, відповідно, відсутності підстав для застосування до таких правовідносин норм Закону України «Про захист прав споживачів» - з дати розірвання Договору банківського вкладу № SAMDNWFD0070028501100 від 06.12.2013 року нарахування пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" неможливо. 11 січня 2022 року на адресу суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи - ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», яка не заявляє самостійних вимог, мотивуючи, укладенням 17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» (далі - ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», товариство) договору переведення боргу за договором №SAMDNWFD0070028501100 від 06.12.2013 року. 24 травня 2021 року адвокат Дугінов Дмитро Андрійович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на його користь за договором від 06 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070028501100 - 750 000,00 дол. США пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 01 квітня 2021 року до 20 травня 2021 року; усі судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивач указує про те, що 06 грудня 2013 між сторонами укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070028501100 (далі - депозитний договір, договір). Для внесення вкладу було відкрито рахунок № [NUMBER] , на який ним внесено 500 000,00 дол. США. Навесні 2014 року у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача безпідставно заблоковані банком і припинено нарахування відсотків за договорами. 26 грудня 2019 року банк отримав від [PERSON] заяву від 20 грудня 2019 року про розірвання зазначеного договору, видачу вкладів та відсотків за ними, яка банком була проігнорована. 16 березня 2020 року банком було отримано пропозицію позивача про мирне врегулювання спору (від 12.03.2020). Банк відмовився від такої пропозиції. 19 березня 2021 року банком було отримано пропозицію позивача про мирне врегулювання спору (від 17.03.2021). Банк відмовився від такої пропозиції. 07 квітня 2021 року банком було отримано пропозицію позивача про мирне врегулювання спору (від 30.03.2021). Банк відмовився від такої пропозиції. Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договорами банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань, що є наслідком відповідальності, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів». На підставі наведеного, позивач просив про задоволення позову. Ухвалою судді Вовк С.В. від 25 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 07 липня 2021 року до суду надійшов відзив банку на позов, мотиви якого є аналогічними мотивам викладеним у відзиві банку на позов [PERSON] поданого у лютому 2021 року. У січні 2022 року до суду надійшло клопотання банку про об`єднання в одне провадження цивільної справи № 757/5093/21-ц зі справою 757/27055/21-ц, оскільки ці справи є очевидно пов`язаними між собою як підставою виникнення, так і поданими доказами. Ухвалою суду у складі судді Вовк С.В. від 18 січня 2022 року клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про об`єднання справ в одне провадження задоволено. Об`єднано в одне провадження цивільну справу № 757/27055/21-ц зі справою 757/5093/21-ц, з присвоєнням об`єднаній справі № 757/5093/21-ц. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 01 лютого 2022 року вказану справу було передано судді Соколову О.М. 01 червня 2021 року адвокат Дугінов Дмитро Андрійович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на його користь за договором від 06 грудня 2013 року № SAMDNWFD0070028501100 - 885 000,00 дол. США пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 01 лютого 2021 року до 31 березня 2021 року; усі судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивач указує про те, що 06 грудня 2013 між сторонами укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070028501100 (далі - депозитний договір, договір). Для внесення вкладу було відкрито рахунок № [NUMBER] , на який ним внесено 500 000,00 дол. США. Навесні 2014 року у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача безпідставно заблоковані банком і припинено нарахування відсотків за договорами. 26 грудня 2019 року банк отримав від [PERSON] заяву від 20 грудня 2019 року про розірвання зазначеного договору, видачу вкладів та відсотків за ними, яка банком була проігнорована. 16 березня 2020 року банком було отримано пропозицію позивача про мирне врегулювання спору (від 12.03.2020). Банк відмовився від такої пропозиції. 19 березня 2021 року банком було отримано пропозицію позивача про мирне врегулювання спору (від 17.03.2021). Банк відмовився від такої пропозиції. 07 квітня 2021 року банком було отримано пропозицію позивача про мирне врегулювання спору (від 30.03.2021). Банк відмовився від такої пропозиції. Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договорами банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань, що є наслідком відповідальності, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів». На підставі наведеного, позивач просив про задоволення позову. Ухвалою судді Писанця В.А. від 23 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 17 листопада 2021 року на підставі розпорядження керівника апарату від 16 листопада 2021, у зв`язку зі смертю судді Писанця В.А. здійснено повторний автоматизований розподіл та визначено суддю для розгляду справи та передано згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді Остапчук Т.В. від 19 листопада 2021 року прийнято до провадження матеріали даної цивільної справи. Призначено підготовче судове засідання. У січні 2022 року до суду надійшло клопотання банку про об`єднання в одне провадження цивільної справи № 757/5093/21-ц зі справою 757/29495/21-ц, оскільки ці справи є очевидно пов`язаними між собою як підставою виникнення, так і поданими доказами. Ухвалою суду у складі судді Остапчук Т.В. від 31 січня 2022 року клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про об`єднання справ в одне провадження задоволено. Об`єднано в одне провадження цивільну справу № 757/29495/21-ц зі справою 757/5093/21-ц, з присвоєнням об`єднаній справі № 757/5093/21-ц. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09 травня 2022 року вказану справу було передано судді Соколову О.М. 02 травня 2022 травня на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 16 січня 2023 року на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшли додаткові пояснення щодо укладення Договору про переведення боргу від 17.11.2014 року. 31 січня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення. 03 лютого 2023 року на адресу суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшли додаткові пояснення. 03 березня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення. 23 березня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про долучення доказів. 23 березня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення. 24 травня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення. 19 червня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про долучення доказів. 05 жовтня 2023 року адвокат Дугінов Д. А. як представник [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив подальший розгляд справи здійснювати без його участі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 10 жовтня 2023 року заяву представника відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи ТО «ФК «ФІНІЛОН» -задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «ФК «ФІНІЛОН». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва занесеною до протоколу судового засідання від 10 жовтня 2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2024 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання сторони не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 01 серпня 2024 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернулася до суду із заявою, в якій, просила справу призначену на 01 серпня 2024 року провести без технічної фіксації засідання, в позові просила відмовити. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, матеріалами справи встановлено, що, 06 грудня 2013 між сторонами укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070028501100. Для внесення вкладу було відкрито рахунок № [NUMBER] , на який позивачем внесено 500 000,00 дол. США. 26.12.2019 року в АТ КБ «Приватбанк» отримано заяву позивача [PERSON] про розірвання договору № SAMDNWFD0070028501100, видачу депозитного вкладу та нарахованих відсотків, проте яка є невиконаною. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року у справі № 757/222/20-ц позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Кредитний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] суму вкладу за договором № SAMDNWFD0070028501100 від 06.12.2013 року в розмірі 500 000,00 доларів США, відсотки за період з 7.05.2014 р. по 28.12.2019 р. у розмірі 170 961,24 доларів США, 3% річних за період з 29.12.2019 року по 13.11.202 року у розмірі 13 191,78 доларів США, що еквівалентно 482 404 грн. 93 коп. без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.Стягнуто з Акціонерного товариства «Кредитний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 10 510 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у справі № 757/222/20-ц апеляційні скарги представника позивача [PERSON] - [PERSON] та представника відповідача акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Кобзар Юлії Богданівни- задоволено частково.Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року в частині стягнення 3% річних у порядку частини другої статті 625 ЦК України - змінено шляхом виключення з тексту резолютивної частини рішення вказівки: «що еквівалентно 482 404,93 грн без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку». В іншій частині рішення - залишено без змін. За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Правовідносини з банківського вкладу врегульовані нормами ЦК України, законами України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів», від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. У статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція - це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець- це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Отже, Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані договірні відносини за участі споживача. Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Якщо вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) викладено правову позицію про те, що пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача, однак якщо між сторонами припинено правовідносини з договорів банківського вкладу, то з часу такого припинення частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини. Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина перша статті 1075 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Тобто після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, яке підтверджено судовим рішенням, застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту розірвання договору банківського вкладу пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 червня 2023 року у справі 757/37163/20-ц. Так, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року у справі №757/222/20-ц встановлено, що 26.12.2019 року Головний офіс ПАТ КБ «Приватбанк» отримав заяву позивача про розірвання депозитного договору, повернення вкладів та нарахованих відсотків, у зв`язку з чим він є розірваним через 2 банківських дні після отримання заяви вкладника, що відповідає положенню ч. 3 ст. 651 ЦК України, а саме з 29 грудня 2019 року, що також визнається представником відповідача. За таких обставин, суд дійшов висновку, що зазначений договір розірваний з 29.12.2019 р. за ініціативою вкладника, у зв`язку з чим між сторонами припинено правовідносини за цим договором. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, судом установлено, що пунктом 9 Договору № №SAMDNWFD0070028501100 від 06.12.2013 року передбачена можливість дострокового розірвання Договору повідомивши про це за два банківських дні до дати розірвання. Так, позивач звернувся до Банку із заявою про розірвання договору та повернення коштів 20.12.2019 року, яку Банк отримав 26.12.2019 року, а отже, з урахуванням вимоги про повернення коштів, договір є розірваним через 2 банківських дні після отримання заяви вкладника. що відповідає також ч.3 ст.651 ЦК України. У заяві [PERSON] чітко зазначено про те, що він розриває Договір №SAMDNWFD0070028501100 від 06.12.2013 року із Банком та посилається на ст. 1075 ЦК України. А відтак. Договір SAMDNWFD0070028501100 від 06.12.2013 року розірвано з 29.12.2019 року. За вказаних обставин з 29 грудня 2019 року пеня за вказаним договором відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується. Оскільки у даній справі позивач просить стягнути пеню за договором за період з 14 листопада 2020 року по 31 грудня 2020 року; з 01 січня 2021 року по 31 січня 2021 року; з 01 квітня 2021 року по 20 травня 2021 року; та з 01 лютого 2021 року по 31 березня 2021 року, тобто поза межами дії договору, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позови задоволенню не підлягають. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Ураховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази надання [PERSON] згоди на переведення боргу від АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» за договорами банківського вкладу, договір про переведення боргу укладений між банком і ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», не створює правових наслідків для позивача. За таких обставин саме АТ КБ «ПриватБанк», а не ТОВ «ФК «ФІНІЛОН», є належним відповідачем у цій справі. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed