Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила та в остаточному варіанті просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 24.04.2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції за актовим записом №330; визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя, право власності на які зареєстровано за [PERSON] : квартиру [ADDRESS] , отриману у власність за договором міни від 10.09.2015 року, що посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я., зареєстрованим в реєстрі за №11189, автомобіль Kia Sorento, рік випуску 2011, дата реєстрації 29.04.2023 року, державний номер [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ; визнати право власності за [PERSON] , [INFO] , на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 602946118101; визнати право власності за [PERSON] , [INFO] , на автомобіль Kia Sorento, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] , рік випуску 2011, припинити право спільної сумісної власності. При цьому посилається на те, що сторони від шлюбу мають трьох дітей, припинили фактичні шлюбні відносини, спільно не проживають, подальше сумісне життя не можливе. Крім того, сторони, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, спільно придбали спірне майно, яке зареєстровано за відповідачем та на даний час у них виник спір з приводу поділу спільного майна подружжя. Оскільки позивач проживає разом із дітьми у спірній квартирі, діти звикли до комфортних умов проживання, змінювати місце проживання наміру не мають, а відповідач з моменту фактичного припинення шлюбних стосунків разом з родиною не проживає, постійно користується транспортним засобом, а тому є підстави для відходу від презумпції рівності часток та виділення позивачу спірної квартири, а відповідачу спірного транспортного засобу із скасування права власності відповідача на спірну квартиру та припинення права спільної сумісної власності. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 23.07.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник надала клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяви про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24.04.2004 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис №330, від якого у сторін є двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору міни житла від 10.09.2015 року, [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS] , яку зареєстровано за ним на праві власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 602946118101. Квартира [ADDRESS] , яку обміняв [PERSON] , належала йому на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.08.2005 року, тобто була придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Крім того, під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі 29.04.2023 року за відповідачем зареєстровано право власності на автомобіль Kia Sorento, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] . За положеннями ч. 2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними та шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, встановлених законом, а на підставі ч.2 тієї ж статті у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 112 СК України, суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи безумовне визнання відповідачем позову і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved