Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ГУ НП в Харківській області, Державного казначейської служби України, у якому просить: 1. Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, відшкодування матеріальної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування в розмірі 51216 гривень 00 коп. 2. Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування в розмірі 10000 гривень 00 коп. 3. Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, відшкодування судових витрат понесених позивачем, пов`язаних з розглядом справи. В обґрунтування заявлених вимог позивач, посилаючись на ст. 56 Конституції України, практику Європейського суду з прав людини, пункт 2, пункт 5 статті 3, ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ч.1, ч.2 ст.23, ст..170 ЦК України, постанову Пленуму Верховного суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, постанови Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі № 346/5428/17, від 14.09.2022 року у справі № 415/1009/21, від 07.12.2022 року у справі № 461/9982/19, зазначив наступне. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2023 по справі № 643/8947/23 було зобов`язано дізнавача Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області [PERSON] повернути [PERSON] тимчасово вилучене майно - пакувальну тару для принтера, яка була вилучена 13.07.2021 дізнавачем СД ХРУП №2 ГУНП України в Харківській області [PERSON] під час обшуку за адресою: [ADDRESS] , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25.06.2021. 18.12.2023 позивач отримав від Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області лист від 12.12.2023, у якому керівник Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області зазначає, що майно позивача було знищено дізнавачем Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області [PERSON] 20.12.2023 позивач подав скаргу з вказаним розміром нанесених матеріальних збитків, однак Відповідач №1 добровільно не компенсував завдані збитки. Як зазначає позивач, внаслідок службової недбалості дізнавача Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області [PERSON] йому було завдано матеріальну шкоду, яка полягає: у вартості виготовлення аналогічного майна - загалом 33216 грн.; у сплаті отриманих юридичних послуг по складанню скарги по справі №643/8947/23 - загалом 9000 грн. Крім того вказує, що йому було завдано психологічні страждання, почалися нервові розлади, втратив жагу до роботи та втратив здоровий сон. Завдану йому моральну шкоду він оцінює у розмірі 10000 гривень. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.01.2024 позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків. 25.01.2024 позивач подав до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.01.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі, почато підготовче провадження. 05.02.2024 до суду від відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області надійшов Відзив на позовну заяву (а.с.53-55), у якому представник зазначив, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин. Держава бере участь у справі як відповідач через органи державної влади, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів органів Казначейства не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Казначейство не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача. Отже, кошти на відшкодування шкоди підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Оскільки Казначейство жодної шкоди позивачу не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, позивач помилково визначив, що Казначейство є належним співвідповідачем по справі та має нести відповідальність за неправомірні дії чи бездіяльність інших суб`єктів. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того вважав, що надані позивачем докази не підтверджують, що йому була завдана моральна та матеріальна шкода. Розмір визначеної шкоди не підтверджується належними та допустимими доказами. Отже, у вказаній справі відсутні підстави для стягнення судових витрат з Казначейства або Держави. Тому, у разі задоволення позову такі витрати мають бути покладені на сторону, внаслідок неправомірних дій якої виник спір. 22.02.2024 від відповідача Головного управління Національної поліції у Харківській області до суду надійшов Відзив на позовну заяву (а.с.81-95), у якому представник посилаючись на ст.ст.19,41 Конституції України, ч.1 ст. 6, ч.1 ст.8 Закону України «Про Національну поліції України», ст..23, ч.1 ст.321, ст..386, ст..685, ч.1 ст.1166, ст.ст. 1167, 1173, 1174, 1176, 1212,1213 ЦК України, пункт 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, визначений Постановою Кабінетів Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», Інструкцію про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (в новій редакції), затверджена спільним наказом Генеральної прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації, Служби безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 № 51/401/649/471/23/125, просив залишити позов [PERSON] до ГУНП в Харківській області без задоволення та зазначив наступне. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2023 по справі № 643/8947/23 було зобов`язано дізнавача ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області повернути йому пакувальну тару для принтера, яка була вилучена 13.07.2021 дізнавачем СД ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області. 18.12.2023 він отримав лист від ХРУП № 2 ГУНП, яким було повідомлено, що пакувальна тара знищена дізнавачем ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області. Заявник вважає, що такими діями, йому спричинена матеріальна та моральна шкода у загальній сумі 61 216,00 грн. Представник зазначив, що 14.04.2021 на адресу Салтівської окружної прокуратури м. Харкова від голови Московського районного суду м. Харкова надійшла заява про вчинення злочину. З заяви вбачалося, що 18.03.2021 під час розгляду цивільної справи суддею Харченко А.М., представником [PERSON] - адвокатом Шемет О.В. надано рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2021 у справі № 643/21307/20 (провадження № 2/643/2137/21), яке було виготовлено поза програмою документообігу суду КП «Д-3», отже містило ознаки підробки. Відомості про кримінальне правопорушення прокурором Салтівської окружної прокуратури міста Харкова 15.04.2021 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021220400000017 за ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України, тобто підроблення документів. 16.06.2021 у вказаному кримінальному провадженні для проведення розслідування створено групу дізнавачів, до складу якої включено дізнавачів СД Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області: старшого лейтенанта поліції [PERSON], капітана поліції [PERSON] , лейтенанта поліції [PERSON] , лейтенанта поліції [PERSON] . Старшим групи призначено майора поліції [PERSON] . У зв`язку з перебуванням [PERSON] в період часу з 14.06.2021 по 05.07.2021 у відпустці, а з 07.07.2021 по 28.12.2021 на лікарняному, проведення досудового розслідування доручено [PERSON] . 13.07.2021 [PERSON] на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25.06.2021 з метою відшукування та вилучення: комп`ютерної техніки, оргтехніки, флеш-карток, носіїв для лазерних систем зчитування, жорстких дисків, тощо, підроблених бланків, а також інших документів (чернетки чи копії рішення, тощо), пов`язаних з підробкою судового рішення шляхом його створення поза програмою документообігу суду КП «Д-3» за адресою [ADDRESS] , що є місцем мешкання [PERSON] проведено обшук. Зазначена слідча дія була проведена за участю оперуповноважених ВКП Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області, понятих, [PERSON] , [PERSON] та захисника [PERSON] . Так, під час обшуку у [PERSON] вилучені документи, комп`ютерна техніка, в тому числі і принтери «Samsung SCX-3200» та Epson Stylus C43UX. Під час пакування вилученого майна, [PERSON] , з метою збереження цілісності вилученого принтера та запобігання його пошкодження добровільно надав картонну коробку (в подальшому по тексту пакувальна тара) з-під нього (принтеру) для його пакування. Одночасно, дізнавачем було повідомлено [PERSON] , що речові докази, за необхідності, можуть бути перепаковані, а добровільно надана ним картонна коробка може бути пошкоджена, знищена або не повернута, оскільки вона (пакувальна тара) не є предметом, який вилучається під час обшуку. З зазначеним [PERSON] погодився. У зв`язку з добровільним наданням [PERSON] пакувальної тари, момент пакування документів та предметів, вилучених під час обшуку, відеозаписом не фіксувався. 15.04.2021 ухвалою Київського районного суду м. Харкова клопотання про накладення арешту на майно - задоволено частково. В подальшому, під час проведення розслідування кримінального провадження дізнавачем [PERSON] , з метою направлення вилученого майна на експертне дослідження, було проведено його огляд 10.08.2021. Під час проведення огляду, останнім було з`ясовано, що первісна упаковка - пакувальна тара знаходиться у непридатному для використання стані, у зв`язку з чим було прийнято рішення перепакувати речовий доказ. Первісна упаковка була [PERSON] знищена. 28.08.2023 до дізнавача СД ХРУП №2 ГУНП в Харківській області [PERSON] від [PERSON] надійшло клопотання за вх. №К-1493, про повернення тимчасово вилученого майна, а саме пакувальної тари від принтера. В самому клопотанні [PERSON] надав на принт-скрині зображення відеозапису від 13.07.2021 де начебто [PERSON] тримає в руці коробку. Однак за поганої якості наданого зображення не можливо встановити як особу яка тримає коробку так і малюнок на цій коробці. При додатковому перегляді відеозапису з проведення слідчої дії вказане зображення відсутнє. На подане клопотання дізнавачем [PERSON] надано відповідь (вих. К-1493/119-67 від 13.09.2023), в якій повідомлялось [PERSON] , що все майно вилучене під час проведення обшуку 13.07.2021, було в повному обсязі вказано у протоколі обшуку. В протоколі обшуку пакувальна тара для принтера не вказана, як річ яка була вилучена. На зберіганні в ХРУП №2 ГУНП в Харківській області вона відсутня. 15.11.2023 до ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області, електронною поштою надійшла ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2023 (вх. №2149еп), за результатами розгляду скарги [PERSON] . Вказаним судовим рішенням забов`язано [PERSON] повернути пакувальну тару [PERSON] . На виконання вимог КПК України (ст. 535) слідчому судді Київського районного суду м. Харкова Лисиченко С.М. направлено лист, яким повідомлено, що під час обшуку у [PERSON] 13.07.2021 були вилучені документи, комп`ютерна техніка, і в тому числі принтери. Під час вилучення вказаного майна [PERSON] добровільно надав пакувальну тару, а саме коробку з-під принтеру з метою зберігання цілісності техніки та запобігання її пошкоджень. Під час досудового розслідування у зв`язку з тим, що вказана коробка для принтеру прийшла в негідність вона була знищена дізнавачем [PERSON] . У зв`язку із цим орган досудового розслідування позбавлений можливості повернути [PERSON] вказану в ухвалі коробку із під принтеру. На адресу [PERSON] неодноразово направлявся лист за вих. №37419/119\-67/01 від 12.12.2023, з пропозицією прибути до ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області та отримати аналогічну коробку від будь-якого іншого принтеру схожих розмірів, однак [PERSON] до ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області не з`явився. В позовній заяві [PERSON] зазначив, що вартість виготовлення аналогічного майна складає 33 216,00 грн, однак з чого складається вказана сума в позові не зазначено, відповідних доказів не долучено. Щодо вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди у сумі 10000,00 грн. зазначив, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. В своїй позовній заяві позивач лише зазначив, що йому завдано психологічні страждання, почалися нервові розлади, він втратив жагу до роботи, втратив сон. Однак не зазначено якими саме діями заявнику спричинено моральну шкоду. Твердження позивача щодо завдання йому моральної шкоди не підтверджується об`єктивними даними, а саме: відсутня протиправна поведінка відповідача - сам по собі факт розслідування кримінального провадження № 42021222040000017 від 15.04.2021 не може завдати заявнику моральної шкоди. Крім того, реалізації позивачем своїх прав, передбачених чинним КПК України (звернення з клопотаннями в порядку статті 220 КПК України або оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування гарантовано статтею 303-307 КПК України) не свідчить про протиправну поведінку з боку відповідача; відсутній причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди (відповідача) та шкодою, завданою [PERSON] - в даному випадку дії відповідача не можуть бути визнані протиправними, бо відповідачем не вчинено жодних дій, які спричинили негативні наслідки для позивача. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди); відсутній факт завдання моральної шкоди позивачу - посадовими особами ГУНП в Харківській області не вчинялось жодних дій, спрямованих на завдання шкоди [PERSON] та членам його родини (існування якої позивачем не доведено відповідними доказами, долученими до позову), бо відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; - в діях відповідача відсутня вина. Належних і допустимих доказів спричинення [PERSON] моральної шкоди внаслідок бездіяльності службових осіб Харківського РУП № 2 ГУ Національної поліції в Харківській області та розміру такої шкоди як позовна заява, так і долучені до неї копії документів не містять. В позовній заяві позивач обмежився лише загальними посиланнями на бездіяльність органів досудового розслідування та завданням такою бездіяльністю моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршення здібностей позивача або позбавлення можливості реалізовувати свої звички і бажання, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю, на його думку, слідчого та можливим завданням такої шкоди. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 9000,00 грн. зазначив, що Верховний Суд у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зробив висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 по справі №61-3416св18. До заяви позивача долучена копія договору про надання правової допомоги. Інші документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку відсутні. Таким чином, враховуючи те, що наданими до суду документами обґрунтованість, фактичний обсяг та факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі не підтверджується документально, то відсутні підстави для задоволення вказаної вимоги. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27.03.2024 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено оперуповноваженого сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції [PERSON] (вул. Агієзерів, 30, Харків, 61038)(а.с.144,145,146). Третя особа: оперуповноважений сектору розкриття злочинів проти особи відділу кримінальної поліції Харківського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Харківській області старший лейтенант поліції [PERSON] 21.05.2024 подав до суду пояснення, у яких зазначив наступне. В його провадженні як дізнавача СД Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області знаходилося кримінальне провадження № 42021220400000017 від 15.04.2021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Так, 14.04.2021 на адресу Салтівської окружної прокуратури м. Харкова надійшла заява про вчинення злочину від голови Московського районного суду м. Харкова, про те, що 18.03.2021 під час судового розгляду цивільної справи суддею Харченко А.М. , адвокат Шемет О.В. представник [PERSON] про надходження на його адресу рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2021 у справі № 643/21307/20 (провадження № 2/643/2137/21) про стягнення з останнього заборговоності на користь АТ КЕ «Привт банк», яке містить ознаки підробки та виготовлення поза програмою документообігу суду КП «Д-3». Відомості про вчинений кримінальний проступок прокурором Салтівської окружної прокуратури міста Харкова, Харківської області [PERSON] внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42021220400000017 від 15.04.2021, за ознаками проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа. 16.06.2021 враховуючи обсяг слідчих дій у кримінальному провадженні винесено постанову про створення групи дізнавачів до складу якого було включено мене дізнавача СД Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції [PERSON]. 25.06.2021 до Київського районного суду м. Харкова відповідно ухвали Харківського апеляційного суду від 23.06.2021 року надіслано клопотання про надання дозволу на проведення обшуку за місцем мешкання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з метою відшукування та вилучення: комп`ютерної техніки, оргтехніки, флеш-карток, носіїв для лазерних систем зчитування, жорстких дисків, тощо, підроблених бланків, а також інших документів (чернетки чи копії рішення, тощо), пов`язаних з підробкою судового рішення шляхом його створення поза програмою документообігу суду КП «Д-3» іншим технічним шляхом. 25.06.2021 слідчий суддя Київського районного суду м. Харковазадвольнив клопотання. 13.07.2021 в період часу з 12 год. 10 хв. до 14 год. 01 хв. ним було проведено обшук за адресою: [ADDRESS] , за участі оперуповноважених ВКП Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області, понятих, [PERSON] , [PERSON] та захисника [PERSON] під час якого виявлено та вилучено майно, перелік якого зазначено в протоколі обшуку. Під час складання письмового протоколу всі учасники слідчої дії були ознайомленні з протоколом проведення обшуку в якому були зазначені речі які вилучаються. Під час ознайомлення з протоколом проведення обшуку [PERSON] та захисником [PERSON] було перевірено речі які вилучаються відповідно до протоколу у присутності всіх учасників слідчої дії, та зроблена заява, що речі які вказані у протоколі відповідають речам які вилучаються. Після проведення обшуку [PERSON] написав скаргу яка була долучена до протоколу. В скарзі, крім всього, [PERSON] вказує, що під час обшуку з його квартири зникли документи. Крім того під час проведення обшуку [PERSON] виявив бажання у присутності всіх учасників слідчої дії а саме: захисника, понятих, оперативних працівників та його брата щодо опечатування вищевказаного вилученого майна в картонні коробки з під принтерів та з під інших побутових речей для його кращого збереження та безпеки. [PERSON] було повідомлено в присутності всіх учасників про те, що в нього вилучаються лише вищевказані речі однак у разі його бажання вони можуть бути запаковані в його пакувальну тару для опечатування на що [PERSON] погодився. [PERSON] в присутності інших учасників допомагав опечатувати вищевказані речі до пакувальної тари та був попереджений про те, що за пакувальну тара може бути пошкоджена або знищена в під час подальшого проведення досудового розслідування так, як за вищевказаними вилученими речами будуть призначені відповідні експертизи. Після опечатування вищевказаного майна в пакувальну тару всі учасники слідчої дії були переміщенні за межі квартири [PERSON] та в коридорі усі учасники слідчої дії повідомили чи мають скарги або зауваження стосовно слідчої дії. Окрім [PERSON] скарг не надходило. В скаргах [PERSON] не йшла мова стосовно кількості вилученого майна або стосовно його опечатування в пакувальну тару. Так як існували достатні підстави вважати, що вилучені в ході обшуку речі є предметами вчинення кримінального проступку та можуть бути доказами факту та обставин, що встановлюються, для встановлення істини необхідно було проведення комплексу слідчих та процесуальних дій, призначення відповідних судових експертиз. Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури мюта Харкова [PERSON] по кримінальному провадженню про накладення арешту на майно - задоволено частково. На майно, вилучене 13.07.2021 в ході обшуку за адресою: [ADDRESS] , у [PERSON] , накладено арешт. Дізнавача за участю спеціаліста, в строк не більше 2 (двох) тижнів, зобов`язано зняти інформацію з всіх електронних косііїв інформації, а саме відео карт, ноутбукіз, жорстких носіїв, дискети, принтерів, флеш-накопичувачу, системних блоків, материнської плати, мicro SD 32 gb, які були вилучені 13.07.2021 в ході обшуку по кримінальному провадженню, після чого передати їх на відповідальне зберігання власнику вказаного майна, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна. Визначено місцем зберігання арештованого майна - камера зберігання речових доказів ХРУП №2 ГУЖІ в Харківській області за адресою: [ADDRESS] . Також, відмовлено в задоволенні клопотання з частині накладення арешту на Технічний паспорт на садибкий (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] було передано на відповідальне зберігання з попередженням останнього з ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна, технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] та 5-ть відеокарток. Також, під час досудсвого розслідування від [PERSON] надійшла заява про те, що він відмовляється отримувати тимчасово вилучене майно до рішення Харківського апеляційного суду. Під час проведення досудового розслідування від [PERSON] до Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області заявлено клопотання (К-2760) з якому [PERSON] просить вважати заяву від 01.10.2021 року з проханням повернути майно після ухвали Харківського апеляційного суду про арешт майна не дійсною, та повернути фактично вилучене майно, окрім принтеру EPSON С43, та МФП SAMSUNG SCX-3200 на які заявник надав дозвіл для проведення експертиз. Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що за тимчасово вилученим майном по даному кримінальному провадженні яке має значення речового доказу в даному кримінальному провадженні призначено експертизи експертам Харківського НДЕКЦ МВС України та Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса, виходячи з того, до їх відкликання потребує певний час та те, що до Харківського апеляційного суду подана апеляційна скарга рішення якої на даний час не отримано органом досудового розслідування винесено постанови вважати заяву про те, що він відмовляється отримувати тимчасово вилучене майно до рішення Харківського апеляційного суду - не дійсною. Крім того винесено постанови про відкликання постанов про проведення експертиз разом з речовими доказами для забезпечення можливості повернення тимчасово вилученого майна [PERSON] 18.11.2021 перебуваючи на КПП Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області, за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 30, в усній формі [PERSON] запропонувало з`явитися 23.11.2021 о 10 год. 00 хв. до Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області, за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 30, для отримання тимчасово вилученого майна на що отримано його усну згоду. Крім того робилися спроби наручно видати [PERSON] відповіді на клопотання, які були отримані Харківським РУП № 2 ГУНП в Харківській області, однак останній відмовився від їх отриманняї, що зафіксовано на камери відеоспостеженння КПК Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області. 23.11.2021 під час повернення тимчасово вилученого майна під час проведення обшуку в період часу з 10-15 год. по 12-35 год. в каб. 85 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області за адресою м.Харків вул.Ахієзерів, 30, [PERSON] було повернуто частину майна, від отримання іншої частини [PERSON] відмовився. В усній формі [PERSON] запропоновано з`явитися 25.11.2021 о 11 год. 30 хв. до Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області, за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 30, для отримання тимчасово вилученого майна на,що отримано його усну згоду. 25.11.2021 під час повернення тимчасово вилученого майна під час проведення обшуку в період часу з 11-25 год по 12-25 год в каб. 85 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Ахієзерів, 30, [PERSON] було повернуто частину майна, та від отримання частини [PERSON] відмовився. Речові докази після вилучення їх під час обшуку перебували в камері зберігання речових доказів після чого були повернуті [PERSON] . В ході видачі тимчасово вилученого майна на протязі всього часу [PERSON] не звертався з заявами або клопотаннями стосовно пакувальної тари. На підставі вищевикладеного вважає що органам досудового розслідування не було порушено права або нанесено будь-яку шкоду [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 23.04.2024 закрито підготовче провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.159,160-161). У судовому засіданні позивач позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив про його задоволення у повному обсязі. Представник відповідача: Головного управління Національної поліції у Харківській області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на підстави, викладені у Відзиві на позовну заяву. Представник відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області про час та місце судового засідання повідомлений судом своєчасно та належним чином, проте в судове засідання не з`явився. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у поясненнях. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи, оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступні обставини. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Судовим розглядом встановлено, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.11.2023 по справі № 643/8947/23 (н/п 1-кс/953/7665/23) за результатами розгляду скарги [PERSON] на бездіяльність дізнавача Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області [PERSON] у кримінальному провадженні №42021222040000017 від 15.04.2021, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого 13.07.2021 майна та на бездіяльність дізнавача, яка полягає у нерозгляді клопотання, залишено без розгляду скаргу [PERSON] в частині зобов"язання дізнавача Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області [PERSON] або іншу особу розглянути клопотання від 28.08.2023, в порядку ст.110, 220 КПК України. Скаргу [PERSON] на бездіяльність дізнавача Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області [PERSON] у кримінальному провадженні №42021222040000017 від 15.04.2021, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого 13.07.2021 майна - задоволено. Зобов`язано дізнавача Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області [PERSON] повернути [PERSON] тимчасово вилучене майно - пакувальну тару для принтера, яка була вилучена 13.07.2021 дізнавачем СД ХРУП №2 ГУНП України в Харківській області [PERSON] під час обшуку за адресою: [ADDRESS] , проведеного на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 25.06.2021 (а.с.6-11). З листа начальника Харківського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області С.Дводненко від 12.12.2023 № 7419/19-67/01 вбачається, що під час проведення досудового розслідування, необхідних експертних досліджень пакувальна тара, у тому числі зазначена в ухвалі суду - коробка з-під принтеру була знищена дізнавачем [PERSON] , оскільки прийшла у непридатність для подальшого використання. Враховуючи викладене, пропонує [PERSON] отримати в приміщенні сектору дізнання ХРУП №2 ГУНП в Харківській області аналогічну коробку від будь-якого іншого принтеру схожих розмірів (а.с.12). Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За положеннями, передбаченими статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. З вказаних норм вбачається, що громадянин має право на відшкодування шкоди у разі, якщо кримінальне провадження щодо нього закрито з підстав: - відсутності події кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України); - відсутності у діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України); - невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України). Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Водночас, частинами 1 та 2 ст. 12 Закону передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в п.п. 1, 3, 4 ст. 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. Системний аналіз вказаних норм, дає підстави дійти висновку про те, що законодавець поклав саме на державу обов`язок з відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. При цьому, незаконність дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду повинна бути встановлена у законному порядку. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. У відповідності до положень ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Факт заподіяння шкоди доводить позивач, який повинен в підтвердження своїх доводів про заподіяння йому моральної шкоди надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими людьми тощо. Дослідивши надані [PERSON] докази у сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами обставини, які підтверджують факт спричинення йому моральної шкоди саме в результаті незаконності дій органів поліції та прокуратури, а тому відсутні підстави для відшкодування йому моральної шкоди з боку держави. Будь-яких інших доказів на підтвердження незаконності дій або бездіяльності органів поліції та прокуратури позивачем суду не надано, хоча у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України це є його обов`язком. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування в розмірі 10000 гривень 00 коп. Щодо позовної заяви [PERSON] в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, у відшкодування матеріальної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування в розмірі 33 216 гривень 00 коп., суд зазначає наступне. Як зазначено вище, листом начальника Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області С.Дводненко від 12.12.2023 № 7419/19-67/01, [PERSON] запропоновано отримати в приміщенні сектору дізнання ХРУП №2 ГУНП в Харківській області аналогічну коробку від будь-якого іншого принтеру схожих розмірів (а.с.12). В судовому засіданні з"ясовано та не заперечувалося сторонами, що на час розгляду справи в суді [PERSON] до Харківського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області не звертався та аналогічну коробку від будь-якого іншого принтеру схожих розмірів не отримував. Разом з цим, позивачем надано до суду Рахунок на оплату №3939 від 26.10.2023, постачальник Товариство з обмеженою відповідальністю "ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС", покупець [PERSON] , за договором на індивідуальне замовлення та виготовлення пакувальної тари для принтера, відповідно до якого вартість виготовлення пакувальної тари для принтера становить 33 216,00 грн. з ПДВ (а.с.36). Згідно платіжної інструкції №1/4008443697584232, [PERSON] сплатив ТОВ "ХІЛЛДОМ ЛОГІСТІКС", суму в розмірі 33216,00 грн., призначення платежу: виготовлення пакувальної тари для принтеру (а.с.37). Однак, суду не надано жодних доказів, які б вказували на необхідність виготовлення пакувальної тари для принтера саме за вказаною вище ціною та аналогічність виготовленої тари для принтера тій тарі, яка була у нього вилучена. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, у відшкодування матеріальної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування в розмірі 33 216 гривень 00 коп. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн., відповідно до ст. 137 ЦПК України - відсутні. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed