Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

16.08.2023 до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява [PERSON] , [PERSON] , заінтересована особа: Фастівська міська рада Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення (ст.293, 315 ЦПК України). Згідно заявлених вимог заявники просять суд: «Встановити факт проживання однією сім`єю більше п`яти років [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , а саме з [INFO] до дня смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; встановити факт проживання однією сім`єю більше п`яти років [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , а саме з [INFO] до дня смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] .» В обґрунтування заявлених вимог заявники посилаються на те, що [INFO] померла їхня мати, [PERSON] . За свого життя наша мати була одружена з їхнім вітчимом [PERSON] . За свого життя їхня мати склала заповіт від 16.05.2015р., згідно якого заповідала належну їй частину квартири [ADDRESS] на користь Заявника-1 [PERSON] . Копія заповіту додається. Також, за свого життя їхній вітчим склав заповіт від 16.05.2015р., згідно якого заповідав частину квартири [ADDRESS]; гаражний бокс, що знаходиться за адресою м. Київ, «Воскресенський-6» гаражний кооператив (Деснянський район), гараж [NUMBER], адреса ГК: вулиця Братиславська, 54; автомобіль марки ВА32102, випуску 1974 на користь Заявника-1 [PERSON] . Після смерті матері, заявники, як її діти, та спадкоємці першої черги, прийняли спадщину. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко Т.С. була відкрита спадкова справа №66448567. [INFO] помер їхній вітчим [PERSON] , після смерті якого заявники також подали заяви про відкриття спадщини та прийняли спадщину, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко Т.С. була відкрита спадкова справа № 59/2020. Згідно довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченка Т.С. від 23.12.2021р. щодо підтвердження кола спадкоємців, визначено, що спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Після смерті матері [PERSON] вітчим [PERSON] , як чоловік матері (на момент смерті мами був непрацездатний), та спадкоємець першої черги по закону, успадкував разом із заявниками, проте в своїй частині частку майна, яка належала матері, але не ввійшла до складеного нею заповіту, а саме - частку жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] ; частка земельної ділянки площею 0,597 гектарів для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території [ADDRESS] ; частка на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Хлібороб» розміром 3,54 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, що знаходиться на території Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області. Заявники звернулись до нотаріуса із заявою про оформлення на них, як спадкоємців, свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно після смерті матері, яке не ввійшло до заповіту матері, та частину якого успадкував їхній вітчим. Проте, листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченка Т.С. щодо спадкової справи №59/2020 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , заявникам було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину, оскільки родинні стосунки між ними та [PERSON] по лінії батьківства не були оформлені, а факт їхнього спільного проживання з [PERSON] , як спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) не підтверджений належними документами - відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили. В зв`язку з цим, нотаріус рекомендував заявникам звернутись до суду для встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України. Враховуючи дані обставини заявники звернились до суду за встановленням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. 17.08.2023 року вказану заяву було передано в провадження судді Коваленко І.В. на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 25.08.2023 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , [PERSON] , заінтересована особа: Фастівська міська рада Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення (ст.293, 315 ЦПК України). 18.03.2024 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 03.04.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Заявники [PERSON] та [PERSON] та їх представник - адвокат Поліщук О.М. у судовому засіданні заяву підтримали, посилаючись на обставини, викладенні в заяві, та просили суд заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Фастівської міської ради - Шатківський Олексій Костянтинович, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, при цьому, через систему «Елеткронний суд» подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст.4 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією довідки про причину смерті [PERSON] №447 від 28.11.2020 р. та копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 28.11.2020 Дніпровським районний у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). (а.с.94, 92) Після смерті [PERSON] заявники подали заяви про відкриття спадщини та прийняли спадщину, у зв`язку з чим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко Т.С. була заведена спадкова справа №66938198, за номером у нотаріуса 59/2020, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №62888561 від 15.12.2020. (а.с.100) Як убачається з інформації, яка міститься в довідці приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченка Тараса Сергійовича «щодо підтвердження кола спадкоємців» від 23.12.2021р., спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . (а.с.101) Проте, листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченка Т.С. щодо спадкової справи №59/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заявникам було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину, оскільки родинні стосунки між нами та [PERSON] по лінії батьківства не були оформлені, а факт нашого спільного проживання з [PERSON] , як спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) не підтверджений належними документами - відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили. В зв`язку з цим, нотаріусом нам було рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, копія листа нотаріуса додається. (а.с.107) Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Заявник звернулись до суду, оскільки факт їхнього постійного спільного проживання із спадкодавцем [PERSON] , не підтверджений належними документами, а від його доведення залежить виникнення права заявників на прийняття спадщини, як спадкоємцями, що проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом). Відповідно до положень ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як роз`яснив Конституційний Суд України в п. 6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 в справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї", окрім членів сімей взагалі (чоловік або дружина, прямі родичі по низхідній і висхідній лініях - діти і батьки), до членів сімей також відносяться особи, які перебувають на утриманні або проживають із суб`єктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно із пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 п. 3 гл.10 р.II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. п. 2, 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування": - при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом; - до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю із спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо; - якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Судом встановлено, матір`ю заявників [PERSON] та [PERSON] , які народились [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, Серії [NUMBER] та № [NUMBER] , які видані 02.01.1963 року Подільським бюро ЗАГС, актові записи №13 та №14 відповідно. (а.с.80) У подальшому, 23.07.1969 року між [PERSON] , 1935 року народження, уродженцем с.Горенка Києво-Святошинського району Київської області, та [PERSON] , 1941 року народження, уродженкою с.Веприк, Фастівського району Київської області, було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] , виданим 23.07.1969 року Дарницьким бюро ЗАГС, актовий запис №1031 (а.с.91) З 14.08.1969 року по 14.12.2020 [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою було зареєстровано постійне місце проживання дружини [PERSON] та матері заявників: [PERSON] , починаючи з 25.09.1979 року, що підтверджується відомостями, які містяться в заповіті, свідоцтві про смерть, довідці про причину смерті. Починаючи з 25.09.1979 року та по теперішній час, за вказаною адресою разом з [PERSON] , [INFO] , також зареєстрована заявниця [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 12.07.1983 року та по теперішній час, за вказаною адресою разом з [PERSON] , [INFO] , також зареєстрований заявник [PERSON] , [INFO] . Факт зареєстрованого місця проживання заявників разом з [PERSON] , а отже спільного проживання за однією адресою підтверджується копію витягу №84902397 від 03.10.2022р. з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих /знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] . (а.с.110) Крім того, як убачається зі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.03.2008 Органом приватизації житла Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, квартира [ADDRESS] , в якій було зареєстроване місце проживання заявників, їхнього вітчима [PERSON] та їхньої матері [PERSON] , була приватизована вказаними особами в рівних частках та належала їм чотирьом на праві приватної, спільної сумісної власності в рівних долях. (а.с.112). 16.05.2015 року, за свого життя, мати заявників: [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, згідно якого належну їй частину квартири [ADDRESS] заповіла заявниці [PERSON] , що підтверджується копією заповіту. (а.с.95-96). 16.05.2015 року, за свого життя, вітчим заявників: [PERSON] , [INFO] , склав заповіт, згідно якого належну йому на праві приватної власності майно: частину квартири [ADDRESS]; гаражний бокс, що знаходиться за адресою м. Київ, «Воскресенський-6» гаражний кооператив (Деснянський район), гараж [NUMBER], адреса ГК: вулиця Братиславська, 54; автомобіль марки ВА32102, випуску 1974 року заповів заявниці [PERSON] , що підтверджується копією заповіту. (а.с.97-98). [INFO] померла мати заявників: [PERSON] , що підтверджується копією довідки про причину смерті [PERSON] № 162 від 06.05.2020 р. та копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 06.05.2020 Дніпровським районний у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). (а.с.93, 81) Після смерті [PERSON] заявники, як її діти та спадкоємці першої черги, прийняли спадщину. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченком Т.С. була заведена спадкова справа за № 66448567, за номером у нотаріуса 39/2020, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №61758984 від 22.09.2020р. (а.с.99) [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією довідки про причину смерті [PERSON] №447 від 28.11.2020 р. та копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 28.11.2020 Дніпровським районний у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). (а.с.94, 92) Після смерті [PERSON] заявники подали заяви про відкриття спадщини та прийняли спадщину, у зв`язку з чим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко Т.С. була заведена спадкова справа №66938198, за номером у нотаріуса 59/2020, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №62888561 від 15.12.2020. (а.с.100) Як убачається з інформації, яка міститься в довідці приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченка Тараса Сергійовича «щодо підтвердження кола спадкоємців» від 23.12.2021р., спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . Інших спадкоємців немає. (а.с.101) Після смерті матері заявників [PERSON] , їхній вітчим [PERSON] , як чоловік матері (на момент смерті мами був непрацездатний), та спадкоємець першої черги по закону, успадкував разом із заявниками, проте в своїй частині частку майна, яка належала матері, але не ввійшла до складеного нею заповіту, а саме - частку жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] ; частку земельної ділянки площею 0,597 гектарів для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території [ADDRESS] ; частку на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Хлібороб» розміром 3,54 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, що знаходиться на території Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області. Право власності померлої матері заявників [PERSON] на вищезазначене майно підтверджується копією Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.01.2015р., індексний номер витягу 32508541, реєстраційний номер нерухомого майна 554631332249; копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 25.03.2006 р. Серії RA №6502059; копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.01.2015р., індексний номер 32507242, реєстраційний номер нерухомого майна 554608232249; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2003р. (а.с.102-106, 108-109). Заявники звернулись до нотаріуса із заявою про оформлення на них, як спадкоємців після смерті матері, свідоцтв про право на спадщину на майно, яке не ввійшло до заповіту матері, та частину якого успадкував їхній вітчим. Проте, листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченка Т.С. щодо спадкової справи №59/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заявникам було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину, оскільки родинні стосунки між нами та [PERSON] по лінії батьківства не були оформлені, а факт нашого спільного проживання з [PERSON] , як спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) не підтверджений належними документами - відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили. В зв`язку з цим, нотаріусом нам було рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, копія листа нотаріуса додається. (а.с.107) Обставини постійного проживання однією сім`єю заявників із спадкодавцем [PERSON] не менше 5 років до його смерті, підтверджується показами свідка [PERSON] , який є другом дитинства заявників, постійно проживає та зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , що й заявники. Підтвердив, що з самого дитинства знав померлого [PERSON] , як батька заявників. Те, що він був їм не рідним, дізнався вже у повнолітньому віці. Свідок неодноразово був вдома в гостях у заявників. Пам`ятає [PERSON] , як чудового батька, «майстра на всі руки», який вмів ремонтувати телевізори, автомобілі, неодноразово вони всі разом виїжджали на рибалку з палатками. Вони жили не просто однією сім`єю, а - дружньою сім`єю. У судовому засіданні заявниками були надані послідовні та логічні пояснення і докази про постійне проживання однією сім`єю з вітчимом [PERSON] , який був для як батько, з яким вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом відпочивали, а в подальшому вже доглядали за хворим вітчимом по день його смерті, що не викликає сумніву щодо їх достовірності, тому суд бере їх до уваги. Інших спадкоємців, окрім заявників, після смерті [PERSON] немає, що підтверджується довідкою нотаріуса Київського міського нотаріального округу Захарченка Т.С. у спадковій справі від 23.12.2021 р. Жодних спорів між спадкоємцями немає. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Таким чином, заявниками доведено, що встановлення факту постійного проживання однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , має для них юридичне значення, в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вони не мають можливості, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити заяву, оскільки встановлено, що факт постійного проживання однією сім`єю заявників [PERSON] та [PERSON] з [PERSON] ( [INFO] , який помер [INFO] ) за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 25.09.1979 року та до дня смерті [PERSON] , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. Метою встановлення факту постійного проживання заявників зі спадкодавцем є необхідність реалізації права оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року за єдиним унікальним номером судової справи 638/2304/17 та номером провадження 61-2417сво19. Вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права заявників, суд дійшов висновку, що сформульовані вимоги заяви не цілком узгоджуються з встановленими у судовому засіданні фактами, а саме: заявниками доведено, що їхнє постійне проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] триває з 25.09.1979 року, що в даному випадку підлягає встановленню рішенням суду. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заяви знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial