Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

27 травня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2015 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з чоловіком вони, як подружжя не проживають, відносини, притаманні подружжю, між собою не підтримують. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне проживання та примирення сім`ї позивач вважає неможливим. Оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам [PERSON] , остання просила розірвати його та залишити проживати з нею меншу доньку [PERSON] , а старшу - [PERSON] залишити проживати з відповідачем. В судове засідання [PERSON] не з`явилася. 25.06.2024 року від позивача надійшла заява, в якій вона просила справу розглядати за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позові. Відповідач у судове засідання також не з`явився. 25.06.2024р. подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує щодо розірвання шлюбу та залишення проживати разом з ним старшої доньки. Справу просив розглядати за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] судом встановлено, що 17 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 455. Сторони є батьками малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Коломийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області від 02 червня 2016 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 05 листопада 2021 року. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони на теперішній час не підтримують шлюбних відносин, не пов`язані спільним побутом та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. На час розгляду справи майнові вимоги будь кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача та відповідача на продовження шлюбу, подальше його збереження суперечить їхнім інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим є неможливим.За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до частини 1, 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктами 4, 14 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. У випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. В постанові від 15.01.2020р. по справі № 200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Згідно долученого акта про встановлення факту проживання від 02.07.2024 року №164 складеного комісією Турківського старостинського округу в складі: старости Турківського старостинського округу Л.Д. Кобацького, депутата П`ядицької сільської ради І.У. Тепчук вбачається, що [PERSON] та його малолітня дочка [PERSON] проживають в [ADDRESS] . Інші особи не проживають. Також за заявою позивача від 12.07.2024р. до матеріалів справи був долучений акт про встановлення факту проживання громадянина №1 від 10.07.2024р., складеного головою ОСББ «Лесі Українки 32А» Венцом Олегом Іллічом в присутності сусідів-свідків: [PERSON] та [PERSON] , з якого слідує, що [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] проживають разом в [ADDRESS] . Інші особи за вказаною адресою не проживають. В ході розгляду даної справи, судом не було встановлено наявність спору щодо того з ким із сторін будуть проживати спільні малолітні діти. Сторони погодили між собою місце проживання дітей відповідно до того порядку, який склався між ними на теперішній час, а саме проживання старшої доньки разом з батьком, а меншої разом з матір`ю. Таким чином, враховуючи встановлені обставини щодо фактичного проживання малолітніх дітей та згоду сторін, суд вважає за можливе залишити малолітню [PERSON] проживати разом з батьком [PERSON] , а малолітню [PERSON] залишити проживати з матір`ю [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved