Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила суд: 1. поділити майно подружжя [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] наступним чином: - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м.; - залишити в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] : грошові кошти у сумі 120 000,00 (сто двадцять тисяч) гривен та автомобіль CITROEN JUMPY, 2010 року випуску. 2. визнати, що майно у вигляді квартири [ADDRESS] , загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м. належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на праві приватної особистої власності. Свої позовні вимоги обґрунтовує зокрема тим, що 31 жовтня 1972 року між позивачкою, громадянкою України [PERSON] , [INFO] , та громадянином України [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстрований Маразліївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 28, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . За час спільного проживання у шлюбі, сторонами, як подружжям, було придбано: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м.; транспортний засіб: автомобіль CITROEN JUMPY, 2010 року випуску. Крім того, позивачка зазначає, що зараз у сторін, як подружжя перебувають грошові накопичення у розмірі 120 000,00 гривен, які є спільною власністю чоловіка та дружини. Позивачка [PERSON] переконана, що вказане майно, а саме: квартира [ADDRESS] , загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м., автомобіль CITROEN JUMPY, 2010 року випуску та грошові заощадження у сумі 120 000, 00 грн. відносяться до спільної власності подружжя та підлягають поділу між подружжям. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано на ім`я відповідача, а підставою набуття права власності є договір міни, укладений 18.10.2003 року та посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №6388 також за відповідачем було зареєстровано право власності на автомобіль CITROEN JUMPY, 2010 року випуску. Позивачка стверджує, що вищевказане майно було придбано сторонами в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому позивач просить поділити вищевказане майно, шляхом визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м., залишити в порядку поділу майна подружжя за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] : грошові кошти у сумі 120 000,00 (сто двадцять тисяч) гривен та автомобіль CITROEN JUMPY, 2010 року випуску. На підставі наведеного просить задовольнити позов. Процесуальні дії 22.07.2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області відкрито провадження по справі. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, просить справу розглядати без її участі та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої згоден із позовними вимогами [PERSON] та просить справу розглянути без його участі. У відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичні обставини справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню із наступних підстав. 31 жовтня 1972 року між позивачкою, громадянкою України [PERSON] , [INFO] , та громадянином України [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який зареєстрований Маразліївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 28, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . За час спільного проживання у шлюбі, сторонами, як подружжям, було придбано: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м.; транспортний засіб: автомобіль CITROEN JUMPY, 2010 року випуску. Крім того, позивачка зазначає, що зараз у сторін, як подружжя перебувають грошові накопичення у розмірі 120 000,00 гривен, які є спільною власністю чоловіка та дружини. Позивачка [PERSON] переконана, що вказане майно, а саме: квартира [ADDRESS] , загальною площею 71,2 кв.м., житловою площею 41,0 кв.м., автомобіль CITROEN JUMPY, 2010 року випуску та грошові заощадження у сумі 120 000, 00 грн. відносяться до спільної власності подружжя та підлягають поділу між подружжям. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано на ім`я відповідача, а підставою набуття права власності є договір міни, укладений 18.10.2003 року та посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №6388 також за відповідачем було зареєстровано право власності на автомобіль CITROEN JUMPY, 2010 року випуску. Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу: 2141325, від 01.12.2003 року, [PERSON] на підставі договору міни ВАР №445030, від 18.10.2003 року, посвідченого нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу, реєстровий номер №6388, належить квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер: 2867617, форма власності - приватна. Окрім того, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 19.07.2024 року, [PERSON] належить транспортний засіб: автомобіль CITROEN JUMPY, 2010 року випуску. Таким чином, перелічене вище майно було придбане в період зареєстрованого шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час розгляду справи відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Суд також звертає увагу, що відповідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Висновки суду. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що оскільки спірне майно набуте сторонами в період зареєстрованого шлюбу, а також враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, суд вважає за можливе задовольнити позов.

Outcome: approved