Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 10.04.2024 року в інтересах позивача [PERSON] до суду звернувся адвокат Хажинський Р.М. з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 97789,11 грн., вартість висновку експерта у розмірі 4003,00 грн., вартість послуг евакуатора у розмірі 2200,00 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 09.05.2024 року відкрито провадження у справі. 27.05.2024 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов. 01.07.2024 року судом отримано від представника позивача [PERSON] відповідь на відзив, направлену до суду поштою. Відповідач [PERSON] правом на подання заперечення на відповідь на відзив не скористався, будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надав. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу по суті. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах [PERSON] посилається на те, що 06.10.2023 року з вини водія [PERSON] , що підтверджуються відповідною постановою суду, сталася ДТП, внаслідок чого належний позивачу автомобіль зазнав ушкоджень. Позивач зазначає, що відповідач має сплатити на користь позивача грошову суму 461711,40 грн., яка складається з: 203922,00 грн. матеріальний збиток відповідно до висновку; 160000 грн. залишкова вартість автомобіля після ДТП; 4003,00 грн. ліміт страхової компанії; 2200,00 грн. за проведення експертизи; 103992,11 грн. вартість евакуатора. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначає, що вважає себе неналежним відповідачем, оскільки під час розгляду адміністративної справи судом було встановлено факт наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і в діях водія транспортного засобу HONDA CIVIC, державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Відповідач [PERSON] вказує, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована СК «Євроінс Україна», отже позивач повинен звертатись з відповідним позовом до [PERSON] та СК «Євроінс Україна». Також відповідач зазначає, що наявний в справі висновок експерта №228-23 від 26.10.2023 року не може вважатися належним доказом вартості матеріального збитку, оскільки у висновку вказуються пошкодження автомобіля, що не пов`язані з ДТП, так як автомобіль позивача отримав пошкодження лише передньої лівої частини. У відповіді на відзив представник позивача [PERSON] посилається на те, що на даний час відносно водія [PERSON] протокол про притягнення до адміністративної відповідальності не складений та не направлений в жодний суд, отже немає підстав стверджувати про винність водія [PERSON] у вказаному ДТП. Представник позивача зауважує, що твердження відповідача, що автомобіль позивача у 2019 році був пошкоджений у передню частину на території США, підтверджується коефіцієнтом фізичного зносу Ез, становить 0,60 та не спростовує ушкодження його саме відповідачем під час ДТП, вина відповідача в якій визнана судом. Правом на подання заперечення на відповідь на відзив відповідач [PERSON] не скористався. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Позивач [PERSON] є власником автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER», 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 02.07.2021 року. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 06.10.2023 року серії ААД №552289, 06.10.2023 року о 18:00 водій [PERSON] керував транспортним засобом марки «HONDA», номерний знак [NUMBER] , здійснивши проїзд на заборонений червоний сигнал світлофору на регульованому перехресті та скоїв зіткнення з автомобілем «HONDA», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався на зелений сигнал світлофору, після чого здійснив зіткнення з автомобілем «MITSUBISHI», реєстраційний номер [NUMBER] , який стояв на перехресті, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 8.7. ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою судді Київського районного суду м. Одеси Іванчука В.М. від 28.12.2023 року по справі №947/33384/23 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. Вказана постанова суду набрала законної сили 09.01.2024 року та є чинною на теперішній час. З висновку експерта №228-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 26.10.2023 року судовим експертом Крутих Є.О., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 06.10.2023 року, визначається рівною 461711,40 грн. Ринкова вартість автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, реєстраційний номер [NUMBER] , з урахуванням аварійних пошкоджень, внаслідок ДТП, яка відбулася 06.10.2023 року, визначається рівною 203922,29 грн. З матеріалів справи також вбачається, що позивачем [PERSON] сплачено 4003,00 грн. судовому експерту [PERSON] та 2200,00 грн. за послуги евакуатора. 10.11.2023 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило позивачу [PERSON] страхове відшкодування в межах страхового ліміту в розмірі 160000,00 грн. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що в результаті ДТП, скоєної відповідачем [PERSON] , автомобілю позивача було завдано ушкоджень, внаслідок чого позивач зазнала матеріальної шкоди, частину якої було відшкодовано позивачу ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в межах страхового ліміту в розмірі 160000,00 грн. Стосовно викладених у відзиві на позов доводів відповідача [PERSON] про те, що належними відповідачами за позовом мають бути водій [PERSON] та СК «Євроінс Україна» суд зазначає, що на підтвердження вказаної позиції відповідача суду належних та допустимих доказів в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України не надано. Посилання відповідача на нібито встановлені постановою суду обставини вини двох водіїв суд відхиляє, оскільки з тексту постанови суду від 28.12.2023 року №947/33384/23 вбачається, що суд зазначив в постанові доводи, на які в ході розгляду справи посилалася адвокат Трубецька М.М., яка діяла в інтересах [PERSON] . При цьому до адміністративної відповідальності за скоєння ДТП судом притягнуто саме [PERSON] . Доказів на підтвердження вини іншого водія в зазначеній ДТП суду не надано. Доводи сторони відповідача [PERSON] щодо невідповідності висновку експерта обставинам справи, суд не приймає, оскільки матеріальна шкода, завдана позивачу, визначена експертним висновком, складеним відповідно до чинного законодавства. При цьому суд звертає увагу на те, що, заперечуючи проти нарахованої судовим експертом суми, відповідач [PERSON] не наводить інших розрахунків, не заявляє клопотань про призначення експертизи, взагалі не надає будь-яких доказів на спростування доводів сторони позивача. За таких обставин доводи сторони відповідача суд відхиляє, оскільки вказані доводи спростовані в ході судового розгляду доказами, наявними в матеріалах справи, в зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved