Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

У суд звернулася [PERSON] із позовом до Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на [ADDRESS] (далі будинок [ADDRESS] ) в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Позов обґрунтовується тим, що [INFO] померла свекруха позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняла [PERSON] як спадкоємець за заповітом та частково оформила її, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS] позивачу відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів. Оскільки у [PERSON] відсутні ці документи, то вона позбавлена можливості оформити спадкові права на будинок [ADDRESS] , що й зумовило подання позову до суду. Ухвалою суду від 14 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, а також витребувано копію спадкової справи, заведеної до майна померлої [PERSON] . Згідно з ухвалою суду від 3 липня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позов. З пояснень позивача [PERSON] слідує, що у 1987 році вона вийшла заміж за [PERSON] і стала проживати у будинку [ADDRESS] разом з чоловіком та його матір`ю [PERSON] . Чоловік [PERSON] [PERSON] помер задовго до цього у 1972 році. Пізніше у [PERSON] і [PERSON] народилися двоє синів. У 2013 році [PERSON] помер. Після його смерті позивач з дітьми залишилися проживати разом із [PERSON] у будинку [ADDRESS] . Позивач здійснювала догляд за [PERSON] до дня її смерті, тому спадкодавець заповіла [PERSON] усе своє майно. Представник відповідача Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. До суду від міського голови надійшла заява про розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти заявлених вимог не заперечують. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та оцінивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] підтверджено, що [PERSON] є невісткою [PERSON] . Судом з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Як убачається з копії заповіту від 8 листопада 2013 року, посвідченого секретарем Сокільської сільської ради Рожищенського району Волинської області та зареєстрованого в реєстрі за № 35, [PERSON] заповіла все своє майно невістці [PERSON] . Відповідно до ст.\~1216\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст.\~1217\~ЦК визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст.\~1223\~ЦК передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом частин 1, 3 ст.\~1268\~ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з копією довідки Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області від 11 червня 2024 року № 587 спадкодавець [PERSON] до дня смерті проживала разом з невісткою [PERSON] у будинку [ADDRESS] . Відповідно до копії витягу з Реєстру територіальної громади від 12 червня 2024 року № 2024/006886918 зареєстроване місце проживання [PERSON] з 24 грудня 1997 року значиться в будинку [ADDRESS] . Із копії спадкової справи № 106/2020, заведеної до майна померлої [PERSON] , вбачається, що 14 липня 2020 року приватним нотаріусом Рожищенського районного нотаріального округу Волинської області Матвійчук С.П. видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом (зареєстровані в реєстрі за № 646, 647, 648, 649, 650) на земельні ділянки: площею 0,1350 га (кадастровий номер: 0724586200:01:002:0107), площею 0,1654 га (кадастровий номер: 0724586200:01:002:0106), площею 0,1977 га (кадастровий номер: 0724586200:01:002:0625), площею 0,5742 га (кадастровий номер: 0724586200:02:003:0094), площею 1,8366 га (кадастровий номер: 0724586200:01:002:0133). Отже, позивач [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після померлої [PERSON] шляхом постійного спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та частково оформила свої спадкові права. Матеріали вказаної спадкової справи не містять відомостей про спадкоємців [PERSON] , які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Постановою приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Матвійчук С.П. від 29 травня 2024 року № 159/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на це майно. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст.\~331\~ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Положеннями частин 2, 3 ст.\~3\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» (далі - Закон) визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом. Тобто, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Копією витягу з погосподарської книги Сокільської сільської ради Рожищенського району Волинської області № 4, виданого виконавчим комітетом Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області від 11 червня 2024 року № 588, підтверджено, що по особовому рахунку № [NUMBER] будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані на [ADDRESS] (1949 року забудови, загальна площа 86 м2, житлова площа 46 м2) належить [PERSON] . За таких обставин, судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на праві приватної власності. Згідно з копією технічного паспорта, виготовленого 22 жовтня 2020 року житлова площа приміщень будинку № 21 (1949 року побудови) складає 46,2 м2, загальна площа 86,3 м2. Отже, враховуючи що позивач [PERSON] прийняла спадщину після померлої [PERSON] за заповітом, але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину будинок [ADDRESS] , то суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати слід залишити за позивачем, оскільки про це заявлено у позові.

Outcome: approved