Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

28.07.2023 року до суду звернувся позивач [PERSON] , до відповідача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська міська рада, служба у справах дітей . з позовом про позбавлення батьківських прав, надання статусу одинокого батька, визначення місця проживання дитини з батьком, стягнення аліментів та забезпечення права дитини на контакти з матір`ю . 31.08.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області позовна заява залишена без руху в зв`язку з виявленими недоліками. 04.09.2023 року позивачем усунені виявлені недоліки. 22.09.2023 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 22.09.2023 року ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовчому судовому засіданні на 28.11.2023року. 28.11.2023 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 06.02.2024 року. 06.02.2024 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 03.04.2024 року. 03.04.2024 року в підготовчому судовому засіданні оголошена перерва до 12.06.2024 року. 12.06.2024 року позивачем подана позовна заява в новій редакції, яка прийнята судом. 12.06.2024 року проведене підготовче судове засідання справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 29.07.2024 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки відповідно до 43, 44, 49 ЦПК України. 29.07.2024 року в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить позбавити батьківських прав відповідачку по відношенню до її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Визначити місце проживання малолітньої - [PERSON] , [INFO] , разом з ним та стягнути із відповідачки на його користь аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 2000.00 грн, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини в відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: він перебуває у фактичних шлюбних відносинах із відповідачкою. [INFO] в них з відповідачкою в період спільного проживання народилась дитина - [PERSON] . Від народження і до цього часу він зареєстрований та проживає з донькою за адресою: [ADDRESS] та своїми батьками, дідусем та бабусею дитини. Відповідачка хоч і зареєстрована за його адресою, але проживає окремо від нього та дитини в м. Павлограді Дніпропетровської області. Відповідачка є матір`ю чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Проте відповідачка злісно ухиляється від материнських обов`язків відносно своїх чотирьох дітей. так відповідачка позбавлена батьківських прав відносно своїх синів - [PERSON] і [PERSON] , син - [PERSON] проживає із сторонньою особою. Донька з 2-х місяців знаходилась на штучному харчуванні, так як відповідачка зловживала алкоголем. Відповідачка залишила без матеріальної допомоги та піклування доньку у віці 5.5 місяців. В порушення вимог ст.ст. 150, 180 СК України, згідно яких батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття відповідачка, [PERSON] , злісно ухиляються від виконання цих своїх обов`язків, не бажає займатись вихованням та утриманням своєї малолітньої доньки. Відповідачка неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності та неодноразово перебувала у психіатричному закладі, так як потребувала лікування. Дані обставини підтверджуються рішеннями Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.05.2019 року та від 20.02.2019 року. На сьогоднішній день відповідачка перебуває під слідством так як звинувачується у тяжкому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 303 КК України «Втягнення особи у зайнятті проституцією або примушування її до зайняття проституцією вчиненою щодо кількох осіб повторно, або за попередньою змовою групою осіб». Відповідачка має ігрову залежність. На яку частково витрачає свої прибутки. Таким чином відповідачка протягом тривалого часу веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, уваги малолітній дитині не приділяє, матеріально не забезпечує, про здоров`я дитини, її фізичний і духовний розвиток не турбується. Мати веде фактично бродячий спосіб життя, підтримуючи зв`язки із сумнівними особами Всі питання щодо виховання та матеріального утримання малолітньої дитини вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Зазначені обставини і стали підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги підтримали, давши пояснення, за обставинами фактично викладеними в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином . В підготовчому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що вона на даний час одружилась, у неї є фактичне місце проживання, нею та її чоловіком створені умови для проживання малолітньої дитини, тому вона бажає забрати дитину та виховувати її самостійно. В подальшому в судові засідання не з`являлась. Відзив на позовну заяву не надала. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, органу опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши учасників розгляду справи, думку дитини, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в фактичних шлюбних відносинах. В період спільного проживання в сторін народилась спільна дитина донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, в якому сторони записані її батьками. Дитина сторін проживає разом з батьком та своїми дідусем і бабусею за адресою, [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. Судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 150, 180 СК України, згідно яких батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягненню нею повноліття, відповідачка, [PERSON] , злісно ухиляються від виконання цих своїх обов`язків, не бажає займатись вихованням та утриманням своєї малолітньої доньки. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , з часу народження проживає зі своїм батьком, позивачем у справі, що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Мати дитини долею донькою не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, не приймає участі у її виховання та у матеріальному забезпеченні дитини. Так, відповідачка неодноразово притягувалась до адміністративної в відповідальності та неодноразово перебувала у психіатричному закладі, так як потребувала лікування. Дані обставини підтверджуються рішеннями Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 06.05.2019 року та від 20.02.2019 року. На сьогоднішній день відповідачка перебуває під слідством так як звинувачується у тяжкому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 303 КК України «Втягнення особи у зайнятті проституцією або примушування її до зайняття проституцією вчиненою щодо кількох осіб повторно, або за попередньою змовою групою осіб», що підтверджується копією повідомлення про підозру та ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду м. Донецька від 04.09.2023 року про обрання [PERSON] , запобіжного заходу. Відповідачка має ігрову залежність, на яку частково витрачає свої прибутки, що підтверджується роздруківкою з банківського рахунку. Крім того відповідачка позбавлена батьківських прав стосовно двох своїх старших дітей. що підтверджується копією рішення суду від 30.03.2015 року Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем будь-яких доказів на спростування доводів позивача не надано. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що мати , батько ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до висновку № 191 від 21.06.2023 року, органу опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Виходячи з вищевикладених обставин, та оцінюючи всі надані суду докази в їх сукупності, суд у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав малолітньої дитини, вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги та позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до її малолітньої доньки, оскільки судом встановлено, що відповідачка свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо участі у вихованні дитини. Будь-яких перешкод, які б заважали позивачці виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини судом не встановлено. Відповідачка лише заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав стосовно даної дитини, але будь-яких дій для повернення дитини до своєї родини не вчинила, своєї поведінки не змінила, доньку не відвідувала. Її вихованням не займалась та матеріально не утримувала. Доказів про наявність житла та умов для проживання малолітньої дитини суду не надала. Крім того відповідачка залишила малолітню дитину в сім`ї батька та протягом тривалого часу не виявляла будь-якої турботи та піклування до своєї доньки. Тому поведінка відповідачки є винною, остання самоусунулась від виховання та піклування про дитину в дуже ранньому віці і свою поведінку по відношенню до дитини не змінила. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, - при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав суд приходить до висновку і про необхідність стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітньої дитини, стосовно якої остання позбавляються батьківських прав. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідачки, судом враховується наступне. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1, ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України - Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оскільки позивач просить стягнути з відповідачки аліменти в твердій грошовій сумі суд вважає за можливе стягнути їх у даний спосіб, який визначений позивачем. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідачка має ще неповнолітніх дітей, яких повинна утримувати, незважаючи на позбавлення її батьківських прав стовно цих дітей. Тому вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі 1 500.00 ( одну тисячу п`ятсот) грн., з наступною індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи стягнення 28 липня 2023 року і до повноліття дитини. При цьому при стягненні аліментів твердій грошовій сумі мінімальний розмір аліментів не встановлюється, згідно положень ст. 184 СК України, проте вирішується питання щодо подальшої індексації аліментів відповідно до закону. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України - Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Таким чином рішення суду після набрання законної сили направити Дніпровському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) для відома. Вирішуючи позовні вимоги про визначенні місця проживання дитини суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного . Відповідно до ч1 ст. 160 СК України - Місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України - Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.1.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» - Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. З наданих суду доказів встановлено, що позивач у справі забезпечений житлом, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач працює та отримує прибуток, що підтверджується наданими суду довідками. за місцем роботи характеризується позитивно. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 09.06.2023 року, дитина проживає з батьком у будинку позивача створені всі умови для належного проживання, навчання та виховання малолітньої дитини. Відповідно до довідки КП «ВЦП МСД ВМР» дитина з народження систематично в відвідувала сімейного лікаря (педіатра) тільки з батьком [PERSON] , ( проф..огляди, амбулаторне лікування, проф..щеплення) Згідно висновку виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради від 19.07.2023 року № 215, затвердженого рішенням Верхньодніпровської міської ради визнано за доцільне визнати місце проживання малолітньої - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Враховуючи всі вищенаведені обставини. а також те, що з народження дитина проживає з батьком, відносно матері дитини ухвалюється рішення про позбавлення її батьківських прав. Крім того відповідачка не надала доказів про забезпечення її житлом та створення житлових та належних побутових умов для проживання дитини, відносно відповідачки вирішується питання про притягнення її до відповідальності. Тому оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню. До цього висновку суд приходить ще й з тих підстав, що дитина на даний час проживає з батьком, який піклується про її виховання, матеріальне утримання та розвиток. Тому зміна місця проживання дитини без достатніх на та підстав матиме наслідком зміну способу життя, до якого звикла дитина та негативно впливатиме на психіку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України понесені судові позивачкою витрати по сплаті судового збору в сумі 3 220 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача , оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог .

Outcome: partial