Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

Представник позивача адвокат Свида О.Г., який діє в інтересах позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до державної організації «Перша Ужгородська державна нотаріальна контора», в якому просить зняти заборону (архівний запис) на відчуження житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , архівний номер 657140LVOV31, архівна дата 11.08.1998, дата виникнення 21.07.1958, № реєстра 162-1, внутр. №2401D02C29EF502B414F, коментарій 1793-308, що виникла згідно архівних даних Реєстру для реєстрації заборон Першої Ужгородської держконтори на підставі повідомлення б/н від 21.07.1958 року та стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачі - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними спорудами та будовами, що знаходяться в [ADDRESS] . [PERSON] є спадкоємцем її брата [PERSON] померлого [INFO] і спадкове майно складається з 1/20 частини житлового будинку з надвірними спорудами та будовами, що знаходиться в [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] і спадкове майно складається з 19/20 частин житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно позовної заяви, спадкове майно спадкодавця [PERSON] належало їй на підставі договору дарування в розмірі 9/10 частинах, посвідченого 26.03.1999 року Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою за р. № 2-135 та 1/20 частині на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.10.2004 року Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою за р. №1-2886. Право власності за спадкодавцем зареєстроване КП «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» в книзі №48, номер запису: 5367, реєстраційний номер: 7676836. Дана інформація підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом від 05.02.2018 року, що засвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данюк Л.В. Позивачем звернуто увагу на те, що спадкодавець [PERSON] отримала частину нерухомого майна згідно договору дарування, посвідченого 26.03.1999 року Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою за р. № 2-135. Тобто на час вчинення даного правочину не існувало ніяких обмежень та заборон щодо нерухомого майна, що розташоване за адресою [ADDRESS] . В 2023 році співвласники нерухомого майна - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вирішили відчужити нерухомість, яка їм належить і знаходиться за адресою [ADDRESS] . Однак, виявилось, що на нерухомому майні, що знаходиться за адресою [ADDRESS] зареєстроване обтяження, яке унеможливлює здійснення дій з нерухомим майном. Співвласник вказаної нерухомості [PERSON] звернулась за інформацією до Державної організації «Перша Ужгородська Державна нотаріальна контора» та отримала довідку від 17.10.2023 року за № 560/01-16, згідно якої в архівних даних Реєстру для реєстрації заборон Першої Ужгородської держнотконтори за 1950-1960 роки на підставі повідомлення б/н «Заготоуправлением Закарпатского облпотребсоюза», щодо видачі позики від 26.06.1957 року реєстратором Першою Ужгородською держнотконторою було зареєстровано обтяження: заборона (архівний запис) майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] , що належав [PERSON] , комментарій « [NUMBER] , по поводу видачі ссуди 6000 руб.» Зазначено, що відмітки про скасування заборони (підстави з зазначенням сторінки у збірнику скасованих заборон) немає. Також в довідці зазначено, що документи Першої Ужгородської ДНК за 1957 рік передані на зберігання в Закарпатський обласний державний нотаріальний архів. При цьому у позовній заяві зазначено, що громадянин [PERSON] ніколи не був в числі власників нерухомості, яка на даний час належить у певних частках позивачам. Крім того, дана особа не є родичем позивачам ніякого ступеня спорідненості. Адвокат зазначає, для з`ясування ситуації, інший співвласник вказаного майна [PERSON] звернулась з клопотанням до Комунального підприємства Ужгородської міської ради «Архітектурно-Планувальне Бюро» (далі КП «АПБ») з метою з`ясування всіх обставин та можливих ситуацій щодо вказаного майна. Була отримана відповідь з КП «АПБ» за №443/23 від 17.10.2023, згідно якої було зазначено, що відповідно з матеріалами інвентаризаційних справ, які знаходяться на зберіганні даного комунального підприємства, станом на 31.12.2012 наявна інформація про зміну нумерації будинку [ADDRESS] , колишня адреса: [ADDRESS] . Одночасно КП «АПБ» повідомило, що по будинку належному до 2009 року гр. [PERSON] по [ADDRESS] , також відбулась зміна нумерації - колишня адреса: [ADDRESS] . Як зазначає адвокат, із-за змін в нумерації будинків та неналежного впорядкування всієї документації з боку державних або комунальних органів, склалась ситуація, де заборона наклалася на майно людей, які не мають відношення до громадянина [PERSON] , який в 1957 році отримав якусь позику та не вчинив дій щодо зняття заборони на своє майно. Адвокат наголошує на тому, що спадкодавець [PERSON] отримала частину нерухомого майна за адресою [ADDRESS] ) згідно договору дарування, посвідченого 26.03.1999 Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою за р. № 2-135. Тобто на час вчинення даного правочину не існувало ніяких обмежень та заборон щодо нерухомого майна, що розташоване за адресою [ADDRESS] . Якщо б існувала заборона з 1957 року, як це вказує Перша Ужгородська державна нотаріальна контора, то здійснити правочин укладення договору дарування від 26.03.1999 року, було би неможливо. При цьому у позові вказано на те, що всі ці документи та факти вказують на те, що вказана заборона виникла на майно інших людей, які не мають відношення до гр. [PERSON] , який брав позику в 1957 році і тільки зміна адреси та помилки в документації призвели до незаконного обмеження прав громадян на користування та розпорядження своїм майном. Адвокат зазначає, що дана заборона перешкоджає співвласникам будинку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належним чином розпоряджатися своєю власністю. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.02.2024 по справі №308/1010/24 вказана заборона «комментарий 1517-50» була знята, рішення суду набуло законної сили 29.03.2024. Проте зазначають, що при спробі здійснити нотаріальні дії з`ясувалось, що державна організація «Перша Ужгородська державна нотаріальна контора» надала неповну та неточну інформацію і є ще один заборонний запис, який заважає позивачам користуватись своєю нерухомістю, що розташована за адресою [ADDRESS] . Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує обтяження - заборона (архівний запис), архівний номер 657140LVOV31, архівна дата 11.08.1998, дата виникнення 21.07.1958, № реєстра 162-1, внутр.№2401D02C29EF502B414F, комментарий 1793-308. Зазначають, що вказана заборона також виникла на майно інших людей, які не мають відношення до гр. [PERSON] , який брав позику в 1958 році і тільки зміна адреси та помилки в документації призвели до незаконного обмеження прав громадян на користування та розпорядження своїм майном. Звертають увагу, що обтяженим може бути лише майно боржника, що обтяження застосовується лише при наявності до того законних підстав, і таких підстав по відношенню позивачів не існує, відомостей про існування таких підстав у осіб, яким раніше належало дане майно на праві власності відсутні, що могло б розглядатись як прийняття боргу при прийнятті спадщини; ні стягувача, в інтересах якого і за повідомленням якого було застосовано заборону, ні первинного документу - підстави для заборони на даний час не існує, - то позивачі справедливо вважають, що при таких обставинах права позивачів порушені і підлягають судовому захисту. Також вказують, що накладення арешту на майно позивачів відбулось через зміну в нумерації будинків та допущених помилок в документації, відсутні правові підстави накладення вказаної заборони, відсутність судових спорів щодо видачі будь-яких позик та судових рішень щодо отриманих позик, позивачі вважають, що є всі підстави для зняття заборони з нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Крім того зазначають, що всі строки позовної давності минули, так як з дати отримання позики невідомою позивачам особою [PERSON] минуло більше 60 років. 17.05.2024 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та надано строк відповідачу для подання відзиву на позов. 26.06.2024 від відповідача по справі - Перша Ужгородська Державна нотаріальна контора, надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначили, що Перша Ужгородська державна нотаріальна контора не визнає себе відповідачем у справі, оскільки щодо обтяження спірного майна виконувала функцію лише реєстратора та не порушувала прав позивачів, жодною дією чи бездіяльністю не перешкоджає позивачам користуватися та розпоряджатися майном та не вчиняє інших дій, які б порушували права та інтереси позивачів. При цьому у листі зазначено, що на момент реєстрації заборони у 1957, 1958 роках предметом обтяження був будинок за адресою: [ADDRESS] , що належав [PERSON] . Згідно довідки КП «Архітектурно-планувальне бюро Ужгородської міської ради» від 17.10.2023 №3443/23, що додана до позовної заяви, наявна інформація про зміну нумерації будинку [ADDRESS] , власник [PERSON] , а будинку позивачів присвоєно номер [ADDRESS] . Також зазначили, що позивачі по даній справі не являються власниками нерухомого майна, на яке накладено обтяження. Відповідно до договору дарування від 20.11.2009, реєстр №3-2032, зареєстрованого Ужгородським БТІ 03.12.2009, власником вищевказаного житлового будинку є [PERSON] , на чий будинок накладена заборона на підставі повідомлення Закарпатської облспоживспілки б/н від 26.06.1957 та 21.07.1958. Додатково вказали, що до теперішнього часу державному нотаріусу не надано повідомлення кредитора про погашення зобов`язань боржником, Перша ужгородська державна нотаріальна контора як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивачів цієї заборони, тому заборона, зазначена у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, не може бути скасована. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивачів адвокат Свида О.Г. подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проводиться без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивачі - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними спорудами та будовами, що знаходяться в [ADDRESS] . [PERSON] є спадкоємцем її брата [PERSON] померлого [INFO] і спадкове майно складається з 1/20 частини житлового будинку з надвірними спорудами та будовами, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи копіями: - свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої ужгородської державної нотаріальної контори Ластівка А.В. від 01.12.2005 року, Спадкова справа №629/2004 рік. Зареєстровано в реєстрі за №3-3696: - Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунальне підприємство «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» номер витягу: 12859734 від 12.12.2006.; реєстраційний №7676836, будинок: [ADDRESS] ; Номер запису: 5367 в книзі: 48. Форма власності: приватна спільна часткова, частка 1/20. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №50791673 від 05.02.2018 спадкодавець [PERSON] , [INFO] , дата смерті - [INFO] , спадкоємцем є [PERSON] , спадкове майно 19/20 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкове майно спадкодавця [PERSON] належало їй на підставі договору дарування в розмірі 9/10 частинах, посвідченого 26.03.1999 року Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою за р. № 2-135 та 1/20 частині на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15.10.2004 року Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою за р. №1-2886. Право власності за спадкодавцем зареєстроване КП «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» в книзі №48, номер запису: 5367, реєстраційний номер: 7676836. Дана інформація підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину за законом від 05.02.2018 року, що засвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данюк Л.В. [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] і спадкове майно складається з 19/20 частин житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрованим в реєстрі №23 та №24 від 05.02.2018 спадкова справа №07/2017, виданого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Данюк Л.В. за померлою [PERSON] , на майно померлої, а саме 19/20 житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно копій свідоцтв про спадщину позивачі [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину зареєстрованого №24 спадкова справа №07/2017 від 05.02.2018) та [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину зареєстрованого №23 спадкова справа №07/2017 від 05.02.2018) отримали по 19/40 частини кожна - житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження вказаному матеріали справи містять також витяги про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Згідно з довідкою від 17.10.2023 №560/0116 Першої ужгородської державної нотаріальної контори, вбачається, що згідно архівних даних Реєстру для реєстрації заборон Першої ужгородської держнотконтори за 1950-1960 роки на підставі повідомлення б/н Заготуправлением Закарпатского облпотребсоюза, щодо видачі позики від 26.06.1957 року реєстратором Першою ужгородською держнотконторою було зареєстровано обтяження: заборона (архівний запис) майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] , що належав [PERSON] , «комментарий 1517-250, по поводу видачі ссуди 6000 руб.» Відмітки про скасування заборони (підстави з зазначенням сторінки у збірнику скасованих заборон) немає. Зазначено також, що документи Першої ужгородської ДНК за 1957 рік передані на зберігання в Закарпатський обласний державний нотаріальний архів (м. Ужгород, вул. Гойди, 8, 4-й поверх). Згідно листа КП «Архітектурно-планового бюро» Ужгородської міської ради №443/23 від 17.10.2023, у відповідь на клопотання позивача [PERSON] зазначено, що за матеріалами інвентаризаційних справ, які знаходяться на зберіганні в КП «Архітектурно-планувальне бюро» Ужгородської міської ради, станом на 31.12.2012р. наявна інформація про зміну нумерації будинку [ADDRESS] , колишня адреса; [ADDRESS] . Одночасно повідомлено про те, що по будинку належному до 2009р. гр. [PERSON] по [ADDRESS] , також відбулась зміна нумерації - колишня адреса: [ADDRESS] . Згідно з статтею 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі -Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових правна нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав. Нерухоме майно - земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. За змістом статті 3 Закону №1952-IV державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) вчиняються, якщо право власності чи інше речове право на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті та статтею 4 1 цього Закону. Згідно з частини другої статті 19 Закону №1952-IV державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: 1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; 2) рішень судів, що набрали законної сили; 3) ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; 4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; 5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; 7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Статтею 91 Цивільного кодексу України передбачено, що юридичні особи мають цивільні права та обов`язки - цивільну правоздатність, яка виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно до положень статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно статті 33 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 15 травня 2003 року №755-IV юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням державного органу, прийнятим у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 609 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Відповідно до статті 73 Закону України "Про нотаріат" містить перелік випадків, коли державний нотаріус накладає заборону на відчуження об`єкта нерухомого майна. Так, заборона накладається тоді, коли: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона; при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. До інших передбачених законом випадків належить накладення арешту на об`єкти нерухомого майна органами дізнання чи слідства або судовими установами у зв`язку зі справами, що знаходяться в їхньому провадженні. Відповідно до статті 74 Закону України "Про нотаріат" одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17липня 1997р.№ 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частинами 1 та 2 ст.321 ЦК України передбачено, зокрема, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що згідно архівних даних Реєстру для реєстрації заборон першої ужгородської держнотконтори за 1950-1960 роки на підставі повідомлення б/н Заготуправлением Закарпатского облпотребсоюза, щодо видачі позики від 21.07.1958 реєстратором Першою Ужгородською держнотконторою було зареєстровано обтяження: заборона (архівний запис) майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] , що належав [PERSON] , «комментарий 1793-308». Відомостей, що на даний час юридична особа Заготуправлением Закарпатского облпотребсоюза, або його правонаступник існує або ліквідовано (припинено) суду не надано, такі не підтверджується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який є відкритим для вільного доступу. Разом із тим, з матеріалів справи встановлено, що обтяження: заборона (архівний запис) майна, здійснено щодо житлового будинку [ADDRESS] , що належав [PERSON] , «комментарий 1793-308, підстава обтяження: повідомлення, б/н, 21.07.1958, Закарпатське управління облпостачсоюза, за реєстром.» Відомостей щодо того, що [PERSON] на момент вчинення запису був власником спірного будинку або є власником на даний час в матеріалах справи відсутні та суду такі не надані. Згідно архівної довідки, по будинку належному до 2009 р. [PERSON] по [ADDRESS] , відбулась зміна нумерації колишня адреса: [ADDRESS] . Також, встановлено, що станом на 31.12.2012 наявна інформація про зміну нумерації будинку [ADDRESS] , колишня адреса; [ADDRESS] . Вказане може свідчити про те, що у зв`язку із зміною нумерації будинків, на даний час існує заборона (архівний запис) на відчуження житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , «комментарий 1793-308, що виникла згідно архівних даних Реєстру для реєстрації заборон Першої ужгородської держконтори за 1950-1960 роки на підставі повідомлення б/н «Заготоуправлением Закарпатского облпотребсоюза» щодо видачі позики від 21.07.1958 року». Також суд констатує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.02.2024 по справі №308/1010/24 знято заборону (архівний запис) на відчуження житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що виникла згідно архівних даних Реєстру для реєстрації заборон Першої ужгородської держнотконтори за 1950-1960 роки на підставі повідомлення б/н «Заготуправлением Закарпатского облпотребсоюза» щодо видачі позики від 26.06.1957 року. Враховуючи, що обтяженим може бути лише майно боржника, що обтяження застосовується лише при наявності для того законних підстав, і таких підстав по відношенню до позивачів суду не надано, відомостей про існування таких підстав у осіб, яким раніше належало дане майно на праві власності відсутні, що могло б розглядатись як прийняття боргу при прийнятті спадщини; ні стягувача, в інтересах якого і за повідомленням якого було застосовано заборону, ні первинного документу - підстави для заборони на даний час не існує, з урахуванням відповідей наданих Державним архівом Закарпатської області та Закарпатським обласним державним нотаріальним архівом, не відоме місце знаходження і інші необхідні для пошуку дані про особу «Заготоуправлением Закарпатского облпотребсоюза» (по відношенню до якого застосовано дане обтяження), - то суд вважає, що при таких обставинах права позивачів порушені і підлягають судовому захисту. Враховуючи наведені вище норми матеріального та процесуального права, зважаючи на те, що відомості про юридичну особу «Заготоуправлением Закарпатского облпотребсоюза» або правонаступника вказаної юридичної особи відсутні, беручи до уваги, що відсутність у позивачів права вчиняти будь-які правочини відносно нерухомого майна у зв`язку з реєстрацією в Державному реєстрі прав обтяження перешкоджає їм у повній мірі реалізовувати свої права власника (право володіння, користування, розпорядження), суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Щодо вимоги про стягнення з відповідача понесених позивачами судового збору в розмірі 3 634,00 грн. та витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 20 000,00 грн. суд зазначає наступне. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи ; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, позовна заява містить лише ордери на представництво адвокатом інтересів позивача. Однак підтвердження понесених позивачами витрат на правничу допомогу матеріали справи не містять. Разом із тим ні позивачами, ні їх представником не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували розмір судових витрат в даній справі, а тому доводи представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу є безпідставними і необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, то судові витрати, сплачена сума судового збору, покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України та,

Outcome: approved