Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Поковба Василь Васильович, звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову, позивачка посилається на те, що 15 квітня 2010 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. За час їх спільного життя у даному шлюбі, [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Проживали вони спільно у помешканні батьків відповідача [PERSON] , який добудували разом, перебуваючи у шлюбі. Враховуючи, що за місцем проживання не було роботи, позивачка зазначає, що вони разом з відповідачем виїжджали на сезонні роботи за межі території України, спільно заробляли кошти, за які у подальшому побудували будинок на дворогосподарстві батьків відповідача, ресторан та у січні 2020 року у м. Чернівці за спільно зароблені кошти у сумі 28000 доларів США придбали автомобіль марки «TOYOTA-LAND CRUISER- 200» 2008 року, державний номер знак [NUMBER] , який відповідач [PERSON] зареєстрував в Тячівському ТСЦ МВС 2143 саме на себе. У березні 2023 року вона виїхала за кордон де працювала на будівництві. Повернувшись додому у грудні місяці 2023 року і прийшовши до будинку в якому вона проживала разом з відповідачем та дочкою, їй стало відомо, що згідно рішення Тячівського районного суду від 19.09.2023 року відповідач з нею розлучився та одружився вдруге. Однак позивачка стверджує, що окрім побудованого спільно у шлюбі з відповідачем будинку, ними було набуто майно, а саме автомобіль марки «TOYOTA-LAND CRUISER- 200» 2008 року, д.н.з [NUMBER] середня ринкова вартість якого станом на 17 січня 2024 року згідно звіту №04/01/2024 складає 993630 гривень. Зазначає, що вона пропонувала відповідачу добровільно поділити спільне майно, та відшкодувати кошти, при цьому попросила у відповідача суму грошової компенсації, яка би відповідала половині вартості лише їх спільного автомобіля. Однак відповідач відмовився від вказаної пропозиції та навпаки намагається продати автомобіль та привласнити всі виручені кошти собі. Враховуючи наведене позивачка просить поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: автомобіль марки «Toyota Land Cruiser - 200» 2008 року державний номерний знак [NUMBER] , шляхом виплати їй відповідачем, грошової компенсації половини вартості вказаного транспортного засобу та зобов`язати відповідача здійснити виплату грошової компенсації у сумі 496,815 гривень. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.01.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.01.2024 року заяву позивача [PERSON] та її представника адвоката Поковби Василя Васильовича, про забезпечення позову в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , в інтересах якої діє представник, адвокат Поковба Василь Васильович до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя повернуто заявнику. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.02.2024 року витребувано від Територіального сервісного центру МВС №2143 \~ \~ \~ \~- належним чином засвідчені копії документів, щодо реєстрації за [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] транспортних засобів та документів, що послужили підставою для реєстрації за [PERSON] , транспортного засобу марки "TOYOTA - LEND CRUISER - 200, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та перереєстрації вказаного транспортного засобу [PERSON] на користь третіх осіб. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 18.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну спарву до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник адвокат, Поковба В.В. будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися. 26.06.2024 року представник позивачки подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його та позивачки участі. Вказує, що проти ухвалення заочного рішення, не заперечує. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення за штрих коловими ідентифікаторами №0600093110312, 0600908861172, 0600921943145, 0600927585470 в судове засідання не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Суд, виконуючи вимоги\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив, а також те, що представник позивача просив справу розглянути у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити та не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 15 квітня 2010 року між сторонами був укладений шлюб, який був зареєстрований виконкомом Глибокопотіцької сільської ради Тячівського району, Закарпатської області за актовим записом №40. Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області ухваленого 19.09.2023 року у цивільній справі № 307/2890/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , вказний шлюб було розірвано. З відмітки проставленої на вказному рішенні суду вбачається, що таке набрало законної сили 19.10.2023 (а.с.14-16). Як вбачається з свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 22.07.2011 виконкомом Глибокопотіцької сільської ради, Тячівського району, Закарпатської області, сторони мають спільну доньку народжену у шлюбі [PERSON] [INFO] (а.с.13). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як убачається з наведеного рішення суду, яким шлюб між сторонами було розірвано, на момент розгляду справи судом, позивач та відповідач проживали окремо, спільного господарства не вели та фактично припинили шлюбні відносини. Як зазначено у ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі у період з 15.04.2010 по 19.10.2023. Судом також встановлено, що у вказаний період перебування у шлюбі - 15.01.2020 згідно наявного регіонального масиву та бази даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС, за відповідачем [PERSON] , [INFO] в ТСЦ 7341 РСЦ ГСЦ МВС в Чернівецькій області було зареєстровано транспортний засіб марки «TOYOTA-LAND CRUISER- 200» з державним номерним знаком [NUMBER] , що стверджується листом начальника Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) Територіальний сервісний центр МВС №2143 від 06.03.2024 №31/28/2-2143-107. Глава 8 СК України регламентує право спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкту у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У частині першій статті 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак доведеним є факт, що сторони у період із 15.04.2010 по 19.10.2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого набули у спільну сумісну власність спірний транспортний засіб. Судом також встановлено, що вже після розірвання між сторонами шлюбу, а саме 9.02.2024 вказаний транспортний засіб відповідачем [PERSON] було перереєстровано за іншою особою в ТСЦ 2143 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях , що вбачається з листа начальника Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) Територіальний сервісний центр МВС №2143 від 06.03.2024 №31/28/2-2143-107. (а.с. 68). З акту огляду реалізованого транспортного засобу №7566/24/000510 від 8.02.2024 року видно, що на підставі договору купівлі продажу №7566/24/1/000500 від 8.02.2024 власником транспортного засобу- відповідачем [PERSON] , придбаний сторонами у шлюбі автомобіль марки «TOYOTA-LAND CRUISER- 200» з державним номерним знаком [NUMBER] , було продано [PERSON] (а.с. 69-70) Факт продажу відповідачем спірного транспортного засобу також підтверджується самим договором купівлі - продажу транспортного засобу №7566/24/1/000500 від 08.02.2024, де зазначено, що автомобіль було продано [PERSON] , мешканці [ADDRESS] за ціною 50 000,00 грн. (а.с.71). При цьому з акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, від 7.02.2024, вбачається, що на час огляду транспортний засіб «TOYOTA-LAND CRUISER- 200» 2008 року випуску знаходиться у задовільному стані (а.с. 72). Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не можуть домовитись щодо вартості транспортного засобу та його належності. З звіту №04/01/2024 виконаного 17.01.2024 суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] вбчається, що середня ринкова вартість автомобіля «TOYOTA-LAND CRUISER- 200» 2008 року, державний номер знак [NUMBER] станом цін на 17.01.2024 року становить 993630 гривень. (а.с. 18-21) . Саме, виходячи з вказаної вартості рухомого майна позивачка звернувшись до суду з даним позовом про стягнення грошової компенсації 1/2 частини автомобіля, як спільного сумісного майна в порядку поділу майна подружжя, просить стягнути з відповідача 496 815 гривень грошової компенсації. З огляду на відсутність будь-яких домовленостей між сторонами щодо вартості спірного майна та те, що відповідачем в межах розгляду справи, не спростовано презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте сторонами в період шлюбу, суд визнає обгрунтованою позицію позивачки щодо встановленої вартості майна, що підлягає поділу згідно поданого звіту суб`єкта оцінювальної діяльності. Відповідно до вимог ч.3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що вищезазначене майно було набуте подружжям під час шлюбу, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та такий відчужений відповідачем без відома позивачки, а тому наявні підстави для задоволення позову про поділ майна, шляхом зобов`язання відповідача здійснити позивачці виплату грошової компенсації у сумі 496815 гривень, що становить 1/2 частини вартості придбаного ними у шлюбі спірного транспортного засобу. При цьому суд констатує, що з огляду на обраний позивачкою спосіб захисту прав, задоволення вказаного позову, шляхом зобов`язання відповідача виплатити позивачці грошову компенсацію половини вартості вказаного транспортного засобу, жодним чином не порушує права третіх осіб на користь яких, відповідачем було відчужено спірний транспортний засіб. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення судовий збір у сумі 4968,15 гривень. Відповідно до ст. ст. 60, 63, 68, 69, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved