Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 листопада 2009 року по 30 вересня 2015 року. Від спільного проживання у шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти спочатку проживали з відповідачкою, однак, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків старший син [PERSON] з 01 вересня 2018 року проживає з батьком в с. Яблунівка Прилуцького району та навчається в КЗ «Яблунівський ліцей», а з 25 квітня 2019 року і менший син [PERSON] теж проживає з батьком в с. Яблунівка Прилуцького району та навчається в КЗ «Яблунівський ліцей». 13 січня 2023 року батько мобілізований до Збройних Сил України, тому діти фактично проживають з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] . Позивач має достатній дохід, забезпечує дітей матеріально та створює всі необхідні умови для їх достойного життя, навчання та розвитку. Мати дітей на даний час має нову сім`ю, проживає із співмешканцем та їх спільною дитиною. Старшим дітям [PERSON] не допомагає, участі в їх житті не приймає, вихованням не займається, веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, з дітьми не спілкується, життям та здоров`ям дітей не цікавиться, що відповідно до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 28 лютого 2024 року роз`єднано позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Залишені позовні вимоги у межах справи за позовом [PERSON] про стягнення аліментів у Прилуцькому міськрайонному суді Чернігівської області. Позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав виділено в окреме провадження, а матеріали по ньому передано з підсудністю до Ічнянського районного суду Чернігівської області (а.с. 31-32); ухвалою судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2024 року прийнято справу до свого провадження, яку призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження (а.с. 38); 27 березня 2024 року до суду надійшло клопотання від представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 43), яке ухвалою суду від 27 березня 2024 року було задоволене (а.с. 44); ухвалою суду від 08 квітня 2024 року до участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-військову частину [NUMBER] (а.с. 60-61); ухвалою суду від 02 травня 2024 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду (а.с. 78); 05 липня 2027 року до суду надійшло клопотання від представника позивача [PERSON] про долучення копії заяви [PERSON] (а.с. 90). У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Відповідачка [PERSON] у судове засіданні не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ічнянської міської ради Матвієнко Г.Ю. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Представники третіх осіб Яблунівської сільської ради, як органу опіки і піклування та військової частини [NUMBER] у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що [PERSON] є його колишньою невісткою. Після того як його син розлучився з [PERSON] , діти залишилися проживати з матір`ю у с. Тростянець Ічнянського району Чернігівської області. У 2018 році у рідної сестри [PERSON] спочатку забрали старшу дитину [PERSON] , а в 2019 році в тієї ж сестри забрали меншу дитину [PERSON] . З того часу діти постійно проживають в с. Яблунівка Прилуцького району Чернігівської області разом з ним, його дружиною та сином. Відповідачка до своїх дітей не приїжджала, матеріально не допомагала, але інколи їм телефонує. У 2024 році меншому сину купила телефон, а старшому сину купила м`яч, які передала по «Новій почті». У 2021 році забирала дітей до себе додому на 10 днів, які потім повернулися назад. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що позивач доводиться їй рідним братом. Їй відомо, що після розірвання шлюбу сторін діти залишилися проживати з відповідачкою. У 2018 році старшого сина, який проживав на той час у рідної сестри [PERSON] , забрав до себе батько. Згодом, у 2019 році, батько забрав до себе і меншого сина, який також на той час проживав у рідної сестри відповідачки. За період перебування дітей з батьком, мати 1 чи 2 рази забирала дітей на канікули, більше не приїжджала, матеріально дітям не допомагає. Спілкується з ними у телефонному режимі. Відзиву на позов відповідачкою не подано. Пояснень щодо позову третіми особами не надано. Враховуючи, що заяв про розгляд справи за відсутності [PERSON] та відзиву на позов від неї не надано, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, провівши заочний розгляд справи, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши показання свідків, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 листопада 2009 року по 30 вересня 2015 року (а.с. 7). Від спільного проживання у шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] (а.с. 6), та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 6 - на звороті). Відповідно до довідки Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області № 2254 від 28.07.2023 року, [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , сином [PERSON] , батьком [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Діти проживають разом з батьком (а.с. 17- на звороті). Із характеристики з місця проживання [PERSON] вбачається, що останній зареєстрований та фактично проживає в [ADDRESS] . Розлучений. Виховує двох неповнолітніх дітей. За роки проживання в с. Яблунівка [PERSON] з негативного боку себе не проявляв. Конфліктних ситуацій з жителями села не було, скарг та нарікань щодо його поведінки до сільської ради не надходило. Компрометуючими матеріалами стосовно [PERSON] сільська рада не володіє. [PERSON] депутатом не являється та не є членом виконавчого комітету (а.с. 18). Позивач призваний на військову службу по мобілізації під час дії воєнного стану з 13.01.2023 року (а.с. 8, 9-13). Згідно довідок КЗ «Яблунівський ліцей» Чернігівської обласної ради № 204 та № 203 від 02.08.2023 року [PERSON] переведений до 6 класу вказаного ліцею, а [PERSON] переведений до 8 класу вказаного ліцею, які не перебувають на повному державному утриманні (а.с. 18-на звороті, а.с. 19). Відповідно до листа КЗ «Яблунівський ліцей» Чернігівської обласної ради № 202 від 02.08.2023 року, [PERSON] навчається в КЗ «Яблунівський ліцей» з 25.04.2019 року, а [PERSON] зарахований до ліцею 01.09.2018 року. За час навчання дітей у закладі їх мати [PERSON] своїх синів не відвідувала, не надсилала листів та грошових переказів, життям та здоров`ям дітей не цікавилась. З класними керівниками, вихователями зв`язок не підтримувала (а.с. 19-на звороті). Із актів обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей [PERSON] та [PERSON] вбачається, що останні зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] , бабою [PERSON] та дідом [PERSON] . У господарстві утримується птиця. Обробляється земельна ділянка розміром 0,48 га. Є земельні паї площею 17,22 га, які здаються в оренду. Житловий будинок з господарськими будівлями знаходиться у задовільному стані. Користуються пічним опаленням. Мають дві житлові кімнати, які є охайними. Мають всі речі домашнього вжитку, достатньо одягу, взуття та всі належні умови для виховання дітей (а.с. 20, а.с. 20-на звороті). Житловий будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № 141 від 29.04.1991 року (а.с. 21, а.с. 21-22-на звороті) Згідно ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ст. 150 СК України виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов`язками батьків. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН, 20 листопада 1959 р. (принцип 6, 8), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дитина повинна при всіх обставинах бути серед тих, хто першим отримує захист і допомогу. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 21 квітня 2001 року виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку засобом захисту прав дитини, і з іншого, заходом впливу на батьків, які не виконують свої батьківські обов`язки щодо дитини, а тому є крайнім заходом впливу на цих осіб. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 171 СК України, судом у присутності представника органу опіки та піклування було вислухано думку дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з приводу вирішення спору про позбавлення їх матері батьківських прав, які зазначили, що хотіли б проживати разом з батьком, так як з ним краще. Разом з тим повідомили, що на даний час вони проживають разом з батьком, бабусею та дідусем у с. Яблунівка Прилуцького району Чернігівської області, де ходять до школи. За період їх проживання з батьком, мати забирали їх 2-3 рази на літні канікули, декілька разів присилала посилки з речами, іграшками та солодощами. У 2024 році [PERSON] прислала [PERSON] м`ячі, а [PERSON] мобільний телефон. Мати телефонує їм декілька разів на місяць та питає як їхнє життя. Інколи телефонує у стані сп`яніння. Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до положень ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Яблунівською сільською радою Прилуцького району Чернігівської області, як органом опіки і піклування, надано висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету від 09 листопада 2023 року №73, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 25, 26-27). Із даного висновку вбачається, що після розірвання шлюбу батьків діти [PERSON] та [PERSON] спочатку проживали з матір`ю, але з 01.09.2018 старший син почав проживати з батьком, дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] в [ADDRESS] . З 25 квітня 2019 року після повернення від матері за цією ж адресою перебував у же й син [PERSON] . Фактично діти зараз проживають із бабусею, оскільки батько з 13 січня 2023 року мобілізований до Збройних Сил України, а дідусь - будівельник і працює вахтовим методом. Батько матеріально забезпечує потреби дітей. Мати проживає в м. Ічня та має іншу сім`ю. Веде аморальний спосіб життя, неодноразово притягувалася до відповідальності за різними статтями й особливо не турбується про дитину, з якою на даний час проживає, відповідно не проявляє ані найменшої турботи і до старших дітей. За інформацією КЗ «Яблунівський ліцей» Чернігівської обласної ради, мати дітей не відвідувала, не надсилала листів та грошових переказів, не цікавилася їхнім життям та здоров`ям, не підтримувала зв`язків ні з класним керівником, ні з вихователями. Ічнянською міською радою, як органом опіки і піклування також надано висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету від 10 листопада 2023 року № 422, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 29, 30). І даного висновку вбачається, що інформацією наданою КЗ «Яблунівський ліцей» Чернігівської обласної ради, [PERSON] своїх дітей не відвідувала, не надсилала листів та грошових переказів, життям та здоров`ям дітей не цікавилась. З класними керівниками, вихователями зв`язок не підтримувала. За результатами проведеної роботи було встановлено, що [PERSON] не цікавиться життям дітей, не займається вихованням, матеріально не забезпечує, не забезпечує здобуття ними освіти, тобто остання самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Однак, як було встановлено у судовому засіданні відповідачка вже ж таки цікавиться дітьми та їх життям, так як декілька разів забирала останніх до себе на літні канікули, присилала їм посилки з речами, іграшками, солодощами, телефонує їм по 2-3 рази на місяць, що вказує на прояв інтересу матері до своїх дітей. Враховуючи, що відповідно до ч. 5, 6 ст. 19 СК України висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, тому останні, з урахуванням викладеного, суд не може прийняти, як доказ умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, що може потягнути за собою позбавлення її батьківських прав. Разом з тим, даючи оцінку оформленій в нотаріальному порядку заяві [PERSON] , відповідно до якої остання відмовляється від батьківства стосовно своїх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, суд враховує, що законодавством України не передбачена така підстава позбавлення батьківських прав як відмова від дитини. Утім, навіть визнання відповідного позову відповідачкою не може бути основою для її позбавлення батьківських прав, враховуючи наявність досліджених доказів у справі. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках. А головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (постанова КЦС від 20.12.2023 у справі №522/20260/21). Саме ці докази і вважатимуться законними підставами для задоволення позову (постанова КЦС від 29.11.2023 у справі №607/15704/22). Суд критично ставиться до посилань позивача, що однією з підстав звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав стало те, що відповідачка з дітьми не спілкується та не цікавиться їхнім життям, оскільки вказане спростовано показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , а також поясненнями самих дітей [PERSON] , [PERSON] . Таким чином суд вважає, що позивачем не надано переконливих доказів умисного ухилення відповідачкою від батьківських обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей, а також те, що остання взагалі не приймає участі в їх житті. Разом з тим, незважаючи на це, винна поведінка відповідачки у нехтуванні батьківськими обов`язками вже таки наявна, оскільки вона в повному обсязі не дотримується порядку участі у вихованні дітей, що призвело до відсутності з її сторони постійного піклування про фізичний і духовний розвиток, допомоги у навчанні, підготовку до самостійного життя. Згідно абзацу 2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Зазначене також підтримується практикою Верховного суду, зокрема постановою КЦС від 04.04.2024 у справі №553/449/20). За таких обставин, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про те, що відповідачці слід надати можливість виправити свою винну поведінку шляхом встановлення контакту з дітьми у належному обсязі, попередивши відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням відповідачкою батьківських обов`язків. З урахуванням викладеного у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати з відповідачки стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed