Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

11.10.2023 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов [PERSON] , поданий представником адвокатом Рішко С.І., та який в подальшому уточнений в редакціях від 18.12.2023 року, від 28.12.2023 року (а.с.97,102), до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В уточнених позовних вимогах позивач [PERSON] просить: 1) встановити факт прийняття [PERSON] , [INFO] , спадщини до майна після смерті його матері, [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном; 2) визнати за нею, [PERSON] , право власності на земельні ділянки загальною площею 0,6002 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №019978 від 14.11.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №50, у т.ч. земельну ділянку в урочищі «Біля хати» площею 0,1692 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельні ділянки в урочищі «Над дорогою» площею 0,2050 га, в урочищі «Над дорогою» площею 0,1260 га та в урочищі «Загорода» площею 0,1000 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані в селі Пилипець Хустського району Закарпатської області, в порядку спадкування за законом до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] ; 4) визнати за нею, [PERSON] , право на земельну частку (пай) у майні колективного сільськогосподарського підприємства «Шипіт» с.Пилипець Міжгірського району Закарпатської області площею 1,43 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0128718 від 08.11.2000 року, виданого на підставі рішення Міжгірської районної державної адміністрації від 11.06.1997 року №292, в порядку спадкування за законом до майна померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] , зазначає, що 10.05.1971 року виконкомом Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області був зареєстрований шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , за актовим записом №13 та після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Батьками [PERSON] були [PERSON] , 1912 року народження та [PERSON] , 1922 року народження, шлюб між якими було зареєстровано 27.11.1938 року в селі Ізки Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис №2. [INFO] помер [PERSON] в с.Пилипець Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.05.1985 року. Згідно довідки виконкому Пилипецької сільради від 25.07.2023 року №677, померлий [INFO] [PERSON] був постійним мешканцем [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті в будинку проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - дружина померлого; [PERSON] , [INFO] - син померлого; [PERSON] , [INFO] - невістка померлого. На випадок своєї смерті [PERSON] заповітів не складав. Спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №019978, виданого 14.11.1995 року Пилипецькою сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №50, [PERSON] належали чотири земельні ділянки загальною площею 0,6002 га, в т.ч.: - земельна ділянка площею 0,1692 га призначена для обслуговування житлового будинку, розташована в урочищі «Біля хати» в с. Пилипець Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області; - земельна ділянка площею 0,2050 га призначена для ведення особистого підсобного господарства, розташована в урочищі «Над дорогою» в с.Пилипець Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області; - земельна ділянка площею 0,1260 га призначена для ведення особистого підсобного господарства, розташована в урочищі «Над дорогою» в с.Пилипець Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області; - земельна ділянка площею 0,1000 га призначена для ведення особистого підсобного господарства, розташована в ур.«Загорода» в с.Пилипець Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області. Позивач зазначає, що [PERSON] належав сертифікат на земельну частку (пай) серії ЗК №0128718 від 08.11.2000, виданий на підставі рішення Міжгірської районної державної адміністрації від 11.06.1997 року №292, яким посвідчувалося її право на земельну частку (пай) площею 1,43 в умовних кадастрових гектарах у майні колективного сільськогосподарського підприємства «Шипіт» с.Пилипець Міжгірського району Закарпатської області, вартістю 1173,00 грн. Довідкою виконкому Пилипецької сільради від 24.07.2023 року вказано, за наслідками перенумерації адреса житлового будинку [ADDRESS] було змінено на №276 в с.Пилипець. [INFO] [PERSON] померла в с.Пилипець Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.12.2002 року. Згідно довідки виконкому Пилипецької сільради від 15.12.2021 року за №1424, померла [PERSON] була постійною мешканкою [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в даному будинку проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - внучка померлої (донька Позивачки); [PERSON] , [INFO] - правнук померлої; [PERSON] , [INFO] - правнучка померлої. Як вказує позивач, поховання та організацію традиційних поминальних заходів померлої [PERSON] проводив її син [PERSON] (чоловік позивачки) власним коштом, що підтверджується довідкою виконкому Пилипецької сільради від 24.07.2023 року за №663 (а.с.16). Позивач зазначає, що після смерті матері (у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини) [PERSON] вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном, а саме: земельними ділянками, зазначеними у Державному акті №019978. Він отримав на зберігання оригінали Державного акту №019978 і Сертифікату №0128718, сплатив земельний податок за 2002 рік, вів на землях померлої [PERSON] підсобне господарство. Дані обставини серед іншого підтверджуються письмовими показами колишнього голови Пилипецької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] , та сусідки [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] , відібраними адвокатом Рішко С.І. на підставі п.7 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», за їх добровільною згодою. Позивач вказує, що доказом вступу в управління та володіння спадковим майном є той факт, що після смерті [PERSON] оригінали Держакту №019978 і Сертифікату №0128718 зберігалися у [PERSON] [INFO] помер [PERSON] в с.Пилипець Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.06.2003 року. Згідно довідки виконкому Пилипецької сільради від 03.07.2023 року за №615, померлий [PERSON] був постійним мешканцем [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті в будинку проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] , [INFO] . 08.06.2003 року позивачка звернулася до Міжгірської державної нотаріальної контори Закарпатської області із заявою про прийняття спадщини до майна померлого [PERSON] , на підставі якої було зареєстровано спадкову справу №34/2004. 04.10.2023 року в інтересах позивачки її представник звернувся до державного нотаріуса Міжгірської держнотконтори Закарпатської області із заявою про видачу Позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON] , а саме на земельні ділянки зазначені в Держакті №019978, та на Сертифікат №0128718. Як було встановлено нотаріусом, Позивачка прийняла спадщину за [PERSON] як спадкоємець за законом шляхом постійного спільного проживання. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався, рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлого [PERSON] до приватного нотаріуса не надходили. Постановою №104/02-31 від 04.10.2023 року державний нотаріус [PERSON] , з посиланням на норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 №296/5, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, зазначені в Державному акті №019978 у зв`язку з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів та про причині невстановлення факту прийняття спадщини [PERSON] за майном померлої [INFO] [PERSON] , а тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16.10.2023 відкрито провадження у справі №302/1814/23, визначено проведення судового розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, з викликом (повідомленням) сторін, представників сторін (а.с.43-44). Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 18.12.2023 року за клопотанням представника позивача адвоката Рішка С.І. залучено до участі у цивільний справі № 302/1814/23 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.108). Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 14.02.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання по розгляду справи по суті, з викликом сторін, представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (а.с.126-128). В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Рішко С.І. не з`явилися, про день та час проведення судового розгляду були повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте на адресу суду 07.08.2024 року подано письмову заяву представника позивача адвоката Рішка С.І. з проханням розглянути справу без його участі та за відсутності його довірителя [PERSON] , за наявними у справі матеріалами. Заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві (а.с.201). Представник відповідача Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено, відзив на позов [PERSON] , заперечень проти заявлених нею позовних вимог на адресу суду не подано. Проте, до суду надійшла заява представника відповідача Пилипецької сільської ради, в якій просять розглянути цивільну справу без участі уповноваженої особи сільської ради за наявними у справі матеріалами, проти заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування не заперечують (а.с.200). Третя сторона на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні 21.02.2024 року підтримала у повному обсязі заявлені [PERSON] позовні вимоги, погоджується з обставинами, викладеними у позові та не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Третя сторона без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день і час його проведення була повідомлена своєчасно та належним чином, проте на адресу суду 14.02.2024 року подано письмові пояснення її представника адвоката Рішка С.І., в яких зазначено, що [PERSON] погоджується з обставинами, викладеними в позовній заяві її матері [PERSON] та підтверджує ці обставини. Просить позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Просить розглянути справу за її відсутністю у зв`язку з перебуванням за межами України (а.с.123). Допитана в судовому засіданні [PERSON] , [INFO] в якості свідка, суду пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] . По сусідству з її домогосподарством знаходиться будинок [ADDRESS] , в якому мешкає [PERSON] , чоловіком якої був [PERSON] , 1943 року народження. Мати позивачки [PERSON] мала у володінні чотири земельні ділянки, що знаходяться в селі Пилипець. Та після смерті [PERSON] цими ділянками користувався її син [PERSON] , вів підсобне господарство, косив, вирощував городину, а після його смерті цими ділянками користується позивачка [PERSON] . В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] , [INFO] пояснив, що він проживає в [ADDRESS] , Та в період часу з 1994 року по 2006 рік він займав посаду голови Пилипецької сільської ради. Неподалік від місця його проживання знаходиться будинок [ADDRESS] , в якому мешкає [PERSON] , чоловіком якої був [PERSON] . Мати позивачки [PERSON] мала у власності чотири земельні ділянки на території с.Пилипець. Після смерті [PERSON] цими ділянками користувався її син [PERSON] , вів підсобне господарство, косив, вирощував городину, а після його смерті цими ділянками користується позивачка [PERSON] . Надані ним письмові пояснення, відібрані представником позивача - адвокатом Рішком С.І., свідок підтримав у повному обсязі. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи № 302/1814/23, вислухавши в судовому засіданні 21.02.2024 року пояснення позивача [PERSON] , представника позивача, третьої особи [PERSON] , покази свідків [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши обставини у даній цивільній справі, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цієї справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 травня 1971 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Пилипецькою сільською радою Міжгірського району Закарпатської області, за актовим записом №13, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 10.05.1971 року, копія якого є в матеріалах справи (а.с.12) та як вбачається з вказаного свідоцтва, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Батьками [PERSON] були [PERSON] , 1912 року народження та [PERSON] , [INFO] , шлюб між якими було зареєстровано 27.11.1938 в селі Ізки Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис №02, що підтверджується архівним довідками, виданими Державним архівом Закарпатської області за вих.№ 22/01-12 від 28.02.2024 року, копії яких є в матеріалах справи (а.с.159-161). [INFO] помер [PERSON] у віці 73 роки в с.Пилипець Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18.05.1985 року, копія якого є в матеріалах справи (а.с.14). Згідно довідки виконкому Пилипецької сільради від 25.07.2023 року №677, померлий [INFO] [PERSON] був постійним мешканцем [ADDRESS] . Разом з ним на день його смерті проживали та були прописані: [PERSON] , [INFO] - дружина; [PERSON] , [INFO] - син; [PERSON] , [INFO] - невістка (а.с.15). Як вбачається з Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, [PERSON] , на випадок своєї смерті заповітів не складав. Спадкові справи після його смерті не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.50,56,57). З довідки виконкому Пилипецької сільради від 24.07.2023 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку з перенумерацією було змінено на діючий №276 (а.с.16). [INFO] померла [PERSON] у віці 80 років в селі Пилипець Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.12.2002 року, копія якого є в матеріалах справи (а.с.18). Як вбачається з відомостей, вказаних у довідці виконкому Пилипецької сільської ради за №1424 від 15.12.2021 року, померла [PERSON] була зареєстрована та постійно мешкала в [ADDRESS] та на день її смерті постійно разом з нею проживали та були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] - внучка; [PERSON] , [INFO] - правнук; [PERSON] , [INFO] - правнучка (а.с.19). З наявних в матеріалах справи Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті заповітів не складала. Спадкові справи після її смерті не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.50,59,60). Відповідно до відповіді державного нотаріуса Дунаєвої О.І., спадкові справи за майном померлої [INFO] [PERSON] (а.с.59) та за майном померлого [INFO] [PERSON] Міжгірською державною нотаріальною конторою не заводилися, інформація у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.56). Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЗК №019978, виданого 14.11.1995 року Пилипецькою сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №50, [PERSON] на праві власності належали чотири земельні ділянки загальною площею 0,6002 га, у тому числі: - земельна ділянка площею 0,1692 га призначена для обслуговування житлового будинку, розташована в урочищі «Біля хати» в с.Пилипець Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області; - земельна ділянка площею 0,2050 га призначена для ведення особистого підсобного господарства, розташована в урочищі «Над дорогою» в с.Пилипець Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області; - земельна ділянка площею 0,1260 га призначена для ведення особистого підсобного господарства, розташована в урочищі «Над дорогою» в с.Пилипець Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області; - земельна ділянка площею 0,1000 га призначена для ведення особистого підсобного господарства, розташована в урочищі «Загорода» в с.Пилипець Хустського (колишнього Міжгірського) району Закарпатської області (а.с.17). Рішенням Пилипецької сільської ради за №45 від 20.07.1995 року, передано у приватну власність [PERSON] земельні ділянки, які біли у них в постійному користуванні в розмірі 0,50 га, в урочищі «Загорода», згідно земельно-облікових документів (а.с.173). Рішенням Пилипецької сільської ради за №27 від 31.08.1997 року, передано у приватну власність [PERSON] (мешканка [ADDRESS] ) земельні ділянки, які біли у них в постійному користуванні в розмірі 0,10 га в урочищі «Над дорогою», згідно земельно-облікових документів (а.с.176). [PERSON] належав сертифікат на земельну частку (пай) серії ЗК №0128718, виданий 08.11.2000 року, як члену КСП «Шипіт», на підставі рішення Міжгірської районної державної адміністрації від 11.06.1997 року №292, яким посвідчено право [PERSON] на земельну частку (пай) площею 1,43 в умовних кадастрових гектарах у майні колективного сільськогосподарського підприємства «Шипіт» с.Пилипець Міжгірського району Закарпатської області, вартістю земельної частки (паю) 1173,00 грн. Вказаний сертифікат зареєстрований 18.11.2000 року в Книзі реєстрації сертифікатів за № 862, копія якого є в матеріалах справи (а.с.41). Довідкою Пилипецької сільської ради від 24.07.2023 року за вих.№663 зазначено, що поховання та організацію традиційних поминальних заходів померлої [PERSON] проводив її син [PERSON] (чоловік позивачки) (а.с.20). Як встановлено в судовому засіданні, та вбачається з показань свідків [PERSON] , [PERSON] , після смерті [PERSON] (у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини), її син [PERSON] вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном, зокрема: земельними ділянками, які відображені у Державному акті серії ІV-ЗК №019978 та [PERSON] безпосередньо отримав на зберігання оригінали правовстановлюючих документів - Державного акту №019978 та Сертифікату №0128718, також сплачував земельний податок, вів підсобне господарство на земельних ділянках матері [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер у віці 60 років в с.Пилипець Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.06.2003 року, копія якого є в матеріалах справи (а.с.33). Згідно довідки виконкому Пилипецької сільської ради від 03.07.2023 року за №615, померлий [PERSON] був постійним мешканцем [ADDRESS] , згідно погосподарської книги. На день його смерті постійно разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина - [PERSON] , [INFO] (а.с.34). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/договори) № 74904598 від 27.11.2023 року, сформованої державним нотаріусом Дунаєвою О.І, вбачається, що [PERSON] за життя заповіти не складав, інформація щодо заповітів у Спадковому реєстрі відсутня (а.с.67). Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 74904664, виданої 27.11.2023 року державним нотаріусом Дунаєвою О.І., після смерті [INFO] [PERSON] , за його майном відкрито спадкову справу №34/2004, яка є чинною, номер у спадковому Реєстрі 71632379 (а.с.68). З витребуваної судом спадкової справи №34/2004, заведеної Міжгірською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , який помер [INFO] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до майна померлого [PERSON] , звернулася 09 квітня 2004 року дружина померлого [PERSON] , позивачка у справі та в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.51). 09.04.2004 року [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , на спадкове майно, яке складається з автомашини марки ВАЗ-2109, 1991 року випуску. Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 798 (а.с.55). Постановою від 04.10.2023 року за №104/02-31 державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєвою О.І., відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки загальною площею 0,50 га, які знаходяться на території Пилипецької сільської ради, що належали [PERSON] по причині відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів та за відсутністю факту прийняття спадщини [PERSON] за майном померлої [INFO] матері [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного зазначеного питання в судовому порядку (а.с.36). Відповідно до Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 02.08.2023 за № 201- 20230802-0006353535 оціночна вартість земельної ділянки в ур. «Біля хати» площею 0,1692 га, зазначеної в Держакті №019978, на якій він розташований, становить 74 488,13 грн. Вартість земельних ділянок, призначених для ведення особистого підсобного господарства, зазначених у Державному акті №019978, становить: земельної ділянки в ур. «Над дорогою» площею 0,2050 га, яка відноситься до сіножаті, 1 337,08 грн; земельної ділянки в ур. «Над дорогою» площею 0,1260 га, яка відноситься до ріллі, 3 435,77 грн; земельної ділянки в ур. «Загорода» площею 0,1000 га, яка відноситься до сіножаті, 652,23 грн. Вартість земельної частки (паю) [PERSON] , згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ЗК №0128718 від 08.11.2000 року, становить 1 173,00 грн. Спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . За приписами ч.1 ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. За змістом частин 4,5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 судам роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Так, відповідно до листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Зазначене положення підтверджується висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 лютого 2019 року № 14-608цс18 (справа № 145/797/15-ц) та Верховним Судом у постанові від 15 травня 2019 року № 61-39068св18 (справа № 391/769/17). Таким чином, оскільки спадщина після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відкрилась у період чинності ЦК УРСР і строк прийняття спадщини закінчився у період дії вказаного кодексу, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на час відкриття спадщини до майна померлої [PERSON] , було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців, зокрема, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Отже, аналізуючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що доводи позовної заяви позивача [PERSON] повністю узгоджуються з наявними письмовими матеріалами справи, а тому вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, є обґрунтованими. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом згідно встановленої черговості має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч.1). Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві їх померлому родителю (ч.2). Отже, судом встановлено, що після смерті [PERSON] , у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР у спадкові права вступив її син [PERSON] до належного їй спадкового майна, яке складається з земельних ділянок, право власності на які посвідчено Державним актом №019978, та Сертифікатом №0128718. Та, відповідно після смерті [PERSON] права на все його спадкове майно, у тому числі на земельні ділянки, зазначені у вказаному Державному акті №019978, та на Сертифікат №0128718 перейшли до його дружини [PERSON] ,, позивачки у справі, як спадкоємиці за законом. Таким чином, [PERSON] фактично вступив в управління спадковим майном після смерті його матері [PERSON] , а тому, він фактично прийняв спадщину після її смерті на підставі ст.531 ЦК УРСР (в ред.1963 року). Та у зв`язку з тим, що за життя [PERSON] не оформив свої права на спадкове майно після смерті матері [PERSON] та відповідно, відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки та на Сертифікат №0128718, оформлені на ім`я [PERSON] в порядку спадкування, позивачка [PERSON] позбавлена можливості оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, а тому змушена звертатися до суду з даним позовом про визнання права власності на спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON] . Відповідно до ч 2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом. Положеннями статті 1217 Цивільного кодексу Україна встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Частиною першою статті 1221 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з нормами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). В свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Відповідно до п.«г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.152 ч.3 п.«а» Земельного кодексу України передбачає, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ст.131 ЗК України громадяни України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 3 ст.1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В п.5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до підпункту 4.16 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі - Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до пункту 4.19 глави 10 розділу ІІ Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст.ст.81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини підтверджуються сукупністю вивчених судом фактичних даних за наданими документами, що дає суду підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] . Таким чином, враховуючи встановлені судом в ході судового розгляду справи обставини, а також визнання позову відповідачем, останнім позовні вимоги не оспорені та приймаючи до уваги ті обставини, що прийняттям спадщини позивачкою [PERSON] ,, з огляду на положення статей 1258 і 1265 ЦК України, права та охороняємі законом інтереси інших осіб не порушуються, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності наявні у справі докази, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі за вищенаведеними підставами. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved