Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

У квітня 2024 року позивач ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційні втрати, 3 % річних та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс», як обслуговуюча організація надає послуги з утримання будинку та його прибудинкової території та виконує функції балансоутримувача будинку, надає житлово-комунальні послуги на підставі укладених з власниками нерухомого майна договорів. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] та машиномісця [ADDRESS] . 10.09.2014 року між сторонами було укладено договір № 201-020/1 «Про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних послуг», предметом якого є надання виконавцем, а споживачем своєчасної оплати наданих послуг. Також, 14.01.2019 року між сторонами укладено договір № 202-096/1 «Про надання послуг на утримання підземного паркінгу і машиномісця та послуг з централізованого опалення», предметом якого є надання виконавцем послуг з утримання паркінгу та машиномісця, а споживачем своєчасної оплати цих послуг у строк та на умовах, передбачених цим договором. Проте, зобов`язання відповідача щодо своєчасної оплати за спожиті послуги виконані не були, у зв`язку із чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по квартирі [ADDRESS] , за період часу з 01.08.2021 року по 31.03.2024 року в загальному розмірі 61 086 грн. 29 коп., яка складається з суми основного боргу у розмірі 50 038 грн. 23 коп., інфляційних втрати у розмірі 9 171 грн. 22 коп. та 3% річних у розмірі 1 876 грн. 84 коп., а також по машиномісці [ADDRESS] , за період часу з 01.02.2021 року по 31.03.2024 року в загальному розмірі 22 208 грн. 24 коп., яка складається з суми основного боргу у розмірі 18 984 грн. 56 коп., інфляційних втрати у розмірі 2 665 грн. 35 коп. та 3% річних у розмірі 558 грн. 33 коп. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на надані послуги та судовий збір. Ухвалою суду від 03.05.2024 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін на 13.05.2024 року. Повідомленням суду від 07.05.2024 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі від 03.05.2024 року та копія позовної заяви з додатками надсилалися судом на адресу місця реєстрації відповідача, вказану у довідці з Єдиного державного демографічного реєстру. Згідно з даними поштових відділень судова повістка повернулася на адресу суду без вручення. 08.08.2024 року на адресу суду від представника позивача Бабур О.П. надійшла заява, згідно якої остання повідомляє, що відповідачем було сплачено основний борг по квартирі [ADDRESS] у розмірі 50 038, 23 грн. та по машиномісцю [ADDRESS] в розмірі 18 984, 56 грн. Крім того, зазначає, що залишилися не оплачені штрафні санкції, за прострочення виконання зобов`язання. Тому просить розглядати справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. До судового засіданні сторони не з`явились з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є здійснення оплати за надані йому послуги, у розмірі та у валюті, визначеними договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Згідно з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: - утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; - купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; - поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та машиномісця [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 375702957 від 24.04.2024 року та № 375702795 від 24.04.2024 року (а.с. 25-31). 10.09.2014 року між ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» та [PERSON] укладено договір № 201-020/1 «Про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних послуг», предметом якого є надання виконавцем, споживачем своєчасної оплати наступних послуг (п. 2 договору) (а.с. 9-18). Відповідно до п. 3.1 вказаного договору сторони погодили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим, на підставі рахунку, виставленого виконавцем. Рахунок надається споживачу до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим. Як зазначено у п. 5.1.8 виконавець має право стягнути з споживача в судовому порядку заборгованість з оплати послуг, штрафні санкції, проценти та збитки. Згідно п. 5.1.9 договору, виконавець має право нарахувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому цим договором, інфляційні збитки та три процента річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Також, 14.01.2019 року між ТОВ «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» та [PERSON] укладено договір № 202-096/1 «Про надання послуг з утримання підземного паркінгу і машиномісця та послуг з централізованого опалення», предметом якого є надання виконавцем послуг з утримання паркінгу та машиномісця, а споживачем своєчасної оплати цих послуг у строк та на умовах, передбачених цим договором (п. 2.1. договору) (а.с. 19-22). Відповідно до п. 3.2.1 договору, споживач зобов`язується, оплачувати послуги в установлені цим договором строки та порядку. Згідно п. 3.2.2. споживачі зобов`язуються у разі несвоєчасного внесення платежів, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та пеню у розмірі встановленого цим договором. За змістом статей 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир та нежитлових приміщень у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») Щодо належного утримання та забезпечення належного санітарного, протипожежного і технічного стану спільного майна багатоквартирного будинку, то такий обов`язок відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» покладено на співвласників багатоквартирного будинку. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Такі ж вимоги передбачені в п. 7 Правил користування будинку та прибудинкової території, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 р. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно; розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку; розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Відповідно до наданого позивача розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача перед позивачем по квартирі [ADDRESS] , за період часу з 01.08.2021 року по 31.03.2024 року в загальному розмірі становить 61 086 грн. 29 коп., яка складається з суми основного боргу у розмірі 50 038 грн. 23 коп., інфляційних втрати у розмірі 9 171 грн. 22 коп. та 3% річних у розмірі 1 876 грн. 84 коп., а також по машиномісці [ADDRESS] , за період часу з 01.02.2021 року по 31.03.2024 року в загальному розмірі 22 208 грн. 24 коп., яка складається з суми основного боргу у розмірі 18 984 грн. 56 коп., інфляційних втрати у розмірі 2 665 грн. 35 коп. та 3% річних у розмірі 558 грн. 33 коп. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в процесі розгляду справи відповідач добровільно сплатила основний борг по квартирі у розмірі 50 038, 23 грн. та по машиномісцю в розмірі 18 984, 56 грн., про що зазначено представником позивача у заяві від 08.08.2024 року (а. с. 43). З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з розрахунком наданим позивачем за період часу з 31.03.2021 року по 24.04.2024 року відповідачу нараховано інфляційні нарахування та 3% річних. Водночас, суд зауважує, що відповідно до п. 4 ч. 3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 року зазначено, що забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Крім того, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Тобто, нарахування інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги у період з березня 2020 року є порушенням законодавства, що підлягає застосуванню в умовах воєнного стану. За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління та житлової експлуатації «Новосервіс» в частині стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних задоволенню не підлягають. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.

Outcome: dismissed