Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. [PERSON] (позивач) подав до суду позов до [PERSON] (відповідачка), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки і піклування Служба у справах дітей Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області (третя особа), у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування вимог щодо предмета спору покликається на те, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 29.08.2023 у справі №147/855/23 шлюб між сторонами розірвано. [PERSON] ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати дітей. Відповідачка вже тривалий час не проживає з дітьми, залишила їх та самоусунулася від надання їм матеріальної допомоги, а тому позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей. Судовим наказом Тростянецького районного суду Вінницької області від 29.11.2023 у цивільній справі №147/1593/23 з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Станом на 09.05.2024 [PERSON] вже заборгувала своїм дітям 29914,66 грн, що підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості Тростянецького відділу ДВС у Гайсинському районі Вінницької області від 09.05.2024. Відповідачка вже тривалий час питанням виховання та розвитку дітей взагалі не займається, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, вихованням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення дітей; не надає і доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання дітьми освіти. Згідно із довідкою ліцею селища Тростянець від 18.04.2024 №81 мати [PERSON] не бере участь у вихованні дітей. У закладі освіти жодного разу не з`являлася і наразі не з`являється, із вчителями та класними керівниками не спілкується, успішністю дітей не цікавиться, жодного разу не відвідувала батьківські збори. Старша сестра [PERSON] та батько [PERSON] цікавляться шкільним життям дітей, забезпечують іх потреби, підтримують контакт з учителями, відвідують батьківські збори. Таким чином відповідачка, будучи зареєстрованою за місцем проживання дітей, свідомо та безпідставно тривалий час ухиляється від їхнього виховання, що є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно них, оскільки жодних перешкод у здійсненні такого виховання ні зі сторони позивача, ні з будь-якого іншого боку немає. Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву. 15 липня 2024 року від Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради надійшло клопотання №01-33/471 від 15.07.2024 про доручення до матеріалів справи висновок органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради від 12 липня 2024 року №203 (а.с. 61-67). Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка у судові засідання 25.07.2024 та 08.08.2024 не з`являлася, хоча повідомлялася про дату, час і місце їхнього проведення належним чином, у порядку передбаченому ЦПК України. Конверти адресовані відповідачу поверталися до суду, як невручені, з відмітками відділення поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою». Додатково про дату, час та місце розгляду справи відповідачка повідомлялася шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі Судової влади України. Третя особа у судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце його проведення повідомлені у порядку передбаченому ЦПК України. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с. 24-25). Ухвалою підготовчого засідання від 16.07.2024 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду (а.с.71-72). В судовому засіданні 25.07.2024 допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак у зв`язку із неприбуттям відповідача у судовому засіданні оголошено перерву до 08.08.2024. В судове засідання 08.08.2024 прибули позивач та його представник, відповідач та представник третьої особи не прибули, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до статтей 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Позиція суду. Суд, заслухавши позивача [PERSON] та його представника - адвоката Дудіна Л. В., з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області 12.03.2008 (а.с. 9). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади №2023/0080753384 від 06.10.2023 місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Вінницької області 31.05.2012 (а.с. 11). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади №2023/008070731 від 06.10.2023 місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). [PERSON] народилася12 липня 2016 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] -, виданим Тростянецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 15.07.2016 (а. с.13). Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади №2023/008070688 від 06.10.2023 місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно із рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 29.08.2023 у справі №147/855/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 15-16). Відповідно до судового наказу Тростянецького районного суду Вінницької області від 29.11.2023 у справі №147/1593/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). Зі змісту довідки ліцею селища Тростянець від 18.04.2024 №81 мати [PERSON] не бере участь у вихованні дітей. У закладі освіти жодного разу не з`являлася і наразі не з`являється, із вчителями та класними керівниками не спілкується, успішністю дітей не цікавиться, жодного разу не відвідувала батьківські збори. Старша сестра [PERSON] та батько [PERSON] цікавляться шкільним життям дітей, забезпечують їх потреби, підтримують контакт з учителями, відвідують батьківські збори (а.с. 18). Рішенням виконавчого комітету №203 від 12.07.2024 затверджено висновок органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 62-63). Відповідно до зазначеного висновку, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Тростянецької селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зокрема зі змісту висновку випливає, що відповідно до акту обстеження умов проживання дитини складеного службою у справах дітей за місцем проживання батька, будинок складається із 4 кімнат, кухні, коридора. В будинку створені належні умови для сну, відпочинку та навчання дітей. Під час обстеження умов проживання в кімнатах було прибрано, санітарно-гігієнічні умови задовільні. Для дітей облаштовані окремі кімнати, в яких знаходяться шафа для зберігання особистих речей, ліжка та місця для виконання домашніх завдань. Діти забезпечені сезонним одягом та взуттям, яке відповідає віку та сезону; розвиваючими книгами та іграшками; гаджетами (телефонами). Відповідно до акта оцінки потреб дитини та її сім`ї, складеного фахівцем із соціальної роботи КЗ «Тростянецький селищний центр надання соціальних послуг, за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що складних життєвих обставин у сім`ї не виявлено та батько дітей спроможний їх забезпечувати. [PERSON] офіційно працює на ТОВ «Вінницька птахофабрика», на посаді санітар (ветеринарна медицина) та має постійний щомісячний дохід, що підтверджується довідкою про доходи (№11/1 від 11.06.2024). За складом характеру спокійний, тактовний. Зловживань алкогольними напоями не допускає. Згідно з довідками виданими КНП «Тростянецька лікарня» від 05.07.2024 №205 та №206 [PERSON] на обліку у психіатра та нарколога не перебуває. Відповідно до листа ліцею смт Тростянець від 10 червня 2024 року №132 мати [PERSON] у вихованні та навчанні дітей участі не бере. За час навчання дітей у закладі освіти мати не цікавиться навчанням дітей, з класним керівником на зв`язок не виходила жодного разу та не з`являлася на батьківські збори. Батько та старша сестра цікавляться успіхами дітей, постійно тримають зв`язок з вчителями. На запит служби у справах дітей Тростянецької селищної ради від 06.06.2024 №01-33/370 адміністрація КРП «Тростянецький центр ПМСД», повідомила, що мати [PERSON] вже більше року не виконує свої батьківські обов`язки щодо своїх дітей. На прийом до сімейного лікаря, мати [PERSON] , дітей не приводить, станом їх здоров`я не цікавиться, участі у їх вихованні не бере, на черговий медичний огляд дітей не супроводжує. Відповідно до листа Тростянецького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області від 09 травня 2024 року №8335 гр. [PERSON] не отримує аліментів від [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей за період з листопада 2023 року по квітень 2024 року. Відповідно до статті 171 СК України «Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном». Тому, на комісії з питань захисту прав дитини були запрошені та заслухані неповнолітні діти [PERSON] , 2008 року народження, та [PERSON] , 2012 року народження. Під час засідання комісії діти повідомили, що дійсно мати не спілкується з ними з червня 2023 року. За цей період мати дзвонила 1 раз, на даний момент телефон матері відключений. Неповнолітні діти [PERSON] , 2008 р.н., та [PERSON] , 2012 р.н., повідомили, що мають бажання проживати з батьком. Гр. [PERSON] , відповідно до позовної заяви, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Проте, як з`ясувалося, [PERSON] зареєстрована за вказаною вище адресою, але не проживає з травня 2023 року. Службі у справах дітей не вдалося дізнатися про точне місце перебування матері дітей, [PERSON] , не має змоги поспілкуватися з нею, щоб належним чином повідомити про цю справу та дізнатись її позицію. Наведені факти можна розцінювати, як ухилення матері від виховання дітей, свідомого нехтування нею своїх обов`язків (а.с. 64-67). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю обставин, які свідчать про ухилення матері неповнолітніх дітей від виконання своїх обов`язків по їхньому вихованню. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України (далі СК України), Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон №2402-III) та Конвенції ООН про права дитини (далі Конвенція). Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно із частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду із цим позовом, батько дітей [PERSON] , як підставу позбавлення батьківських прав [PERSON] визначив те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не створила належних умов для повноцінного розвитку та виховання дітей. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (зокрема постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі №357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі №545/560/21). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі №213/2822/21. Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача. Узагальнені обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідачка [PERSON] є матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають разом з батьком [PERSON] , який їх виховує та доглядає. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову. Надавши оцінку аргументам сторін, суд зауважує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд підкреслює, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою як для батька (матері), так і для дитини серйозні правові наслідки, однак, водночас, зауважує, що за певних обставин це є єдиним способом забезпечення якнайкращих інтересів дітей. Аналіз поведінки відповідачки на підставі досліджених у судовому засіданні доказів дозволяє виснувати, що відповідачка тривалий час не займається вихованням дітей, не піклується про них та їхній розвиток, не спілкується з ними в достатній мірі, не цікавиться їхнім здоров`ям, життям та навчанням. Матеріали справи не містять жодних фактичних даних, які б вказували на наявність у відповідачки труднощів чи перешкод, що унеможливлюють виконання нею обов`язку по вихованню дітей, тобто наявність об`єктивних причин, які не залежали від її волі та пояснюють таку поведінку відповідачки. Також, суд бере до уваги те, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Як випливає з висновку органу опіки і піклування [PERSON] , 2008 року народження та [PERSON] , 2012 року народження висловили бажання проживати із батьком, зазначили, що мама від них пішла і не спілкується з ними з червня 2023 року. Сторона позивача, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на умисне ухилення матері дітей від виконання своїх обов`язків по їхньому вихованню, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). Показами свідка [PERSON] встановлено, що вона є сусідкою і кумою [PERSON] . Свідок зазначає, що [PERSON] (відповідачку) бачила десь півтора роки тому, вона на повідомлення не реагує. Ще привітала з 08 березня і зникла (не відповідала на телефонні дзвінки і не приїздила до дітей). Вважає, що мати самоусунулась від виховання дітей, діти проживають з батьком, доглянуті, сусіди чим можуть допомагають. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , суду повідомила, що вона є сусідкою з позивачем, перебуває в гарних відносинах. Зазначає, що відповідач покинула дітей десь півтора роки тому. Діти залишились з батьком. [PERSON] (позивач) хворий але справляється з дітьми, діти чисті охайні. Мати за півтора роки не цікавиться дітьми, не зустрічається з ними, на думку свідка так не можна поступати це і не по совісті і не по серцю. Покинула дітей бо кохання захотіла, де [PERSON] зараз свідку невідомо. Свідок [PERSON] , повідомила, що є рідною дочкою сторін і сестрою дітей. Зазначила, що з татом в хороших відносинах, а з мамою не спілкується. Свідок зазначила, що мама зрадила татові з іншим чоловіком, який має судимості, з дітьми не спілкується, і не цікавиться ними. Якось телефонувала [PERSON] , але ображала його. Зазначає, що мати меншу сестру як водила до садочка то била її. У вересні 2023 року на день народження свідка мати подзвонила їй, однак замість привітань ображала. Були проблеми зі здоров`ям дитини, старший брат [PERSON] запитав матір хто буде лікувати, на що вона відповіла, що не знає. Зазначила, що про маму нічого більше не може сказати, а на батьків телефон надходять відео з погрозами. Мати не забезпечує потреби дітей, не цікавиться їхніми успіхами у школі, батьківські збори не відвідує, здоров`ям дітей не цікавиться. Таким чином, за наведених обставин у своїй сукупності, суд доходить переконання, що відсутність будь-яких дій зі сторони відповідачки [PERSON] стосовно дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , по їхньому вихованню та піклуванню, є свідомою, а тому умисною та винною поведінкою. Така поведінка відповідачки свідчить про нехтування своїми обов`язками щодо виховання дітей, тому дає підстави стверджувати, що вона усвідомлено ухиляється від виконання цих обов`язків. Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки протягом розгляду справи судом (з травня 2024 року до серпня 2024 року), не вбачається зміни поведінки матері на краще. Відповідач не з`являлася в судові засідання і жодних дій на зміну своєї поведінки не вчиняла. Отже, з урахуванням обставин, норм матеріального права та практики їх застосування, наявні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки наявні виняткові обставини для застосування такого заходу впливу у спірному випадку такий висновок зроблено з урахуванням якнайкращих інтересів дітей. На думку суду, таке втручання у права матері, як позбавлення її батьківських прав, буде «необхідним в демократичному суспільстві», водночас [PERSON] має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у випадку зміни ставлення до виконання батьківських обов`язків, після налагодження контакту з дітьми, а також якщо вона буде брати участь у їхньому вихованні, розвитку та піклуванні. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов варто задовольнити повністю. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позов задоволено повністю, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір сплачений аозивачем за подання позовної заяви, у сумі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідачки. На підставі статті 51 Конституції України, статтей 155, 164-166 Сімейного кодексу України, статтей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року та

Outcome: approved