Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

16 квітня 2024 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до АТ «Ідея Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16 червня 2017 року між ним та відповідачем було укладено Угоду С20.201.76257 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, відповідно до якої банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії по поточному рахунку зі сплатою 24,00 процентів за користування кредитом. Позивач зазначає, що оскільки наданий йому кредит є споживчим, то на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 18 якого, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Однак, всупереч положенням чинного законодавства України Банк у пункті 2 розділу 4 Паспорту споживчого кредиту зазначив про те, що плата за обслуговування (від залишку заборгованості на кінець місяця) кредитної заборгованості становить 4%. Крім того, відповідно до підпункту 10.9.2 пункту 10.9 Розділу 10 Публічної пропозиції ПАТ «Ідея Банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яку прийняв Позивач шляхом підписання вищевказаної Угоди, чинної на дату підписання сторонами Угоди, за обслуговування кредитної заборгованості Банком Клієнт сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в визначену згідно графіку дату погашення заборгованості за Кредитом та в розмірах, визначених в умовах обраного кредитного продукту та публічної угоди за обраним кредитним продуктом. Клієнт повертає Кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в щомісячних внесках включно до дня/числа кожного місяця визначеного як дата погашення згідно актуального Графіку щомісячних платежів за Кредитом. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок , відкритий Клієнту в Банку, МФО 336310, з якого проводиться погашення заборгованості за Кредитом у такій черговості: 1) для оплати прострочених процентів, простроченої плати за обслуговування кредитної заборгованості; 2) для оплати простроченої заборгованості по Кредиту; 3) для погашення строкових процентів та строкової плати за обслуговування кредитної заборгованості; 4) для погашення строкової заборгованості по Кредиту; 5) для погашення штрафних санкцій (пені) згідно умов публічної угоди за обраним кредитним продуктом, 6) погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашення заборгованості за кредитом) (пункт 10.18 Розділу 10 вищевказаної Публічної пропозиції) (копія із офіційного сайту Банку додається, оригінал знаходиться у Відповідача: посилання на сайт: https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts). Позивач вважає, що встановлення винагороди за обслуговування кредиту, що за своїм змістом передбачає компенсацію за рахунок позичальника дій банку, які він здійснює на свою користь і які супроводжують кредит, є незаконним. Вказує, що він сплатив банку 19432,10 гривні на виконання даного кредитного договору, включаючи безпідставну плату за обслуговування кредитної заборгованості. З огляду на це, просить суд визнати недійсним пункт 2 розділу 4 Паспорту споживчого кредиту (Стандартизована форма) від 16 червня 2017 року, укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , щодо встановлення плати за обслуговування (від залишку заборгованості на кінець місяця) кредитної заборгованості у розмірі 4% та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених [PERSON] , за Угодою С20.201.76257 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 16 червня 2017 року, з часу її укладення, та зарахувати вже сплачені позичальником кошти, що були спрямовані АТ «Ідея Банк» на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості у рахунок погашення загальної заборгованості (тіло кредиту) по Угоді С20.201.76257 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 16 червня 2017 року. 24 липня 2024 року на адресу суду від представника відповідача АТ «Ідея Банк» Трофімової Л. надійшла заява в якій остання вважає позов [PERSON] необґрунтованим та безпідставним з огляду на те, що останньому було відомо щодо всіх умов договору. Також просить застосувати терміни позовної давності за вимогою позивача, а, відтак, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 29 липня 2024 року від позивача [PERSON] надійшла заява, у якій останній просить суд відхилити заяву відповідача про застосування термінів позовної давності з огляду на п. 6 Угоди С20.201.76257 від 16 червня 2017 року, відповідно до якого позовна давність за спорами, що випливають з Угоди, становить 10 років. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 18 квітня 2024 року справу прийнято до розгляду, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали. Протокольною ухвалою суду від 19 червня 2024 року розгляд справи відкладено на 30 липня 2024 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, відповідно до поданої заяви від 29.07.2024 р. просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, у заяві від 24 липня 2024 року просив розгляд справи проводити у його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, будь-яких пояснень, заяв чи клопотань не подавав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 16 червня 2017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Угоду №C20.201.76257 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки. Угода укладається згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями до нього, діюча редакція якого розміщена на інтернет-сторінці Банку за електронною адресою www.Idеаbank.ua. За умовами вказаного договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по рахунку. Відповідно до п. 3.1., 3.2., 3.3. вказаного договору максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 гривень. Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 5000,00 гривень. Враховуючи, що зобов`язання банку щодо встановлення Кредитної лінії є для нього відкличними та без ризиковими, визначення суми Кредитної лінії, що може бути доступна клієнту, протягом строку дії відновлювальної Кредитної лінії, здійснюється банком в межах встановленого угодою максимального ліміту Кредитної лінії без будь-яких обмежень. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24% річних. Відповідач, підписавши дану Угоду підтвердив, що він ознайомлений з її умовами, Договору комплексного банківського обслуговування, Тарифами Банку, з паспортом споживчого кредиту та іншими умовами обслуговування які оприлюднені на інтернет-сторінці Банку www.іdeabank.ua, та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згідний. Ця угода є укладеною з дня її підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за угодою (п. 7 Угоди). Угода підписана сторонами та скріплена мокрою печаткою Банку. Із змісту паспорту споживчого кредиту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Відповідно до положень ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Згідно з ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Судом також встановлено, що 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова «ЄАПР» був укладений договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги коштів, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів до боржників вказаних у реєстрі. Згідно з п. 5.1., 5.2., 5.5. вказаного договору факторингу права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного Реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п. 4.1. цього договору. В день підписання сторонами Реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань передбачених п. 4.1. цього договору, клієнт втрачає права на будь-які платежі боржників в оплату їх заборгованостей за первинними договорами. В разі звернення боржників до клієнта з приводу виконання зобов`язань за відступленими факторові правами вимог, клієнт повідомляє про необхідність виконання зобов`язань на користь фактора. Фактор не бере на себе будь-яких договірних зобов`язань клієнта за первинними договорами, окрім прав вимоги за такими первинними договорами щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості з боржників. Відповідно до Реєстру боржників №2 до договору відступлення прав вимоги №07072023 від 07 липня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги за кредитним договором №C20.201.76257 від 16 червня 2017 року до позивача [PERSON] в сумі 33600,45 гривень. Судом також встановлено, що на розгляді Горохівського районного суду Волинської області (суддя Санакоєв Д.Т.) знаходиться справа №155/1983/23 за позовом ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №C20.201.76257 від 16 червня 2017 року. Як вбачається із заяви на виконання вимог ухвали від 06 лютого 2024 року, ухвалою суду від 18 січня 2024 року в даній справі у ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» витребувано оригінали усіх доказів у даній справі. На виконання ухвали суду Товариство надало суду витребувані документи, зокрема, угоди, заяви, письмові згоди, паспорт споживчого кредиту, тощо. Щодо розрахунку заборгованості первісного кредитора АТ «Ідея Банк» за кредитним договором за період з 16 червня 2017 року по 07 липня 2023 року повідомило, що звернулось до первісного кредитора з відповідними запитами щодо надання додаткових доказів, а саме детальних розрахунків заборгованості за укладеним договором. При цьому, ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» зазначило, що надає копію Договору, розрахунку заборгованості [PERSON] та копію виписки по рахунку заборгованості з 16 червня 2017 року по 07 липня 2023 року. Оригінали таких доказів просить суд повернути одразу після дослідження. Отже, спір про стягнення кредитної заборгованості розглядається судом за позовом Товариства, якому Банк (відповідач у даній справі) переуступив право вимоги. Первісний кредитор (АТ «Ідея Банк») представив новому кредитору (ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів») усі документи, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника. При прийнятті рішення суд виходив з наступного. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (пункти 3 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Відповідамч - у цивільному судочинстві сторона, якій пред`явлено позов. Відповідно до позиції Великої палати Верховного Суду належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто, особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги, захистити порушене право чи інтерес позивача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (пункт 63)). Суд дійшов висновку, що належним відповідачем в даній справі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до якого перейшло право вимоги на підставі договору факторингу №07072023 від 07 липня 2023 року за кредитним договором, укладеним між Банком та [PERSON] . Правова природа договору відступлення права вимоги полягає в тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав визначених договором, у якому виникло таке зобов`язання. Саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», у разі обґрунтованості заявленої позивачем вимоги про незаконність встановлення винагороди за обслуговування кредиту, може здійснити перерахунок платежів, здійснених [PERSON] та зарахувати сплачені ним кошти за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення загальної заборгованості. Важливим суд вважає й те, що спір про стягнення з боржника [PERSON] кредитної заборгованості за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уже перебуває на розгляді в суді і належні докази, а саме виписка по рахунку за період з 16 червня 2017 року по 07 липня 2023 року, передана первісним кредитором новому кредитору і знаходиться в матеріалах даної справи. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а в разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ст. 51 ЦК України). Однак, клопотання про залучення належного відповідача позивачем подано не було. При цьому, суд бере до уваги, що установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 39)). Враховуючи вказані висновки, які є обов`язковими до застосування судом (ст. 263 ЦПК України), суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Ухвалюючи судове рішення, суд, крім іншого, приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з цих підстав, а тому не надає оцінку іншим доводам позовної заяви, які стосуються розгляду справи по суті.

Outcome: dismissed