Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

Адвокат Кошова Я.М. від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернулась до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», в якій просить: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №1283 від 19.01.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., за яким з позивача стягується на користь відповідача заборгованість в сумі 35450,00 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що 24.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64632566, з якої позивач дізналась, що відносно неї здійснюється примусове виконання виконавчого напису №1283 від 19.01.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. про стягнення на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості і сумі 35450,33 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса є таким, що не підлягає виконанню внаслідок того, що заборгованість не є безспірною, також під час вчинення виконавчого напису допущено значущі порушення встановленого порядку вчинення нотаріальної дії. Позивач категорично не погоджується з позицією відповідача щодо безспірної заборгованості, адже між [PERSON] та АТ «Перший український міжнародний банк» (колишній АТ «Перший український міжнародний банк») не було укладено жодних кредитних договорів. Відповідно, за відсутності договору відсутня будь-яка заборгованість. Стягувачем не доведено факт придбання кредиту, на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис. Самостійною підставою для задоволення позову є виконання напису згідно правової норми, що на дату виконання напису втратила чинність, а саме п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ №1172 від 29.06.1999. Таким чином виконавчий напис вчинено за наявності спору по наявності боргу та на підставі неіснуючої правової норми з порушеннями встановленого порядку. Такі дії значно порушують право позивача, що стало підставою даного позову. 02 липня 2024 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Кошова Я.М. не з`явились. Представник позивача подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача. Також зазначила, що позивач обставини викладені в заяві підтверджує, наполягає на задоволенні позову в повному обсязі. Просить не стягувати з відповідача витрати на правничу допомогу. Представник відповідача АТ «Перший український міжнародний банк» в судове засідання не з`явився, надіслав на електронну пошту суду заяву про визнання позовних вимог, в якій просив: задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача 50% від суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви; розглянути справу без участі представника банку за наявними в справі матеріалами. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності\~сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Положеннями ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 19.01.2021 \~приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1283, про звернення стягнення з\~ [PERSON] , [INFO] , яка є боржником за кредитним договором №1001534696501 від 27.01.2020, укладеним ним із ПАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший український міжнародний банк», заборгованість за кредитним договором №1001534696501 від 27.01.2020. Стягнення заборгованості проводиться за період з 28.04.2020 по 23.11.2020. Загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника складає 35450,33 грн. З копії\~постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №64632566, винесеної 24.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною, вбачається, що відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із змінами та доповненнями (надалі - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, пунктом 2 Переліку документів, передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, пункт 2 вказаного переліку був визнаний незаконним та нечинним у повному обсязі згідно із постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14. Вказана постанова суду є чинною. В пункті 1 вищевказаного Переліку документів визначено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Таким чином, з 22.02.2017 кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Суд звертає увагу на те, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж беззаперечно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі та саме за цей період. Законодавством не визначений вичерпний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Відповідачем не було надано доказів того, що ним нотаріусу були надані будь-які документи, що підтверджують безспірність заборгованості у вказаний у виконавчому написі період. Зокрема, відповідачем не було надано доказів подання ним нотаріусу виписки з рахунку позивача, яка б містила обов`язкові реквізити, що повинні бути вказані у ній згідно\~п. 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (дата здійснення останніх (попередніх) операцій по рахунку, код валюти, суми операцій (відповідно за дебетом або кредитом) тощо). Без цих відомостей з виписки абсолютно неможливо з`ясувати коли і які саме суми були отримані позивачем від банку, коли були нараховані відсотки, комісія, в якому розмірі та за який період, яким є розмір заборгованості та чи існує заборгованість взагалі. Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Окрім того, відповідачем суду не було надано доказів на підтвердження того, що виконавчий напис вчинено на підставі нотаріально посвідченого договору. З урахуванням визнання судом з 22.02.2017 нечинним пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, видача таких виконавчих написів після 22.07.2017 можлива лише за умови пред`явлення оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів). Отже, оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, в той час як заборгованість, яка вказана у цьому написі, не є безспірною. Факт наявності цього виконавчого напису суттєво порушує права позивача. З огляду на вищенаведене та визнання відповідачем позову суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання вищенаведеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач за подачу позовної заяви сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн. (квитанція № 8518-3967-0772-3968 від 28.06.2024). Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 605,60 грн. сплачених нею при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору за подачу позову у сумі 605,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Представник позивача в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат зазначив витрати позивача на правничу допомогу в суму 5000 гривень, однак не додав до позовної заяви докази наявності та фактичного понесення витрат за договором про надання правової допомоги у зазначеному розмірі. Окрім того, представник позивача у поданій суду заяві просила не стягувати з відповідача витрати на правничу допомогу. Тому такі витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved