Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з останнього додаткові витрати на утримання дитини в розмірі частини понесених додаткових витрат по оплаті лікування дитини в сумі 57925,00 грн. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона з відповідачем мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . 16.09.2019 року рішенням Володарського районного суду Київської області було зобов`язано відповідача сплачувати аліменти на дитину в розмірі частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.07.2019 року, до досягнення дитиною повноліття. Проте, позивачка вказує, що відповідач добровільно не сплачує аліменти, через те, що він не повідомляв своє місцеперебування, виконавча служба не мала змоги стягувати аліменти та станом на 15.08.2022 рік сформувалась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 31857,65 грн. На даний час в зв`язку з станом здоров`я син має певні відхилення у розвитку та потребував та потребує постійного нагляду невролога, медичної та психологічної допомоги фахівців. Для покращення розвитку та стану дитини позивачка з 2019 року проводить медичні обстеження, лікування та корекцію дитини та вказує, що з 2020 року дитина займається у Інклюзивно-ресурсному центрі Володарської селищної ради Київської області. Також у зв`язку з тим, що у смт Володарка був відсутній лікар невролог, позивачка звернулась за допомогою до Медичного центру у м. Біла Церква, де дитині було проведено дослідження, лікування, а також корекційні заняття з фаховими спеціалістами. Вартість медичної допомоги, наданої у період з 2020 року по 2022 рік складає 115850,00 грн., які позивачка сплачувала самостійно. Позивачка вказала, що відповідач з 24.02.2022 року по даний час проходить військову службу, має грошове забезпечення та має змогу сплачувати аліменти та нести додаткові витрати на дитину. 31.08.2022 року ухвалою Володарського районного суду Київської області відкрито провадження в вище зазначеній справі, яке було відкладене на 09.11.2022 року. 07.11.2022 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки він проходить службу у військовій частині [NUMBER] . 09.11.2022 року увалою суду зупинено провадження у справі. 03.10.2023 року ухвалою Володарського районного суду Київської області відновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 01.11.2023, яке було відкладено на 15.11.2023 року в зв`язку з неявкою відповідача. 15.11.2023 року ухвалою Володарського районного суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.12.2023 року. 14.12.2023 року судове засідання було відкладено на 26.12.2023 року. 26.12.2023 року судове засідання було відкладено на 11.01.2024 року. 24.11.2023 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, оскільки він проходить військову службу з 13.12.2022 року по 12.12.2025 року, відповідно до контракту з Державною прикордонною службою України та не має змоги реалізувати свої права та обов`язки у даній справі через навантаженість у зв`язку з збройною агресією російської федерації. 11.01.2024 року ухвалою суду зупинено провадження у справі. 16.01.2024 року на ухвалу Володарського районного суду Київської області у справі №364/457/22 від 11.01.2024 року було подано апеляційну скаргу. Постановою Київського апеляційного суду від 29.04.2024 року ухвалу Володарського районного суду Київської області від 11.01.2024 року про зупинення провадження скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Суддею Володарського районного суду Київської області Ткаченко О.В. судове засідання призначено на 09.07.2024 року. 09.07.2024 року судове засідання відкладено на 23.07.2024 року. 07.06.2024 року від відповідача до суду надійшла заява про зупинення провадження у справі, оскільки він проходить військову службу з 13.12.2022 року по 12.12.2025 року, відповідно до контракту з Державною прикордонною службою України та не має змоги реалізувати свої права та обов`язки у даній справі через навантаженість у зв`язку з збройною агресією російської федерації. 23.07.2024 року ухвалою Володарського районного суду Київської області у задоволенні заяви [PERSON] про зупинення провадження у справі відмовлено, судове засідання відкладено на 09.08.2024 року. 18.06.2024 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Марценюк Л.А., надійшло клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, 01.07.2024 року Ухвалою Володарського районного суду Київської області дане клопотання задоволено. Повноважний представник позивачки в режимі відеоконференції та позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в справі не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявсь у встановленому законом порядку, на адресу суду надійшло поштове повідомлення з відміткою про відсутність адресата по місцю реєстрації. Крім того, про дату та час розгляду справи відповідач повідомлявсь шляхом розміщення оголошення на сайті Володарського районного суду Київської області. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживання процесуальними правами. У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ст. 280 ЦПК України, суд, враховуючи вказані факти, згоду позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та показів позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача та її представника в режимі відеоконференції, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено об`єктивно судом у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджено копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 04 лютого 2016 року, в якому в графі батько зазначений [PERSON] , в графі мати зазначена [PERSON] . Рішенням Володарського районного суду Київської області від 16.09.2019 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на дитину в розмірі частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.07.2019 року, до досягнення дитиною повноліття. На даний час дитина проживає з матір`ю. Згідно консультативного висновку ПП «ЦЕНТРУ СТИМУЛЯЦІЇ МОЗКУ» від 16.01.2020 року, [PERSON] , [INFO] , поставлено діагноз: затримка психорозмовного розвитку на резидуальному фоні. Слабка мозочкова недостатність. Вказане підтверджується матеріалами справи та рекомендаційними листами від 16.01.2020 р. та 22.07.2020 року. Дитина пройшла ряд платних реабілітаційних процедур, а саме: медичних та корекційних послуг. Всього, згідно актів наданих послуг ТОВ «Клініка ЦСМ» від 06.02.2022 року, позивачкою витрачено коштів від 16.01.2020 до 11.02.2022 на загальну суму 115850,00 грн. Відтак позивачка звернулася з відповідним позовом до суду та просить стягнути з відповідача половину понесених витрат на лікування сина в сумі 57925,00 грн.. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З цього приводу, у постанові Верховного Суду України №6-1489 цс 17 від 13 вересня 2017 року, зазначено, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. При цьому, суд враховує, що наведене вище положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається ст. 185 СК України. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. В окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину - вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат визначається, у даному конкретному випадку, залежно від фактично понесених витрат на дитину. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в таких витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів, відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь - якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на лікування дитини у платному лікувальному закладі. Додаткові витрати на дитину можуть покриватися після їх фактичного понесення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що витрати на лікування та реабілітацію дитини, медичні та корекційні послуги, підтверджуються копіями відповідних документів та копією акту наданих послуг ТОВ «Клініка ЦСМ» від 16.01.2020 до 11.02.2022 для [PERSON] в сумі 115850,00 грн., що містять в матеріалах справи. Таким чином до стягнення з відповідача підлягає половина суми понесених позивачкою витрат в сумі 57925,00 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок.

Outcome: approved