Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

20.10.2007 року між заявником [PERSON] та [PERSON] ( Заінтересована особа) було укладено шлюб про що зроблено актовий запис №8, відповідно до свідоцтва про шлюб від 20.10.2007 року серія [NUMBER] , виданого Стрюківською сільською радою Миколаївського району Одеської області. За час перебування у шлюбі у Заявника та Заінтересованої особи народились діти, а саме: малолітня донька [PERSON] , [INFO] та малолітній син [PERSON] , [INFO] . Починаючи із листопада 2022 року сімейні відносин між Заявником та Заінтересованою особою не задались, відповідні особи проживали окремо, спільного побуту не вели. 20.01.2023 року між Заявником та Заінтересованою особою було укладено договір щодо порядку виплати аліментів та участі у вихованні дітей, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровим О.А., запис № 25. ( Договір від 20.01.2023 року ). Договором від 20.01.2023 року, також було визначено наступне: - батьки дійшли згоди, що після розірвання шлюбу малолітні діти будуть проживати із Заявником; - заінтересована особа зобов`язується сплачувати аліменти у твердій грошовій формі у розмірі 2000,00 гривень на місяць на одну дитину; - виплата аліментів здійснюється щомісячно не пізніше останнього числа місяця за поточний місяць шляхом безготівкового розрахунку на рахунок Заявника; - заінтересована особа повинна брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. 25.04.2023 року Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області по справі № 508/158/23 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу, Заінтересована особа не виконувала покладені на неї зобов`язання щодо виховання дітей відповідно до умов Договору від 20.01.2023 року. Так, Заявник самостійно здійснює виховання малолітніх дітей, зокрема: відводить у дитячий садок, самостійно сплачує вартість відповідного дитячого садку, займається розвитком додаткових здібностей дітей. За відповідний проміжок часу (з моменту розірвання шлюбу до моменту подачі цієї заяви) Заявник не отримував жодних аліментів та додаткових витрат, пов`язаних із вихованням малолітніх дітей від Заінтересованої особи, що підтверджується виконавчим написом від 27.06.2024 року, вчиненим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровим О.А., запис № 369. Як вбачається із фактичних обставин справи, Заінтересована особа не виконує належаним чином покладені на неї обов`язки щодо виховання малолітніх дітей. Так, Заінтересованою особою не здійснюється виплата аліментів у відповідності до умов Договору від 20.01.2023 року. Також, виключно Заявником, як батьком здійснюється повне виховання та утримання малолітніх дітей, а отже Заявник фактично самостійно виховує малолітніх дітей. В судове засідання заявник [PERSON] , не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, надав до суду письмову заяву, в якій просив суд, задовольнити заяву та розглянути справу за його відсутності. Заінтересова особа: [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила, надала до суду письмову заяву, в якій просила суд, розглянути справу за її відсутності. Заявлені вимоги підтримує. Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено - суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до умов ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (крім зазначених у ч. 2 цієї статті), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до приписів ст. 318 ЦПК України - у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт. Згідно із статтею 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - встановлено, що відповідно до п. 4 ст. 273 ЦПК - в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При цьому обов`язком суду при розгляді таких справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення. Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В даному випадку, метою встановлення юридичного факту є повна реалізація прав, як батька дитини, а також оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду №175/2317/16-ц від 02.10.2019 р. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Європейський суд з прав людини ( далі - ЄСПЛ ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» ( 23 вересня 1982 р. ), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст. 1 СК). Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 СК, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі ( ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України ). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі № 822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Згідно ст. 157 СК - питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту ( прав та обов`язків ). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). В силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність ( здатність мати цивільні права та обов`язки ) та припиняється у момент її смерті ( ст. 25 ), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов?язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом ( ч. 2 ст. 30 ) при цьому відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Судом встановлено, що 20.10.2007 року між заявником [PERSON] та [PERSON] ( Заінтересована особа) було укладено шлюб; про що зроблено актовий запис № 8, відповідно до свідоцтва про шлюб від 20.10.2007 року серія [NUMBER] , виданого Стрюківською сільською радою Миколаївського району Одеської області. За час перебування у шлюбі у Заявника та Заінтересованої особи народились діти, а саме: малолітня донька [PERSON] , [INFO] та малолітній син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 25.04.2023 року зареєстрований між ними шлюб розірвано. За відповідний проміжок часу (з моменту розірвання шлюбу до моменту подачі цієї заяви) Заявник не отримував жодних аліментів та додаткових витрат, пов`язаних із вихованням малолітніх дітей від Заінтересованої особи, що підтверджується виконавчим написом від 27.06.2024 року, вчиненим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Петровим О.А., запис № 369. Як вбачається із фактичних обставин справи, Заінтересована особа не виконує належаним чином покладені на неї обов`язки щодо виховання малолітніх дітей. Відповідно до приписів ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками з приводу виховання дитини в даному випадку не потрібен, адже йдеться про встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання батьком дитини свого малолітнього сина, що повністю підтверджено доказами долученими до заяви, що дає підстави суду дійти висновку про відсутність спору в цій частині, а йдеться про підтвердження (встановлення) юридичного факту. З матеріалів заяви вбачається, що підставою звернення до суду з вказаною заявою [PERSON] є отримання ним державної соціальної допомоги на дитину, подальше підтвердження факту виховання дитини та їх місця проживання для надання відповідних даних до навчального закладу та оформлення прав дитини щодо реєстрації місця проживання, у зв`язку з чим, на думку суду, заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved