Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності її матері [PERSON] , яка померла [INFO] правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 17.12.1986 року за адресою [ADDRESS] , оскільки в написані анкетних даних померлої є розбіжності. Заявниця в судове засідання не з`явилась, направила заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала повністю. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час розгляду справи у суді. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає повному задоволенню виходячи зі слідуючого. В суді встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Згідно заповіту від 26.10.2022 року все своє мано [PERSON] заповіла доньці [PERSON] . В установлений законом строк заявниця звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про прийняття спадщини їй було відмовлено, оскільки у паспорті спадкодавця зазначено « [PERSON] », а у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок від 17.12.1986 року зазначено « [PERSON] »(рос). Разом з тим суд вважає, що плутанина з написання імені спадкодавця сталося через невірний переклад імені [PERSON] на російську [PERSON] . Ім`я спадкодавця згідно копії диплому виданого Сумським державним педагогічним інститутом ім.А.С.Макаренка від 26.01.1961 року [PERSON] (укр.мова), згідно свідоцтва про шлюб від 05.12.1964 року [PERSON] (рос.мова) свідоцтва про народження від 01.11.1969 р. [PERSON] (рос.мова), посвідчення № [NUMBER] [PERSON] (рос.мова), свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування [PERSON] ( укр.мова), паспорту громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] ( укр.мова), державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] (укр.мова). Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 17.12.1986 року № 314 на ім`я [PERSON] , належать [PERSON] , оскільки допущено помилку в написанні ( перекладі) імені власника, яка не може бути усунута іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджають заявнику в реалізації його права на володіння та користування майном. При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документу.

Outcome: approved