Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

08.08.2024 заявниця [PERSON] звернулась до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області із заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті її сина [PERSON] , який загинув [INFO] у місті Маріуполь Донецької області. Така заява подана в порядку пункту 8 частини першої статті 315, статті 317 ЦПК України та мотивована тим, що син заявниці загинув під час захисту суверенітету, територіальної цілісності та незалежності України будучи солдатом військової частини [NUMBER] Національної гвардії України. Встановити заявниці факт смерті сина у судовому порядку необхідно для державної реєстрації смерті померлої особи, а отримати свідоцтво про смерть у відділі ДРАЦС у неї немає змоги, зокрема через відсутність відповідних документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація актів цивільного стану. Згідно частини 2 статті 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Ухвалою суду від 08.08.2024 за правилами окремого провадження відкрито провадження у справі та з урахуванням часу необхідного для належного повідомлення учасників процесу призначено судове засідання на 13.08.2024. У судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилась, однак у резолютивній частині заяви просила розгляд справи проводити без її участі. Представник заінтересованої особи Кам`янка-Бузького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання також не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви необхідно відмовити з огляду на таке. Так, судом відповідно до копії свідоцтва народження серії [NUMBER] від 21.06.2000 встановлено, що заявниця [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Як видно з копії посвідчення від 23.10.2019 [PERSON] був учасником бойових дій. Витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 06.03.2022 №54 старшого солдата [PERSON] виключено з усіх видів забезпечення, у зв`язку зі смертю. Витягом з наказу командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 24.03.2023 №68мтд припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення старшого солдата [PERSON] , у зв`язку із загибеллю. Вказано, що він загинув [INFO] під час виконання бойового завдання в м. Маріуполі Донецької області у період дії воєнного стану. З обставин справи видно, що заявниця, як мати військовослужбовця, який загинув під час виконання бойового завдання, звернулася до суду з вимогою встановити факт його смерті у порядку п. 8 ч. 1 ст. 315, ст. 317 ЦПК України. Проте, суд вважає, що положення вказаних статей ЦПК України не можуть бути застосовані судом до даних правовідносин з огляду на таке. Як зазначено у пункті 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Стаття 317 ЦПК України регулює особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. У абзаці 2 частини 1 статті 317 ЦПК України вказано, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У статті 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 2 статті 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом Водночас, у 3 статті 9 цього Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Тобто, за правилами п. 8 ч. 1 ст. 315, ст. 317 ЦПК України суд може встановити зокрема факт смерті фізичної особи тоді, коли має місце неможливість реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті і коли цей факт всупереч чинному правовому порядку України посвідчується документом, який виданий будь-яким органом, посадовою чи службовою особою на тимчасово окупованій території які створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Це законодавче положення відображає вже сформульовані в практиці Міжнародного суду ООН так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. А відтак, виключно для запобігання таким порушенням прав та свобод людини і громадянина судом може бути застосовано вищенаведені положення ЦПК України. Проте, як встановлено судом у даній справі, син заявниці був військовослужбовцем Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України і як стверджує заявниця він загинув під час виконання свого обов`язку щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та незалежності України, а отже він мав спеціальний статус військовослужбовця, який врегульований Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими спеціальними нормативно-правовими актами України і смерть якого може бути підтверджена офіційними органами державної влади України. Так, у статті 3 цього Закону визначено, що його дія поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Реалізація прав та інтересів осіб, які є членами сім`ї загиблого військовослужбовця визначені зокрема у статті 16 цього Закону де передбачено право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця. А у Наказі Міністерства оборони України від 25.01.2023 №45 «Про затвердження Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану» визначено документи для призначення та виплати ОГД, які оформлюються в органах військового управління, військових частинах, установах, військових навчальних закладах, підрозділі персоналу [INFO] та в Кадровому центрі Збройних Сил України. Отже, військовослужбовець [PERSON] не є особою, факт смерті якого підтверджується документом, який виданий будь-яким органом, посадовою чи службовою особою на тимчасово окупованій території які створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Факт його смерті підтверджується документами, які видані офіційними органами державної влади України, в даному випадку Військовою частиною [NUMBER] , а тому заявниця безпідставно просить суд встановити факт його смерті у порядку п. 8 ч. 1 ст. 315, ст. 317 ЦПК України. Крім того, суд окремо наголошує на такому. Відомо, що Указом Президента України від 24.02.2022, який затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан. Положеннями частини 2 статті 46 ЦК України визначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові 506/358/22 від 28.02.2024: «З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, Верховний Суд дійшов висновку про те, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України)». З огляду на таке, у суду відсутні підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті її сина [PERSON] (військовослужбовця) у певний час під час виконання бойового завдання, однак вона не позбавлена можливості звернутися до суду із заявою про оголошення судом [PERSON] померлим на підставі частини другої статті 46 ЦК України. Тому, у суду відсутні підстави для задоволення заяви [PERSON] , а відтак відмовляє у її задоволенні.

Outcome: dismissed