Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

ТДВ СК «Альфа-Гарант» в особі представника - адвоката Білинової Анастасії Вікторівни звернувся з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову зазначив, що 06.08.2019 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та відповідачем було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО-0005809182, відповідно до якого, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки "OPEL VECTRA", державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 26.04.2020 року трапилась місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "OPEL VECTRA", державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача, та автомобіля "TOYOTA COROLLA", державний реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок чого автомобілям було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 27.05.2020 року по справі № 753/7780/20 встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, місце події залишив, чим порушив вимоги п.п.10.1, 2.3 Б, 210 Правил дорожнього руху України, чим останній скоїв адміністративні правопорушення, передбачені статтями 122-4, 124 КУпАП. ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено на користь потерпілій особі 5477,04 грн., як це передбачене вимогами п.36.2, ст.36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Вважає, що відповідно до п.п.в) п.38.1 ст.38 зазначеного Закону до ТДВ СК «Альфа-Гарант» у порядку регресу перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 5477,04 грн. Просить стягнути з відповідача 5 477,04 грн. страхового відшкодування, судовий збір в розмірі 2684,00 грн. та 3 000,00 грн. судові витрати, пов`язані з оплатою позивачем професійної правової допомоги. Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Від представника відповідача адвоката Гутаріна Я.М. надійшов відзив, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтувавши це тим, що матеріали справи не містять доказів підстав виникнення зобов`язань між страховиком і потерпілим (відсутній страховий поліс), наслідком чого є неможливість з`ясувати чи правильно вибрав позивач правовий спосіб захисту порушених прав (регресне відшкодування чи суброгація), а також на те, що огляд транспортного засобу проводився за відсутності відповідача (акт огляду автомобіля на підставі якого було розраховане та виплачене страхове відшкодування від 12.05.2020 року). Крім цього, просить застосувати наслідки спливу позовної давності, у зв`язку з тим, що страхове відшкодування потерпілій особі виплачене позивачем 20.07.2020 року, а позовна заява фактично була отримана судом 18.09.2023 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від представника позивача надійшло клопотання в якому вона просить суд проводити судовий розгляд без її участі та участі позивача, позовні вимоги просить суд задовольнити. Відповідач, належним чином, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача адвоката Гутаріна Я.М. надійшло клопотання, в якому він просить проводити розгляд справи без його участі та участі відповідача за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. 05.08.2019 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5809182, відповідно до якого, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки OPEL VECTRA", державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам (а.с. 7). Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від потерпілого, 26.04.2020 року за адресою: м. Бориспіль, вул. Київський шлях, б.34 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "OPEL VECTRA", державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням відповідача, та автомобіля "TOYOTA COROLLA", державний реєстраційний номер [NUMBER] за участю потерпілої особи [PERSON] , внаслідок якої автомобіль останнього зазнав механічних пошкоджень (а.с. 8-13). Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 26.05.2020 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України чим останній скоїв адміністративні правопорушення, передбачені статтями 122-4, 124 КУпАП. Як зазначено в рішенні суду, [PERSON] свою провину фактично визнав (а.с. 14). Вказана постанова суду набрала законної сили. Згідно аварійного сертифікату з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортному засобу автомобіля "TOYOTA COROLLA" та розрахунку страхового відшкодування, вартість матеріального збитку складає 5 477,04 грн. (а.с. 17-19). Згідно платіжної інструкції в національній валюті від 20.07.2020 року № 10201, ТДВ СК «АЛЬФА ГАРАНТ» було перераховане страхове відшкодування потерпілій особі [PERSON] в розмірі 5 477,04 грн. (а.с.20). Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем поданий позов про відшкодування страхової виплати у порядку регресу на підставі п.п.в) п.38.1, ст.38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та главою 82 підрозділу 2 розділу III ЦК України. Вище вказаний Закон України є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону). Статтею 9 Закону передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17 серпня 2022 року в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). Разом з тим, п.п.в) п.38.1, статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Регресом (з лат. "regressus" - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. У постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі N 910/18279/19 зроблено висновок про те, що під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, з огляду на вищезазначене в розумінні статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ТДВ СК «АЛЬФА ГАРАНТ» суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі сплаченої позивачем потерпілій особі страхових відшкодувань за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5809182. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України позивачем доведено належними та допустимими доказами заподіяння відповідачем шкоди потерпілої особи джерелом підвищеної небезпеки, протиправність його дій та здійснення страхового відшкодування шкоди ТДВ СК «АЛЬФА ГАРАНТ» у розмірі 5 477,04 грн. Доказів щодо спростування розміру страхового відшкодування відповідачем не надано. Щодо посилань представника відповідача щодо пропущеного строку звернення до суду з позовом судом першої інстанції та застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України строк позовної давності встановлюється три роки. Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Разом з цим, 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", яким розділ "Прикінцеві і перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Враховуючи зазначене та те, що строк позовної давності у даній справі повинен був закінчитися 18.09.2023 року, тобто під час дії воєнного стану, суд дійшов до висновку, що строк позовної давності не сплинув. Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 5 477,04 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог зі стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн., суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивачем обґрунтування позовних вимог про понесені витрати на правничу допомогу долучено витяг з договору про надання правової допомоги від 14.05.2019 року, укладений між ТДВ СК «АЛЬФА ГАРАНТ» та Адвокатським Бюро «Грідін і Партнери», завдання - доручення № 197 від 17.08.2022 року, акт прийому - передачі послуг від 13.09.2023 року, детальний розрахунок та опис робіт (наданих послуг) виконаних за договором від 13.09.2023 року, ордером про надання правничої допомоги, згідно з якими вартість наданих послуг склала 3000, 00 грн. (а.с. 22-29). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України). При цьому, суд зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в праві 925/1137/19. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial