Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

І. Зміст спору [PERSON] через свого представника - адвоката Білецьку Інну Миколаївну звернулася з позовом до Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області, [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Позовну заяву представник позивачки обґрунтувала тим, що згідно з даними з погосподарської книги №7 за 2020 рік житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , з присвоєним номером погосподарського обліку №05-0074-1, первинно (на момент створення як нерухомого майна) належав [PERSON] . Право власності на зазначений житловий будинок в установленому законом порядку нею зареєстровано не було. [INFO] [PERSON] померла. За життя вона залишила заповіт, в якому зробила таке розпорядження: «... все моє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, все те, що буде належати мені на день смерті і на яке матиму право по закону, в т.ч. житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] , земельну частку/пай/ та майнову частку я заповідаю в рівних частинах своїм дочкам: [PERSON] та [PERSON] ...». Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, часом відкриття якої є її день смерті. [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті своєї матері на частини спадкового майна оскільки, на момент відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем. Прийнявши спадщину та не оформивши своїх спадкових прав після смерті [PERSON] на 1/2 частини заповіданого майна, [PERSON] [INFO] померла. [PERSON] є рідною донькою померлої [PERSON] і прийняла спадщину після смерті останньої шляхом подачі заяви після її смерті. Однак, оформити право власності на спадкове майно через нотаріальну контору у неї не було можливості в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок [ADDRESS] . Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 12.06.2020 року за [PERSON] визнано 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , а право власності на іншу 1/2 частину вказаного будинку, визнано за відповідачем [PERSON] . Позивачка [PERSON] мала бажання виділити належну їй частку житлового будинку в натурі, оскільки мала намір самостійно розпоряджатися своїм майном. Відповідачка [PERSON] постійно проживала і проживає в республіці білорусь. З початком російсько-української війни добровільно вирішити питання щодо виділу спірної частини будинку можливості не було. Всі можливості вирішити спір в позасудовому порядку було вичерпано. А тому, позивачка, маючи намір виділити належну їй частку в натурі спірного житлового будинку, звернулась з позовом до суду про виділ в натурі 1/2 частини будинку [ADDRESS] . Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 22.05.2023 року позивачу було виділено в натурі 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] . Вказане судове рішення не змінено, не скасовано, воно набрало законної сили 04.07.2023 року. Рішенням виконавчого комітету Поромівської сільської ради «Про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна в с. Будятичі» від 28.07.2023 року №64 самостійному об`єкту нерухомого майна - індивідуальному житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами було присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Зобов`язано старосту Старолішнянського старостинського округу внести відповідні зміни в погосподарський облік села Будятичі. 01.08.2023 року вказане рішення було зареєстровано в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва. 10.08.2023 року позивачкою виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] . 30.08.2023 року державним реєстратором виконавчого комітету Нововолинської міської ради Єдинак О.О. було проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Власником значиться [PERSON] . Житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,0679 та, кадастровий номер: 0721187702:02:001:0029, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), місце розташування: [ADDRESS] . Позивачка у 2023 році виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки, їй було присвоєно кадастровий номер. Згідно витягу з Державного земельного кадастру №НВ-56000663112023 від 10.10.2023 року, значиться земельна ділянка площею 0,0679 га, кадастровий номер 0721187702:02:001:0029, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), місце розташування: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Поромівської сільської ради «Про відміну (так в документі) у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передачу її у власність від 24.11.2023 року №29/18 позивачу по суті було відмовлено у затвердженні технічної документації щодо спірної земельної ділянки у зв`язку з: порушенням вимог п.5 ст.116 ЗК України - земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Дана земельна ділянка вже передана у приватну власність громадянці [PERSON] с. Будятичі на підставі рішення Старолішнянської сільської ради від 21.10.1993 року №16/3 «Про приватизацію присадибних ділянок» видано державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-ВЛ №001079 від 25.03.1997 року на загальну площу 0,1474 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлово господарських (так в документі) будівель, але вказана земельна ділянка була не відображена на публічній кадастровій карті України. Крім цього, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1474 га, що належала [PERSON] через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. Позивачка стверджує, що вона є єдиним власником будинку [ADDRESS] , та належно прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу прийняла спадщину після смерті [PERSON] , а тому просить визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку на підставі приписів частини 1 статті 377 ЦК України, відповідно до яких до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином, позов про визнання права власності на земельну ділянку позивачка обґрунтовує набуттям нею права власності на житловий будинок, що знаходиться на цій земельній ділянці та яка призначена для його обслуговування та вважає, що право власності на земельну ділянку до неї перейшло на підставі статей 120 ЗК України та статті 377 ЦК України. Таким чином представник позивачки просить визнати за позивачкою [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0679 га, кадастровий номер: 0721187702:02:001:0029, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), місце розташування: [ADDRESS] . ІІ. Позиція учасників справи У судовому засіданні представник позивачки адвокат Білецька І.М. позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві, а позов просила задовольнити повністю. Представник відповідача Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області Шевчук І.П. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] з тих мотивів, що вважає, що право власності на житловий будинок позивачкою було набуто з порушенням вимог чинного законодавства України. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Колодійчук Н.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечила проти задоволення позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Так, відповідно до відзиву на позовну заяву відповідачка не визнає позовні вимоги, оскільки вважає, що право власності на житловий будинок позивачкою було набуто з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки у [PERSON] було четверо дітей, а спадщину з не зрозумілих та невідомих причин прийняла тільки одна донька - [PERSON] . Так, як [PERSON] постійно проживає та є громадянкою республіки білорусь, то представником [PERSON] в Україні була її рідна сестра [PERSON] , яка діяла на підставі відповідного Доручення. Не узгоджуючи жодних питань, а також ніяким чином не повідомивши представника [PERSON] - [PERSON] , не враховуючи думку іншого співвласника [PERSON] , 22 лютого 2023 року [PERSON] звернулася до Іваничівського районного суду Волинської області з позовною заявою до [PERSON] про виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Оскільки [PERSON] проживає на території республіки білорусь, а представник відповідача [PERSON] ( [PERSON] ) не була повідомлена та не знала про наявність позовної заяви тому справу розглянули без участі [PERSON] , яка належним чином не була повідомлена про її розгляд. Щодо прийнятого рішення Іваничівським районним судом Волинської області від 22.05.2023 року про виділення [PERSON] в натурі 1/2 частини житлового будинку [PERSON] не було відомо ніякої інформації. Крім того достовірно знаючи інформацію, що [PERSON] приблизно з 1995 року проживає у республіці білорусь, і що в Україні у неї є законний представник - її рідна сестра [PERSON] , [PERSON] у позовній заяві останнім відомим місцем реєстрації зазначає: [ADDRESS] , тобто дана адреса, на думку сторони відповідача, зазначалася зважаючи, що [PERSON] ніколи не зможе отримати від суду будь-які процесуальні документи, зокрема, у справі щодо виділення в натурі 1/2 частини житлового будинку. Оскільки [PERSON] є громадянкою республіки білорусь та досить давно не проживає в Україні, саме тому їй було невідомо про судове рішення від 22.05.2023 року (щодо виділу частини житлового будинку внатурі). Крім того усі надіслані судом листи на «останнє відоме місце реєстрації» [PERSON] поверталися у зв`язку з неможливістю їх вручення. Позатим, 08 квітня 2024 року на електронну адресу адвоката Колодійчук Н.В. надійшла відповідь на адвокатський запит з додатками, серед яких наявний висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №11/23 від 23 січня 2023 року, тоді, як предметом позовної заяви, яка була подана до суду 22 лютого 2023 року був виділ в натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Виготовлений позивачкою 10.08.2023 року новий технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , на думку відповідача, містить помилки, неточності та викликає сумніви щодо своєї законності, а саме: інженером сертифікованим зазначено [PERSON] . Також зазначаючи нову поштову адресу: [ADDRESS] , вказують неіснуючий район: Володимир-Волинський, при цьому що назва району з 18.07.2022 року змінена на [PERSON] . Також представник відповідачки зазначає, що 29 вересня 2023 року було підготовлено та підписано Акт встановлення в натурі і погодження меж земельної ділянки, а вже 04 жовтня 2023 року позивачка розвалила свою 1/2 частину будинку на підтвердження чого долучає відповідне фото. 11 жовтня 2023 року 1/2 частина житлового будинку позивачки повністю розібрана і все сміття вивезено, крім того встановлено стовпці для майбутнього огородження (паркану). Також представник відповідачки стверджує, що при встановленні стовпців позивачем було захоплено частину житлового будинку [PERSON] . Також [PERSON] не погоджується з тим, що [PERSON] нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на частину земельної ділянки саме через відсутність правовстановлюючих документів, оскільки після смерті [PERSON] заповіту не залишила, а спадкоємцями, окрім [PERSON] , є й інші діти [PERSON] . У зв`язку з такими обставинами, представник відповідачки [PERSON] адвокат Колодійчук Н.В. просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 24.04.2024 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 21.05.2024 року. 15.05.2024 року від представника відповідачки адвоката Колодійчук Н.В. надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою від 21.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті на 11.06.2024 року. У судове засідання 11.06.2024 року всі учасники справи не з`явилися у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 04.07.2024 року. 04.07.2024 року судом відмовлено представнику відповідача [PERSON] у поновленні процесуального строку на подання клопотання про виклик в судове засідання експерта інженера-землевпорядника, таке клопотання залишено без розгляду з мотивів, викладених у відповідній ухвалі суду. У розгляді справи оголошено перерву до 23.07.2024 року. 22.07.2024 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява адвоката Назарук Ю.В. про вступ у справу як представника відповідачки [PERSON] та клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитися з матеріалалми справи та у зв`язку з тим, що адвокат Назарук Ю.В. з 15 липня по 25 липня 2024 року перебуватиме у щорічній відпустці, та не мала можливості попередньо ознайомитися з матеріалами провадження. У судове засідання, призначене на 23.07.2024 року позивака [PERSON] та відповідачка [PERSON] не з`явилися. Згідно ч. 1ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Інтереси позивачки [PERSON] в судовому засіданні відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представляє адвокат Білецька І.М., що підтверджується ордером серії АС № 1089351 виданим 02.04.2024 року. Інтереси відповідачки [PERSON] в судовому засіданні відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представляє адвокат Колодійчук Н.В., що підтверджується ордером серії ВІ № 1214619 виданим 30.04.2024 року. Станом на день розгляду справи відомості про розірвання між [PERSON] та [PERSON] договору про надання правничої допомоги у матеріалах справи відсутні. У матеріалах справи також міститься ордер серії АС № 1102883 від 21.07.2024 року на надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Назарук Ю.В. У зв`язку із тим, що 23.07.2024 року в судове засідання для представлення інтересів з`явилася представник відповідачки [PERSON] адвокат Колодійчук Н.В., яка відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України має повноваження на представлення інтересів відповідачки, оскільки договір про надання правничої допомоги між [PERSON] та адвокатом Колодійчук Н.В. не розірвано, суд дійшов висновку про забезпечення у судовому засіданні адвокатом Колодійчук Н.В. представлення інтересів відповідачки [PERSON] , у зв`язку із чим відмовив у задоволенні клопотання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Назарук Ю.В. про відкладення розгляду справи. Інші підстави, які б унеможливили розгляд справи по суті - відсутні. За таких обставин, суд розглянув справу з участю представника позивачки [PERSON] адвоката Білецької І.М., представника відповідачки [PERSON] адвоката Колодійчук Н.В., та представника відповідача - Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області Шевчук І.П. Разом з тим, в ході розгляду справи по суті ухвалою суду від 23.07.2024 року відмолено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі № 156/410/24 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області про визнання права власності на земельну ділянку з мотивів, викладених у такій ухвалі. ІV. Обставини справи, встановлені судом Відповідно до рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 12.06.2020 року у цивільній справі № 156/253/20 позов [PERSON] та [PERSON] до Поромівської сільської ради Іваничівського району Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування задоволено повністю та визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожною по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . Рішення суду не змінене, не скасоване та набрало законної сили 07.08.2020 року (а.с.14-15). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 221864688 від 28.08.2020 року на підставі рішення суду у цивільній справі № 156/253/20 25.08.2020 року [PERSON] зареєструвала право спільної часткової приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] (а.с.16). Згідно з рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 22.05.2023 року [PERSON] виділено в натурі 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , яка складається з відокремленого житлового приміщення із самостійним виходом приміщення у житловому будинку літера "А-1" (1-4) площею 12,0 кв. м, (1-5) площею 4,8 кв. м, (1-6) площею 11,8 кв. м, загальною площею - 28,6 кв. м, житловою площею - 12,0 кв. м, хлів літера Б1, в самостійний об`єкт нерухомого майна. Припинено право спільної часткової власності на домоволодіння (житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами) [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] . Вказане судове рішення не змінене, не скасоване та набрало законної сили 04.07.2023 року (а.с.20-21). Згідно з рішенням виконавчого комітету Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області «Про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна в с. Будятичі» від 28.07.2023 року № 64 самостійному об`єкту нерухомого майна - індивідуальному житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Зобов`язано старосту Старолішнянського старостинського округу внести відповідні зміни в по господарський облік села Будятичі (а.с.22). Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 01.08.2023 року рішення виконавчого комітету Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області «Про присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомого майна в с. Будятичі» від 28.07.2023 року № 64 зареєстроване під реєстраційним номером AR01:9788-1759-3357-3064 (а.с.23). 10.08.2023 року [PERSON] виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.24-26). 30.08.2023 року державним реєстратором виконавчого комітету Нововолинської міської ради Єдинак О.О. проведено державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Таке підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав № 344675613 від 30.08.2023 року (а.с.27). Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,0679 та, кадастровий номер: 0721187702:02:001:0029, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), місце розташування: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] у 2023 році виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки, їй було присвоєно кадастровий номер. Згідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ-56000663112023 від 10.10.2023 року, значиться земельна ділянка площею 0,0679 га, кадастровий номер 0721187702:02:001:0029, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), місце розташування: [ADDRESS] (а.с.28-45). Рішенням виконавчого комітету Поромівської сільської ради «Про відміну у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та передачу її у власність» від 24.11.2023 року №29/18 позивачці відмовлено у затвердженні технічної документації щодо спірної земельної ділянки у зв`язку із порушенням вимог п.5 ст.116 ЗК України (земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом), оскільки дана земельна ділянка вже передана у приватну власність громадянці [PERSON] , мешканці с. Будятичі на підставі рішення Старолішнянської сільської ради від 21.10.1993 року № 16/3 «Про приватизацію присадибних ділянок» та їй видано державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-ВЛ №001079 від 25.03.1997 року на загальну площу 0,1474 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлово господарських будівель, але вказана земельна ділянка була не відображена на публічній кадастровій карті України (а.с.46). Крім цього, постановою Іваничівської державної нотаріальної контори Волинської області від 02.04.2024 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1474 га, що належала [PERSON] через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку (а.с.47). Таким чином, позивачка [PERSON] позбавлена можливості в інший спосіб, окрім як в судовому порядку, оформити право власності на спірну земельну ділянку, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Відповідач Пороміська\~сільська рада\~Володимирського району\~Волинської області\~та відповідачка\~ [PERSON] не визнають позовних вимог з мотивів, викладених вище. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 13, 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом (частина другастатті 318 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина першастатті 321 ЦК України). Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 1 Земельного кодексу України право власності на землю гарантується, яке набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону, а стаття 80 вказує, що суб`єкти права власності на землю суб`єктами права власності на землю у т.ч. є громадяни - на землі приватної власності. Згідно ст.377 ЦК України (відповідно до чинної редакції) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Згідно з ч.1 ст.120 ЗК України (відповідно до чинної редакції) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій ст.120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від них. Аналіз норм статтей 120, 125 ЗК України та статті 377 ЦК України також свідчить про те, що перехід права власності на земельну ділянку відбувається одночасно з переходом права на об`єкт нерухомості, що відповідає принципу «superficies solo cedit» - «збудоване на землі слідує за нею». Вказані висновки викладено Верховним Судом у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16-ц, від 16 червня 2021 року у справі № 299/2490/16-ц. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)). Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші об`єкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України. Відповідно до положень ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду Як зазначено вище, суд розглядає у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та земельних правовідносин, в межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Так, сторона позивачки [PERSON] звертаючись до суду із цим позов посилається на те, що у зв`язку із набуттям позивачкою права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , на підставі статей 120 ЗК України та статті 377 ЦК України до [PERSON] також перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок з надвірними будівлями і спорудами та яка призначена для його обслуговування. Відповідачка [PERSON] заперечує проти позову, зокрема, на підставі того, що право власності на житловий будинок позивачкою набуто з порушенням вимог чинного законодавства України. Щодо цього суд зазначає, що статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Також, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном». Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року у справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»). Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. Таким чином, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у даній конкретній справі втручання у право позивача на мирне володіння своїм майном є непропорційним. Всі інші факти, які обґрунтовують заперечення відповідачки [PERSON] не мають значення для вирішення цієї справи і не підлягають встановленню при ухваленні даного судового рішення. Таким чином, із досліджених судом доказів слідує, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , проте не є власником земельної ділянки, на якій такий будинок розташований і яка призначена для його обслуговування. Власником всієї земельної ділянки загальною площею 0,1474 га, до складу якої на даний час входить частина земельної ділянки, яка призначена для обслуговування належного [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , залишається її баба [PERSON] . Такі обставини склалися через те, що відомості про передану на підставі рішення Старолішнянської сільської ради від 21.10.1993 року № 16/3 у приватну власність гр. [PERSON] земельну ділянку загальною площею 0,1474 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлово господарських будівель, не внесені до Публічної кадастрової карти України, а тому вказана земельна ділянка не увійшла у спадкову масу після смерті [PERSON] та не була оформлена за спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] , а після смерті [PERSON] , належна їй частина земельної ділянки, у порядку спадкування не може бути оформленою за позивачкою [PERSON] у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Такі обставини призвели до порушення закону та права позивачки. Слід зазначити, що обраний позивачкою спосіб захисту її порушеного права, на переконання суду, є належним та ефективним, оскільки такий матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав позивачки на стільки, на скільки це можливо. Під час вирішення спору по суті суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] , оскільки такі не стосуються предмету позову. Так, доводи відповідача про незаконність спадкування та набуття позивачкою [PERSON] права власності на житловий будинок не є предметом даного спору та не спростовують право власності позивачки на вказане майно. Таким чином, наведені у відзиві обґрунтування не спростовують обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог. Пояснення представника відповідача Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області Шевчук І.П., якими та обґрунтовує заперечення проти позовних вимог [PERSON] є голослівними, оскільки не ґрунтуються на нормах закону та не підтверджуються жодними доказами, а відтак, судом до уваги не беруться. Враховуючи вищевикладене, на підставі досліджених у цій справі доказів, як окремо, так і в їхній сукупності, з урахуванням обраного позивачкою способу захисту її порушеного права та в межах позовних вимог, суд виснував, що з набуттям позивачкою права власності на частину вказаного житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, до неї, як до нової власниці цього нерухомого майна, в силу положень статтей 120 ЗК України та 377 ЦК України, перейшло право власності на частину спірної земельної ділянки. Таким чином, за позивачкою слід визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0679 га, кадастровий номер: 0721187702:02:001:0029, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), місце розташування: [ADDRESS] . Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved