Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

У березні 2023 року позивач через свого представника звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь 74603,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Вимоги позову мотивовані тим, що 08.11.2021 до відділу митного оформлення «Оліївка» митного посту «Житомир-центральний» Житомирської митниці позивачем подано митну декларацію UA101020/2021/021907 на товар: «вантажний автомобіль, призначений для використання на дорогах загального користування, бувший у використанні, марка Mercedes-Benz, модель Sprinter, колір білий, календарний рік виготовлення 2011, модельний рік виготовлення 2011, заявлений код згідно УКТ ЗЕД: 8704219900, а також надано до ЕМД товаросупровідні документи. 16.11.2021 відносно позивача було складено протокол про порушення митних правил за № 0883/101000/21 від 16.11.2021, за змістом якого декларантом неправомірно застосовано преференції (гр. 36 ЕМД) за кодом 310: транспортні-засоби особистого користування (у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію), що були у використанні та з року випуску яких минуло більше п`яти років, які класифікуються за товарними позиціями 8703, 8704 (загальною масою до 3.5 тонни) згідно з УКТ ЗЕД та станом на 31.12.2020 перебували у митному режимі тимчасового ввезення або транзиту), оскільки загальна маса транспортного засобу є 3,5 тонни. 29.04.2022 у справі про порушення митних правил № 0883/101000/21 постановою Житомирської митниці [PERSON] визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 236092,95 грн. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 12.10.2022 у справі № 295/3909/22 було задоволено адміністративний її позов та визнано протиправною і скасовано постанову від 29.04.2022 в справі про порушення митних правил № 0883/101000/21, винесену в.о. заступника начальника Житомирської митниці Кондратюком А.В., якою до [PERSON] застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 236092,95 грн за порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України. Рішення набрало законної сили 25.10.2022. А відтак, Житомирська митниця незаконно притягла її до адміністративної відповідальності, що встановлено рішенням суду (справа закрита за відсутністю складу адміністративного правопорушення) і свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Позивач також указала, що внаслідок протиправної поведінки службових осіб митного органу відчула хвилювання та зазнала душевних страждань, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв`язків. Обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених нею моральних (душевних) страждань є, зокрема, необхідність доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, постійний страх щодо необхідності сплати надзвичайно великого розміру накладеного незаконною постановою штрафу в розмірі 236092,95 грн у порівнянні з рівнем доходів позивача, витрати зусиль та коштів, спрямованих на захист своїх прав і свобод. Так, розмір штрафу за порушення митних правил, передбачене ч.1 ст.485 МК України, став загрозою позбавлення позивача її власності, придушення економічної самостійності та ініціативи, надмірного обмеження права на достатній життєвий рівень. Колосальна сума штрафу у сумі 236092,95 грн в умовах установлення прожиткового мінімуму на одну працездатну особу видавалася позивачу непідйомною. Крім цього, в силу факту тривалого перебування позивача під слідством та судом, відбулося порушення її звичного укладу життя, позбавило можливості реалізації своїх звичок і бажань. З протоколу про адміністративне правопорушення від 16.11.2021 вбачається, що відбір пояснень в декларанта [PERSON] відбувся 09.11.2021. Відповідно період з 09.11.2021 по 25.10.2022 перебування [PERSON] під слідством та судом у справі про адміністративне правопорушення становив 1 рік 2 місяці 15 днів: з 09.11.2021 по 30.11.2021 21 днів (4 200 грн); з 01.12.2021 по 30.09.2022 10 місяців (65 000 грн); з 01.10.2022 по 25.10.2022 25 днів (5 403 грн). Отже вважає, що мінімальна гарантія держави на відшкодування моральної шкоди їй становить 74 603 грн (4200 грн. + 65 000 грн. + 5 403 грн.) Обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених нею моральних (душевних) страждань, є, зокрема, доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане складенням незаконного протоколу про притягнення до відповідальності, винесенням постанови про накладення штрафу, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод. Таким чином, існує наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 17.03.2023 в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Від представника відповідача Житомирської митниці до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому викладені заперечення проти викладених в ній позовних вимог у повному обсязі. На підтвердження свої позиції зазначено, що посилання в позові на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» як на правову підставу для відшкодування моральної шкоди позивачеві є неправомірним, оскільки у даному випадку спірних відносин не мали місце обставини, передбачені цим Законом. Доводи позивача про те, що вона перебувала під слідством та судом 14 місяців і 15 днів є недостовірними та необгрунтованими. Розрахунок шкоди за період з дня складання протоколу про порушення митних правил є помилковим. Відповідач вважає, що положення частини 2 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не розповсюджуються на митні органи. Позивачем не доведено накладання на неї адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, тому до цих правовідносин не можуть бути застосовані положення закону 266/94-ВР. Також позивачем не доведено та не обґрунтовано вимоги щодо моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між заподіяною шкодою та наслідками, з яких міркувань позивач виходив при визначенні розміру моральної шкоди та яких саме змін у життєвих і виробничих стосунках він зазнав. Позивач не перебувала під слідством, оскільки не надано жодного доказу з приводу її перебування під слідством. Постанову Житомирської митниці від 29.04.2022 в справі про порушення митних правил № 0883/101000/21 позивач оскаржувала в порядку, передбаченому КАС України. Процедура оскарження рішення суб`єкта владних повноважень в порядку, передбаченому КАС України, не є прирівняною до перебування особи під слідством і судом. Водночас, перебування особи під судом і слідством є актом примусу з боку держави і її органів. Отже, відносини з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень як акт волевияву фізичної особи не можуть бути прирівняні до відносин, в яких фізична особа не має вибору при визначенні своїх дій. Відповідно, і ступінь свободи особи в даних правовідносинах є різним. Отже, аналогія права в таких відносинах є недопустимою. Представник відповідача також зазначив, що матеріали позовної заяви не містять доказів того, що до позивача Житомирською митницею застосовувались обмеження, заходи примусового характеру тощо та доказів того, що життя позивача змінилось в період з відібрання в [PERSON] пояснень у справі про порушення митних правил - 09.11.2021 - до дати винесення Сьомим апеляційним адміністративним судом постанови від 24.01.2023. Водночас, в позовній заяві жодним чином не наведено та не підтверджено належними доказами, в чому саме полягає моральна шкода, заподіяна позивачеві Житомирською митницею, не наведено доказів зв`язку між складанням протоколу про порушення митних правил стосовно позивача та фактами, які можна оцінити як моральну шкоду, не наведено вагомих підстав чому позивач оцінив моральну шкоду саме з розрахунку мінімальної заробітної плати за весь час з дати складання протоколу про порушення митних правил по дату прийняття постанови Сьомим апеляційним адміністративним судом. Тому вважає, що оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно копії протоколу про порушення митних правил № 0883/101000/21 від 16.11.2021 відносно [PERSON] складено вказаний протокол за ст. 485 Митного кодексу України. Згідно копії постанови у справі про порушення митних правил № 0882/101000/21 від 29.04.2022 в.о. заступника начальника Житомирської митниці Кондратюка А.В. громадянку України [PERSON] визнано винною у вчиненні порушення митних правил за ст.\~485\~МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 292284,75 грн. Як вбачається з копії рішення Богунського районного суду міста Житомира від 12.10.2022 у справі № 295/3909/22 адміністративний позов [PERSON] задоволено та визнано протиправною та скасовано постанову від 29.04.2022 в справі про порушення митних правил № 0883/101000/21, винесену в.о. заступника начальника Житомирської митниці Кондратюком А.В., якою до [PERSON] застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 236 092,95 грн за порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці на її користь понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 496,20 грн. Отже, як слідує із змісту судового рішення, судом було встановлено відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частини 4 статті 82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За правилами\~статті 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, постанова по якій скасована за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (винесення постанови). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року в справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22), від 14 грудня 2022 року у справі № 201/7848/21 (провадження № 61-5118св22), від 06 грудня 2023 року в справі № 370/463/21 (провадження № 61-10515св23). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 12.10.2022 в справі № 295/3903/22 визнано протиправною та скасовано постанову від 29.04.2022 в справі про порушення митних правил № 0883/101000/21, винесену в.о. заступника начальника Житомирської митниці Кондратюком А.В., якою до [PERSON] застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 236\~092,95 грн за порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України. Таким чином, з указаного вбачається, що в зв`язку із встановленням рішенням суду відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, та скасування постанови від 29.04.2022 в справі про порушення митних правил № 0883/101000/21, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, постанова по якій скасована за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, склавши відповідний протокол, та незаконність винесеної постанови. Оскільки позивача протиправно було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу, і для відвернення негативних явищ, які настали внаслідок складення протоколу та постанови у справі про адміністративне правопорушення вона була вимушена докласти значних додаткових зусиль, оскаржуючи постанову у суді, перебувала під загрозою застосування штрафу в розмірі 292284,75 грн, суд вважає доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди діями та рішенням посадових осіб Житомирської митниці. Частинами 1, 2 статті 23\~ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Відповідно до статті 1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодження здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Пунктом 9 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31.03.1995\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. Надаючи оцінку доводам позивача, викладеним у позовній заяві, суд приходить до переконання, що позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності. Відповідно до статті 2\~ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174\~ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Згідно до частини першої статті 170\~ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, у зв`язку з чим дійшов до висновку про необхідність стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 3500,00 грн на відшкодування завданої їй незаконним притягненням до адміністративної відповідальності моральної шкоди, виходячи з вимог розумності й справедливості. Згідно ст.\~141\~ЦПК України оскільки позивач за законом звільнена від сплати судового збору, судові витрати підлягають віднесенню за рахунок держави. Окрім того, суд не занаходить підстав для повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з підписанням її неуповноваженою особою та закриття провдаження в справі в зв`язку з неправильним визначенням виду юрисдикції спору за письмовими клопотаннями представника відповідача [PERSON] , так як позов підписано уповноваженим представником позивача адвокатом Евіним А.К. згідно договору про надання правової допомоги № 06/11/21 від 25.11.2021 та справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Outcome: partial