Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

В липні 2024 року до Городищенського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] звернувся представник позивача Виконавчого комітету Мліївської сільської ради Микитенко В.В. про відшкодування шкоди в порядку регресу, з тих мотивів, що наказом, виданим начальником відділу освіти, культури та спорту [PERSON] від 28 серпня 2020 року № 34-к, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пункту 13 статті 39 Закону України "Про повну загальну середню освіту", до п. 5.2.2. Контракту з керівником Старосільського ліцею Мліївської сільської ради, підписаного сторонами 30.06.2020 року, [PERSON] звільнено з посади директора Старосільського ліцею Мліївської сільської ради за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов'язків. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04.05.2023 року по справі № 691/1090/20 позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Зазначеним рішенням суду наказ № 34-к від 28.08.2020 року скасований, [PERSON] поновлений на посаді директора ліцею на строк дії контракту, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Постановою Черкаського апеляційного суду від 15.08.2023 року, апеляційна скарга виконавчого комітету Мліївської сільської ради на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04.05.2023 року задоволена частково. Рішення суду скасовано в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення судового збору. В цій частині прийнято нову постанову, якою стягнуто з Виконавчого комітету Мліївської сільської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 122 426,70 грн. з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів, передбачених законом та судовий збір в розмірі 2035,10 грн.. Виконавчим комітетом Мліївської сільської ради рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04.05.2023 року по справі № 691/1090/20 виконано повністю, про що свідчать платіжні інструкції від 28.08.223 року на суму 122 426,70 грн., від 19.09.2023 року на суму 2065,10 грн.. Таким чином, протиправність звільнення працівника і вчинення цих дій саме [PERSON] як особою, що підписала відповідний наказ, встановлено чинними судовими рішеннями, факт настання правових наслідків через незаконні дії відповідача у виді виплати коштів за судовим рішенням за рахунок бюджетного фінансування державного органу протиправно звільненого працівника підтверджено доказами, що в достатній мірі підтверджує винність дії відповідача у заподіянні позивачу матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню в порядку регресу, та стягнення з відповідача [PERSON] коштів в розмірі 122 426 грн. 70 коп., сплачений судовий збір. 12.07.2024 в справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 08 серпня 2024 року. У підготовчому судовому засіданні представник позивача Момот М.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, що викладенні в позовній заяві та просила суд стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду, завдану внаслідок оплати вимушеного прогулу працівнику [PERSON] в розмірі 122 426 грн. 70 коп., та розмір сплаченого судового збору за подачу даного позову. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому засіданні, та пояснив, що на даний час не працюючий, йому відомо, що за рішенням суду [PERSON] поновлено на роботі, а наказ за яким він був звільненний скасований, не заперечує той факт, що скасований наказ від 28.08.2020 № 34-к був підписаний ним як начальником та директора Старосільського ліцею Мліївської сільської ради було звільнено за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов'язків, розуміє, що кошти, які були сплачені [PERSON] за рахунок бюджетного фінансування сільської ради на виконання рішення суду в розмірі 122 426,70 грн. підлягають стягненню з нього, як особи, яка підписала незаконний наказ. Згідно з частинами 3, 4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого засідання. Суд, вислухавши пояснення учасників підготовчого судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до пункту 8 статті 134 КЗпП України, службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" визначено, що обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, покладається на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Відповідно до пуункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що при незаконному звільнені або переведені на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст. 134 ст. 237 КЗпП настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб. Обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону. Як встановлено в судовому засіданні, наказом виданим начальником відділу освіти, культури та спорту Виконавчого комітету Мліївської сільської ради [PERSON] (відповідач по справі) від 28 серпня 2020 року № 34-к, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пункту 13 статті 39 Закону України "Про повну загальну середню освіту", до п. 5.2.2. Контракту з керівником Старосільського ліцею Мліївської сільської ради, підписаного сторонами 30.06.2020 року, [PERSON] звільнено з посади директора Старосільського ліцею Мліївської сільської ради за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов'язків. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04.05.2023 року по справі № 691/1090/20 позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Зазначеним рішенням суду наказ № 34-к від 28.08.2020 року скасований, [PERSON] повновлений на посаді директора ліцею на строк дії контракту та стягнуто з Виконавчого комітету Мліївської сільської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 215 357,15 грн. та судові витрати в сумі 1073,60 грн.. Постановою Черкаського апеляційного суду від 15.08.2023 року, апеляційна скарга на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04.05.2023 року задоволена частково. Рішення суду першої інстанції скасовано в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення судового збору. В цій частині прийнято нову постанову, якою стягнуто з Виконавчого комітету Мліївської сільської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 122 426,70 грн. з відрахуванням з цієї суми податків та інших обов'язкових платежів, передбачених законом та судовий збір в розмірі 2065,10 грн.. Зазначені обставини в порядку частини 4 статті 82 ЦПК України, є такими, що не підлягають доказуванню, оскільки вони встановлені рішенням суду у цивільній справі № 691/1090/20. На виконання рішення суду у справі № 691/1090/20 Виконавчим комітетом Мліївської сільської ради (позивач у даній справі) на користь [PERSON] було сплачено 28.08.2023 року суму боргу середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 122 426,70 грн., згідно з платіжними інструкціями № 1, № 2. Відтак, предметом спору у даній справі є відшкодування шкоди в порядку регресу, а неправомірність дій відповідача встановлена рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04.05.2023 року, яке набрало законної сили та додаткового правового аналізу не потребує. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у справі № 760/1270/20 (постанова від 07.06.2023), № 332/832/1 (постанова від 22.01.2021), № 474/658/16-ц (постанова від 06.12.2018). Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України слід мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, на винних службових осіб, за наказом яких звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Тому обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної у зв'язку з виплатою коштів незаконно звільненому працівнику за час вимушеного прогулу, покладається саме на відповідача. Аналогічна позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 у справі № 401/1745/16-ц. Відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, в результаті незаконних дій начальника відділу освіти, культури та спорту Виконавчого комітету Мліївської сільської ради [PERSON]., винного в незаконному звільненні [PERSON] з посади директора Старосільського ліцею Мліївської сілсьької ради, що встановлено рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04.05.2023 року у справі № 691/1090/20 та постановою Черкаського апеляційного суду від 15.08.2023 року, Виконавчому комітет Мліївської сільської ради заподіяно шкоду у сумі 122 426,70 грн., яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. У відповідності зі статтями 133, 141 частина 1, 142 частина 1 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом прийнято до уваги, що позовні вимоги були визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, відтак в даному випадку, можуть бути застосовані положення частини 1 статті 142 ЦПК України та стягнуто із відповідача [PERSON] на користь позивача Виконавчого комітету Мліївської сільської ради судовий збір в розмірі 1 221,20 грн., а також компенсовано (повернуто) Виконавчому комітету Мліївської сільської ради за рахунок коштів Державного бюджету України у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, через Казначейство України (ел. адм. подат.), 50 відсотків суми сплаченого судового збору за квитанцією про сплату № 9585-7378-8554-6951 від 27.06.20204 року, що становить 1 221,20 грн.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved