Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

що позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.10.2023 приблизно о 23 год 40 хв водій автомобіля марки «Toyota Rav 4», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись по автодорозі з м. Калуш в напрямку м. Долина Івано-Франківської області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . В результаті ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Універсальна», згідно полісу № 214131458. 11 грудня 2023 року на адресу відповідача надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах сина загиблого, [PERSON] , законним представником якого на той момент була матір, [PERSON] 20 грудня 2023 року відповідачем доведено до відома позивача про зупинення строків розгляду страхової справи до набранням законної сили рішенням у кримінальній справі та повідомлення про даний факт страховика, чим фактично відмовлено у виплаті страхового відшкодування. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача 80 400 грн. моральної шкоди, 241 200 грн. відшкодування на утримання, 27 130,05 грн. пені, три проценти річних в сумі 2 937,70 грн., інфляційні втрати в розмірі 4 176,66 грн. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31.05.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач відзиву на позов не надав, клопотань про долучення чи витребування доказів не подавав. Згідно частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 01.07.2021 № 2385109.3-08 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 24.05.2006, батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.10.2023 у кримінальному провадженні № 12023090000000593 вбачається, що 07.10.2023 приблизно о 23 год 40 хв водій [PERSON] керуючи автомобілем марки Toyota RAV-4, реєстраційний номер [NUMBER] , рухався ділянкою автодороги Н-10 Стрий-Чернівці-Мамалига, що по вул. Львівській у м. Калуш Івано-Франківської області, в напрямку м. Стрий, вчинив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні пошкодження, від яких помер на місці події. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 10.10.2023. Листом № 7630/25-00/03 від 12.12.2023 ПрАТ «СК «Універсальна» повідомила про наявність полісу добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № ЕР-214131458 від 14.04.2023, виданого на автомобіль марки «Toyota RAV-4», р.н. [NUMBER] , страхувальник - [PERSON] (поліс діючий на 07.10.2023р.), а копію полісу додано до листа. З 01 липня 2022 року відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 30.05.2022 № 109, страхові суми за внутрішніми договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлені у розмірі: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 320 000 грн. на одного потерпілого, незалежно від кількості потерпілих. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.11.2017 у справі №345/2963/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається зі свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] від 07.06.2011, [PERSON] помер [INFO] , а згідно свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] від 01.11.2013, [PERSON] померла [INFO] . Отже, єдиним утриманцем [PERSON] був [PERSON] , тобто позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Пунктом 27.3 названого Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату встановлено у місячному розмірі в сумі 6 700 грн. Як вбачається зі змісту заяви про виплату страхового відшкодування від 11.12.2023 [PERSON] , як законний представник неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , звернулась до ПАТ СК «Універсальна» стосовно виплати страхового відшкодування, а саме: моральної шкоди у розмірі 80 400,00 грн. та відшкодування на утримання у розмірі 241 200,00 грн. Листом-відповіддю №7817/25-00/03 від 20.12.2023 за заяву б/н від 11.12.2023 ПрАТ «СК «Універсальна» повідомила представника [PERSON] - адвоката Шелепінського О.М. про те, що для виплати, зокрема, моральної шкоди необхідно повідомити , чи живі батьки загиблого й, якщо так, надати відповідні заяви від них, а для виплати страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, необхідно надати перелік документів, зокрема: довідку про призначену пенсію дитині в зв`язку з втратою годувальника; а також надати належним чином завірені копії свідоцтва про смерть [PERSON] , паспорту та ідентифікаційного коду [PERSON] . На виконання вищезазначеного листа-відповіді №7817/25-00/03 від 20.12.2023, представник [PERSON] - адвокат Шелепінський О.М. надіслав на адресу ПрАТ «СК «Універсальна» перелік документів для виплати страхового відшкодування, про що свідчить відповідна заява про долучення документів від 12.01.2024. 12 грудня 2023 року листом № 7817/25-00/03 відповідачем доведено до відома позивача про зупинення строків розгляду страхової справи до набранням законної сили рішенням у кримінальній справі та повідомлення про даний факт страховика, чим фактично відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18). З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Крім того, пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), на яку, зокрема посилається заявник у касаційній скарзі, та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21). З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди та відшкодування на утримання є законними та обґрунтованими. Також підлягають до задоволення вимоги про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Згідно із пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625). Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, до правовідносин щодо невиплати страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України. Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку, позивачем нараховано 27 130,05 грн. пені, три проценти річних в сумі 2 937,70 грн., інфляційні втрати в сумі 4 176,66 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору у цій категорії справ, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 3542,44 грн.

Outcome: approved