Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

01 лютого 2024 року представник позивача [PERSON] надіслала до суду позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 травня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Локачинського районного нотаріального округу Волинської області Дильним І.Г., який зареєстровано в реєстрі за № 1017. Згідно умов даного договору позикодавець прередає у власність позичальникові грошові кошти готівкою у сумі 150000 грн, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у строк до 31 грудня 2022 року зі сплатою щомісячно відсотків за користування позикою у розмірі 1% річних. Договір не містить відмітки про отримання грошових коштів від [PERSON] , як визначено п. 5 Договору, що свідчить про невиконання умов Договору. Таким чином, станом на 30 січня 2024 року заборгованість за договором позики становить 159248,66 грн, яка складається: 150000 грн основна заборгованість, 7625,71 грн інфляційні витрати, 1622,95 грн штрафні санкції, передбачені п.1 договору. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики грошей від 27.05.2021 року в розмірі: 150000,00 грн основна заборгованість, 7625,71 грн інфляційні витрати, 1622,95 грн штрафні санкції, передбачені п.1 договору, а також сплачений судовий збір в розмірі 1592,49 грн та 10000,00 грн витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 09 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06 березня 2024 року від представника відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання договору позики неукладеним. В обгрунтування зустрічного позову зазначає, що 27 травня 2021 року [PERSON] та [PERSON] підписаний документ (договір позики грошей). Звертає увагу на те, що у [PERSON] відсутній примірник договору позики, а про його зміст йому стало відомо лише із отриманням позовної заяви та додатків до неї. Пунктом 1 договору передбачено, що позикодавець передає, а позичальник приймає грошові кошти у сумі 150000,00 грн. Пунктом 1 договору визначено, що грошові кошти визначені цим договором мають бути передані позикодавцем та одержані позичальником. Вважає, що договір носить фіктивний характер оформленої угоди, дійсною метою якої була купівля земельної ділянки, яка знаходилась у власності [PERSON] . Грошові кошти, які визначені цим договором, фактично ним не отримувались та йому не передавались, про що свідчать умови договору позики та відсутність розписки про отримання коштів. Земельна ділянка, яка була предметом купівлі у власність позивача не перейшла, оскільки кошти відповідачу не були сплачені. Зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом виключно факту укладення договору, але не передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Однак, передача грошей позикодавцем не здійснювалась. Нотаріально посвідчений договір позики слід вважати укладеним лише у випадку, якщо такий договір позики містить в собі застереження про фактично завершене передання грошей (речей) позичальнику. За відсутності такого застереження, або іншого факту реальної передачі коштів позичальнику позикодавцем (наприклад, боргової розписки) нотаріальне посвідчення цього правочину не свідчить про його укладення сторонами. Просить визнати договір позики грошових коштів від 27.05.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Дильним І.Г. та зареєстрованим в реєстрі за №1047 неукладеним, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати 10000 грн на професійну правничу допомогу та витрати щодо сплати судового збору. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 21 березня 2024 року поновлено представнику відповідача [PERSON] строк для подання зустрічного позову, прийнято до розгляду зустрічний позов та об`єднано в одне провадження вимоги по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики із вимогами за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики неукладеним, присвоївши єдиний номер справи № 931/96/24, призначено підготовче судове засідання на 18 квітня 2024 року. 04 квітня 2024 року від представника [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому зазначає, що договором позики від 27.05.2021 року встановлено, що сторонни уклали договір про таке, що позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші 150 000,00 грн. Як вбачається зі змісту зустрічного позову, [PERSON] хоч і заперечує про наявністьу нього примірника договору позики, а про зміст йому стало відомо лише із отриманням позовної заяви та додатків до неї, одночасно стверджує, що договір носить фіктивний характер оформлення угоди, дійсною метою якої була купівля земельної ділянки, яка знаходилась у власності [PERSON] . Водночас, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказана [PERSON] земельна ділянка на момент укладення договору позики перебувала в оренді у ТОВ «П`ятидні» до 10.12.2024 року. Тобто, ще за три роки до закінчення дії договору права оренди, [PERSON] ніби-то мав намір відчужити її [PERSON] . Навіть якщо припустити, що дійсною метою оформлення угоди договору позики й була купівля [PERSON] земельної ділянки, то навряд чи мала б така угода реальне настання. Факт відсутності у [PERSON] примірника договору позики, жодним чином не спростовує факту його укладення. Останнім не надано жодних доказів щодо внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР за фактом підроблення його підпису, або копій скарг на протиправні дії приватного нотаріуса Локачинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. Крім того, доводи [PERSON] про те, що передачі вказаних коштів не було, так як відсутня розписка, яка б засвідчувала факт отримання ним коштів є безпідставними, оскільки сам факт підпису ним даного договору позики свідчить про те, що сторонами досягнуто згоди зі всіх істотних умов, передбачених для даного виду правочину і вони погодилися з ними. В даному випадку, при наявності укладеного між сторонами договору позики, не вимагається наявність розписки позичальника з метою підтвердження факту отримання коштів останнім. Тобто, підписання даного правочину є самостійним, достатнім, дійсним підтвердженням суті взятих сторонами на себе зобов`язань, в тому числі і прав. Предметом розгляду даної справи є укладення та нотаріальне посвідчення договору позики, згідно якого кошти передано було фактично під час підписання договору позики, про що в самому договорі і обумовлено, а тому достеменно відомо було позичальнику, що він підтвердив своїм особистим підписом. Також посилання [PERSON] на удаваність правочину спростовується п. 8 Договору, тому даний договір оформлений належним чином та відповідає встановленим вимогам чинного законодавства України. Також письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Просить відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання договору позики неукладеним. 10 квітня 2024 року через систему «Електронний суд» від представника [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу (а.с. 104-106) Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 18 квітня 2024 року за клопотанням представника [PERSON] [PERSON] витребувано у приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. завірені належним чином копії документів, що стосуються договору позики грошей від 27 травня 2021 року. 07 травня 2024 року від [PERSON] районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. на виконання ухвали надійшли належним чином завірені наступні документи: копія Договору позики грошей від 27 травня 2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; копія письмової згоди дружини позичальника [PERSON] , [INFO] , на укладення договору позики від 27 травня 2021 року; копія довіреності, виданої 27.05.2021 року [PERSON] (а.с. 122-125) Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 09 травня 2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до судового розгляду по суті. 17 червня 2024 року судове засідання відкладено на 03 липня 2024 року, явку позивача та відповідача у судове засідання визано обов`язковою. [PERSON] у судовому засіданні свій позов підтримав та пояснив, що до нього звернувся [PERSON] з проханням позичити кошти, на що він погодився. Домовилися про нотаріальне посвідчення договору позики. В обумовлену дату і час прийшли до приватного нотаріуса, який перевірив їх особи, ознайомив з умовами договору, який підписали та передав готівкою [PERSON] кошти в сумі 150\~000 грн. Додаткових розписок не брав, оскільки сам договір позики, який нотаріально посвідчений, свідчить про передачу коштів. Свій обов`язок він виконав. Однак, у встановлений у договорі строк, [PERSON] не повернув позичені гроші, в добровільному порядку відмовлявся повертати борг, тому звернувся до суду. В день підписання договору позики, 27.05.2021 [PERSON] видано на його ім`я довіреність з правом вчиняти юридичні дії щодо земельної ділянки, як гарантія виконання договору позики. Однак, він жодним чином не використовував цю довіреність для того, щоб повернути борг, оскільки розраховував на порядність позичальника. Просив первісний позов задовольнити повністю, у задоволенні зустрічного відмовити. Представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні підтримала вимоги первісного позову з підстав, зазначених у позовній заяві та просила їх задовольнити, а також заперечувала щодо задоволення зустрічного позову з підстав, наведених у поданному суду відзиві. [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов підтримав та пояснив, що напередодні домовлялися з [PERSON] про купівлю-продаж земельної ділянки, власником якої він був та на той час така перебувала в оренді у ТОВ «П`ятидні». Коли прийшли до нотаріуса, йому нічого не пояснили, просто дали документи, які він підписав. Він вважав, що це договір купівлі-продажу земельної ділянки. Однак, жодних коштів не отримував та категорично заперечує, що [PERSON] їх йому передавав. Копії договору позики грошей також йому не вручили, а про такий договір дізнався із позовної заяви. Не пам`ятає, щоб видавав довіреність на [PERSON] щодо розпорядження земельною ділянкою, яка перебувала в оренді ТОВ «П`ятидні». Орендну плату отримував, але вподальшому продав цю земельну ділянку [PERSON] . Просив задовольнити зустрічний позов, а у задоволенні первісного відмовити. Представник [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо задоволення первісного позову, а також підтримав вимоги зустрічного позову, з підстав зазначених у ньому, просив його задовольнити. Зазначив, що жодних коштів [PERSON] за договором позики грошей не отримував, а також відсутні докази на підтвердження цього. Приватний нотаріус\~Дильний І.Г\~у судовому\~засіданні дав\~пояснення щодо\~порядку вчинення\~нотаріальних дій,\~оскільки заяв\~від [PERSON] \~та [PERSON] \~щодо надання\~дозволу на\~розголошення нотаріальної\~таємниці з\~приводу укладення\~договору позики\~від 27.05.2021\~року не\~надійшло.\~Відповідно до\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~нотаріус зобов`язаний\~встановити особи\~сторін та\~обсяг цивільної\~дієздатності фізичних\~осіб,\~установити волевиявлення\~особи,\~яка звернулась\~за вчиненням\~нотаріальної дії\~та встановити\~дійсні наміри\~кожної із\~сторін до\~вчинення правочину,\~який він\~посвідчує,\~а також\~відсутність у\~сторін заперечень\~щодо кожної\~з умов\~правочину. Нотаріус готує проєкт договору із зазначенням всіх істотних умов, з яким ознайомлюються сторони. У разі відсутності заперечень, правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Що стосується укладення договорів позики, то сторони можуть обумовити момент передачі грошей. Нотаріус може запропонувати своє приміщення для передачі грошей, але сторони можуть самі визначитись з таким місцем. Зазвичай нотаріус особисто не присутній при передачі коштів, оскільки сторони, укладаючи договір у нотаріуса, розуміють значення своїх дій. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, закон не вимагає обов`язкового нотаріального посвідчення договору позики, проте за домовленістю сторін чи на вимогу однієї зі сторін такий договір може бути нотаріально посвідчений (частина четверта статті 209 ЦК України). Виходячи з цього, для визначення факту укладення договору позики, нотаріальна форма договору не є визначальною. Відповідно до частини четвертої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі статтею 54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси посвідчують правочини, які згідно із законом підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений. Нотаріус при вчиненні нотаріальної дії перевіряє, чи відповідає зміст посвідчуваного ним правочину вимогам закону і дійсним намірам сторін. Відповідно до частини другої статті 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Саме такий момент встановлений для договорів позики (стаття 1046 ЦК України). Системне тлумачення частини четвертої статті 639, частини другої статті 640 та частини другої статті 1046 ЦК України свідчить про те, що нотаріально посвідчений договір позики слід вважати укладеним лише у випадку, якщо такий договір позики засвідчує факт передання грошових коштів (речей). Нотаріальної ж форми договору позики не достатньо для того, щоб вважати такий договір укладеним. Отже, приписи частини четвертої статті 639 ЦК України щодо форми договору не є домінуючими і такими, що мають більш вищу юридичну силу, ніж норми частини другої статті 640 та статті 1046 ЦК України щодо моменту укладення договору позики (моменту передачі грошових коштів). Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди, з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Отже, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови, договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Законодавством визначено, що момент переходу права власності на предмет позики залежить від того, що саме передається позичальникові за договором. Право власності на готівкові грошові кошти виникає у позичальника в момент фактичної передачі йому таких коштів позикодавцем. Судом в судовому засіданні оглянуто оригінал договору позики грошей та встановлено, що 27 травня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей, що посвідчений приватним нотаріусом Локачинського районного нотаріального округу Волинської області Дильним І.Г. (а.с. 9, 123). Згідно п.1 договору, позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти готівкою у сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів зі сплатою щомісячно відсотків за користування позикою у розмірі 1% (один) відсотка річних. Згідно п.2 договору, грошові кошти, які є предметом цього договору, мають бути передані позикодавцем та одержані позичальником при підписанні цього договору. Згідно п.3 договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 31 грудня 2022 року включно, позичальник може достроково, до настання обумовленого строку, повернути позику позикодавцю, з виплатою відсотків, зазначених в п.1 даного договору, за чотири місяці. Згідно п.4 договору, повернення позики повинно бути здійснено шляхом передачі грошових коштів позичальником готівкою позикодавцю. Згідно п.5 договору, позика вважається повернутою у випадку наявності на примірнику цього договору відмітки позикодавця про одержання грошової суми, що позичалася. Згідно п.6 договору, в разі, коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцю позику згідно із визначеним у пункті 3 цього договору строком. Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в безспірному порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України. Як слідує з п. 2 оспорюваного Договору позики грошей від 27 травня 2021 року, укладеного між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього Договору готівкою. Підписання цього Договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця грошових коштів в сумі, визначеній в п. 1 цього Договору. Підписаний позичальником Договір є доказом передачі позики від позикодавця до позичальника. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] не спростовував факт підписання договору позики. Окрім того, згідно п. 8 Договору позики укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. 27 травня 2021 року дружина [PERSON] [PERSON] надала згоду подружжя на укладення договору позики, що підтверджується її заявою, посвідченою приватним нотаріусом Локачинського районного нотаріального округу Волинської області Дильним І.Г. (а.с. 124). Крім того, у листі приватного нотаріуса Локачинського нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. від 03 травня 2024 року № 147/01-16 зазначено, що додаткові угоди та додатки до Договору позики грошей від 27.05.2021 приватним нотаріусом не посвідчувалися. Додаткового документу, що посвідчує факт передачі коштів, вищезазначеним договором позики сторонами договору передбачено не було. Разом з тим, у п. 11 договору сторони засвідчили, що усі істотні умови, що стосуються позики, у тексті договору зафіксовані. (а.с. 122) Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що договір позики укладено у відповідності вимогам закону, а позовні вимоги в частині визнання його неукладеним є безпідставними. У зустрічній позовній заяві [PERSON] заперечує про наявність у нього примірника договору позики та зазначає, що про його зміст йому стало відомо лише із позовної заяви [PERSON] . Відповідно до п.16 Договору, договір позики укладено у трьох примірниках, два з яких передано сторонам, а інший зберігається у справах приватного нотаріуса Локачинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. Заперечення [PERSON] про наявність у нього примірника договору позики, судом не беруться до уваги, оскільки не спростовують факту укладення договору. В матеріалах справи відсутні докази щодо внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за фактом підроблення його підпису або скарги на протиправні дії приватного нотаріуса Дильного І.Г. Звертаючись до суду із зустрічним позовом про визнання договору позики неукладеним, представник [PERSON] також вказує, що дійсною підставою для укладення договору була купівля земельної ділянки, яка знаходилась у власності [PERSON] , а тому договір позики носить фіктивний характер. І оскільки грошові кошти фактично ним не отримувались , тому і земельна ділянка, яка була предметом купівлі, у власність [PERSON] не перейшла. Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути визнаний фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Як вбачається із копії договору оренди землі від 10 грудня 2017 року та копії витягу з Державного реєстру речових прав № 352059994 від 27.10.2023 року, земельна ділянка із кадастровим номером 0722485200:04:000:0961, про яку зазначає позивач у зустрічному позові, на момент укладення договору позики грошей від 27 травня 2021 року, належала [PERSON] та перебувала в оренді у ТОВ «П`ятидні», строк дії договору 7 років, до 10.12.2024 року (а.с. 62, 63). Довіреністю від 27.05.2021 року [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником з будь яких питань, в тому числі але не виключно при укладанні, зміні, розірванні, виконанні всіх дозволених законом угод, правочинів по управлінню та представництва його інтересів стосовно належної йому на праві приватної власності земельної ділянки площею 1,7954 га, кадастровий номер 0722485200:04:000:0961, в тому числі з правом укладання, зміни та розірвання від його імені договорів оренди землі, договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, подання заяв та будь-яких інших документів, які стосуються порядку виконання чи передбачені змістом вище вказаних правочинів на умовах, які будуть визначатись представником самостійно, на свій власний розсуд, виходячи із розумної доцільності. Довіреність видана строком на два роки та зберігає чинність до 27.05.2023 (а.с. 125) Згідно Інформацї з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.03.2024, 24.11.2023 приватним нотаріусом Володимирського нотаріального округу Гордійчук Б.І. зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0722485200:04:000:0961, на підставі договору купівлі-продажу №4965 за гр. [PERSON] (а.с. 101) В матеріалах справі відсутні докази того, що [PERSON] вчиняв будь-які дії, право на які мав вчиняти згідно довіреності від 27.05.2021 щодо земельної ділянки кадастровий номер 0722485200:04:000:0961, яка належала [PERSON] . Таких обставин не встановив і суд, отже підстави визнання правочину фіктивним відсутні. До того ж пунктом 8 Договору позики від 27.05.2021 передбачено, що договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальнее настання наслідків, які обумовлені у ньому, таким чином цей договір не носить фіктивної чи удаваної угоди, а також не є зловмисним, що дадатково спростовує обставини, викладені у зустрічній позовній заяві. Під час розгляду справи позивач за зустрічним позовом не довів на підставі належних і допустимих доказів, що укладений між [PERSON] та [PERSON] договір позики є фіктивними та укладений без мети настання реальних наслідків, а також не наведено фактичних даних, підтверджених доказами, на спростування встановленої законом презумпції правомірності цього правочину (стаття 204 ЦК України) На підставі вищевикладеного, суд вважає заявлені позовні вимоги зустрічного позову необґрунтованими та такими, що не підтверджуються фактичними обставинами справи та зібраними доказами, тому вважає за необхідне в задоволенні зустрічного позову відмовити. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Як встановлено судом, позикодавець [PERSON] свої зобов`язання за договором позики виконав, однак, в порушення положень договору позики та вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач користуючись коштами наданими йому кредитором, не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання, передбачені умовами договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування коштами. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Згідно п.1 Договору позики, позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти готівкою у сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів зі сплатою щомісячно відсотків за користування позикою у розмірі 1% (один) відсотка річних. Оригінал договору позики від 27.05.2021, який оглянутий судом у судовому засіданні, не містить відмітки про отримання грошових коштів від [PERSON] , як визначено п. 5 Договору, що свідчить про невиконання договору. У позовній заяві позивачем здійснено розрахунок, відповідно до якого розмір річних відсотків, зазначений в договорі позики, становить 1622,95 грн., а сума інфляційного збільшення за період з 01.01.2023 по 30.01.2024 з врахуванням індексу інфляції становить 7625, 71 грн. (а.с. 20, 20зв) Суду не заявлялися доводи стосовно перевірки вказаного розрахунку. Заявлені до стягнення позивачем за первісним позовом суми основного боргу за договором, а також нараховані відповідно до змісту договору та вимог ЦК України розміри річних, інфляційних витрат, які не спростовані відповідачем, суд вважає обґрунтованими і доведеними в повному обсязі і такими, що підлягають до стягнення із боржника за договором відповідача [PERSON] . Таким чином, враховуючи вище наведені положення законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про задоволення первісного позову. Щодо вирішення питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу за первісним позовом, суд зазначає наступне. Згідно із ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача надано суду договір №29-01/01 про надання правничої допомоги від 29 січня 2024 року, укладений між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Дженерал Лігал Груп» в особі керуючого партнера Кінах Я.В. (а.с. 16); додаткову угоду №1 (замовлення) до договору про надання правничої допомоги №29-01/01 від 29.01.2024 року, у якій сторони погодили вартість виконаних робіт, яка становить 10000,00 грн (а.с. 17); ордери на надання правничої допомоги [PERSON] , [PERSON] (а.с. 15, 33 зв); свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Кінах Я.В., [PERSON] (а.с. 14, 34 зв); акт №1 виконаних робіт (надання послуг) АО «Дженерал Лігал Груп» від 31 січня 2024 року, з якого вбачається перелік наданих послуг, наданих позивачу та їх вартість, а саме: юридична консультація з питань стягнення грошових коштів за договором позики, підготовка позовної заяви про стягнення грошових коштів за договором позики, представництво інтересів у суді першої інстанції (незалежно від кількості судових засідань) вартістю 10000,00 грн (а.с. 18); квитанцію до прибуткового касового ордера №31-01/01 від 31 січня 2024 року на суму 10000,00 грн (а.с. 19). У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] не заявляв клопотання про зменшення витрат за надання правової допомоги, вважав їх обгрунтованими. Аналізуючи вищевикладене та обсяг наданих АО «Дженерал Лігал Груп» послуг та виконаних робіт у даній справі, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката підлягає до задоволення. Щодо вимоги [PERSON] про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за зустрічним позовом, то у її задоволенні необхідно відмовити, у зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову, а клопотання адвоката Масюк Г.С. про зменшення витрат на професйну допомогу відповідно залишити без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом слід стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 1592,49 грн. Відповідно, сплачений судовий збір позивачем за зустрічним позовом не підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом. На підставі ст. ст. 526, 549, 610, 611, 625, 626, 628, 629, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved