Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу, поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати. В подальшому представником позивачки, адвокатом Світличним О.С. позовні вимоги в судовому засіданні були уточненні. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця» та працює у Департаменті внутрішнього аудиту та контролю на посаді аудитора внутрішнього. Наказом АТ «Укрзалізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос з нею було призупинено дію трудового договору до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Позивач стверджує, що на день винесення наказу абсолютна неможливість надання відповідачем роботи позивачу не вбачалась, оскільки на території м. Сміла, де вона безпосередньо працювала, не велись активні бойові дії, місто під окупацією не перебувало. Відповідачем також не було запропоновано переведення її на іншу роботу із збереженням середньої заробітної плати, в тому числі до іншого структурного підрозділу.\~\~\~\~\~\~\~ [PERSON] зазначає, що зверталась до відповідача з повідомленням про готовність працювати, однак отримала відмову. Крім того, позивач просила врахувати, що її не ознайомлювали з оспорюваним наказом, його копію вона не отримувала, а про його існування дізналась із відповіді на адвокатський запит лише 19 червня 2023 року. Позивачка вважає такий наказ протиправним, безпідставним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки незважаючи на введення та дію на території України правового режиму воєнного стану АТ «Укрзалізниця», в тому числі і її регіональна філія «Одеська залізниця», будучи об`єктом критичної інфраструктури, свою діяльність не призупинило та здійснює її і надалі протягом усього часу. За таких обставин у роботодавця була і є можливість забезпечити її роботою, дійсних причин та підстав для призупинення дії трудового договору не було. Позивачка зазначає, що з дня призупинення дії трудового договору вона не отримує заробітної плати, страховий стаж їй не зараховується. Безпідставне та необґрунтоване призупинення дії трудового договору порушує права та її інтереси, є вимушеним прогулом, оскільки працівник позбавлений можливості працювати з вини роботодавця. Враховуючи наведене, [PERSON] просила визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 04 травня 2022 року №483/ос та додаток до нього в частині, що стосується її, поновити дію трудового договору та стягнути з відповідача належну суму заробітної плати та інших виплат за період з 06 травня 2022 року по 06 травня 2023 року включно. 28 вересня 2023 року до суду надійшов відзив АТ «Українська залізниця» у якому відповідач не визнав позовні вимоги [PERSON] та зазначив, що вона працювала на посаді аудитора внутрішнього відділу з контролю за фінансово господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця». Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно із затвердженими наглядовою радою товариства планами внутрішніх аудитів. Однак, станом на 07 липня 2022 року плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувались, що свідчить про те, що фактично функціонування Департаменту внутрішнього аудиту та контролю було зупинено. Указ Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року передбачає можливість обмеження права на працю в умовах введення воєнного стану. 24 березня 2022 року набрав чинності Закон України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, нормами якого акцентовано, що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Військова агресія Російської Федерації проти України призвела до значних руйнувань залізничної інфраструктури, втрати майна та активів товариства, обсяги господарської діяльності АТ «Укрзалізниця»\~ критично зменшилися. Всі сили та ресурси товариства в умовах війни спрямовані виключно на забезпечення життєдіяльності та обороноздатності країни. У зв`язку із запровадженням в Україні військового стану в АТ «Укрзалізниця» з 24 лютого 2022 року встановлено режим простою, у зв`язку з чим була зупинена робота структурних підрозділів, які не виконують критично важливі завдання. Аудитору [PERSON] було встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року до 28 лютого 2022 року та з 01 березня 2022 року до 31 березня 2022 року. У зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності наказом від 04 травня 2022 року простій позивачки припинено та призупинено дію її трудового договору з 06 травня 2022 до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Призупинення дії трудових договорів застосовувалося до всіх працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю у зв`язку з абсолютною неможливістю надання відповідачем роботи, що в свою чергу, виключало можливість виконання ними роботи. Водночас, тимчасове переведення позивачки на іншу роботу було також неможливе. 23 лютого 2023 року прийнято рішення про ліквідацію структурного підрозділу Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця, а 07 липня 2023 року позивачку було переведено на посаду аудитора внутрішнього Департаменту аудиту Відділу аудиту ресурсних процесів. Посилання позивачки на невідповідність оскаржуваного наказу Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на думку відповідача, не відповідає дійсності, оскільки на день винесення наказу чинною була редакція закону, яка не містила вимог щодо змісту наказу, щодо вимоги про стягнення заробітної плати, то відповідач вважає, що стягнення середнього заробітку по день винесення рішення не узгоджується із законодавчими нормами, оскільки позивач звільнена з посади і на даний час працює на іншій посаді, за яку отримує заробіток. На думку відповідача стягнення середнього заробітку можливе лише у разі поновлення на роботі у зв`язку із незаконним звільненням або незаконним переведенням на роботі. Водночас призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. За чинним законодавством відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Відповідач зазначив, що вимога про стягнення інших виплат викладена без конкретизації характеру таких виплат, а тому у її задоволенні має бути відмовлено. АТ «Укрзалізниця» також просило врахувати, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП України. Так, позивач з травня 2022 року була відсутні на робочому місці та не отримувала заробітну плату. Крім того, позивачка 25 липня 2022 на адресу відповідача направила лист, у якому просила поновити дію трудового договору. В цій заяві [PERSON] посилалась, в тому числі, і на оспорюваний наказ, що свідчить про її обізнаність із вказаним наказом. У зв`язку з цим відповідач просив відмовити в позові в повному обсязі. 21 липня 2023 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку з несплатою судового збору ухвалою від 01 листопада 2023 року суд залишив позовну заяву [PERSON] без руху. Ухвалою від 08 листопада 2023 року суд прийняв справу до свого провадження та постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11 жовтня 2022 року вбачається, що позивачка по справі після розірвання шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . В судовому засіданні представник позивачки, адвокат Світличний О.С., в режимі відеоконференцзв`язку, вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовільнити у повному обсязі з підстав наведених у позові. Позивачка в судове засідання не з`явилась. Представник відповідача, адвокат Говорова А.І. в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, просила суд відмовити у задоволенні позову повністю, врахувавши поданий відзив на позовну заяву та письмові пояснення по справі. Суд, заслухавши позицію представника позивачки та представника відповідача дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 02 грудня 2021 року була прийнята у Департамент внутрішнього аудиту та контролю на посаду аудитора внутрішнього, що підтверджується копією наказу № 30008/ос від 03 грудня 2021 року. Згідно п. 1.1 Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю, затвердженого рішенням наглядової ради АТ «Укрзалізниця» від 7-9 жовтня 2020 року, Департамент внутрішнього аудиту та контролю є структурним підрозділом «акціонерного товариства «Українська залізниця» та підпорядковується наглядовій раді (комітету з аудиту) Товариства. Департамент виконує функції підрозділу/служби внутрішнього аудиту Товариства (п.1.2 Положення про Департамент). Ціллю Департаменту є надання незалежних, об`єктивних аудиторських послуг, спрямованих на збільшення вартості Товариства та вдосконалення його діяльності і процесів. Отже, Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно затверджених наглядовою радою (комітетом з аудиту) планів внутрішніх аудитів. Наказом голови правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-42/6-В від 24 лютого 2022 року було встановлено режим простою з 24 лютого 2022\~ року до відміни працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця» відповідно до додатка 1. Як вбачається із вказаного додатку стан простою було застосовано і до аудитора внутрішнього [PERSON] на період часу з 24.02.2022 по 28.02.2022. Підставою для винесення вказаного наказу зазначено акт про простій від 24 лютого 2022 року, з якого вбачається, що з 24 лютого 2022\~ року була зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі задачі. Наказом голови правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-42/12-В від 24 березня 2022 року унесено зміни до додатку 1 наказу від 24 лютого 2022 року №Ц-42/6-В та викладено його у новій редакції. Так, згідно з указаними змінами [PERSON] встановлено режим простою з 24.02.2022 по 28.02.2022 та з 01.03.2022 по 31.03.2022. Наказом голови правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-42/38 від 11 липня 2022 року унесено зміни до додатку 1 наказу від 24 лютого 2022 року №Ц-42/6 та викладено його у новій редакції. Так, згідно з указаними змінами [PERSON] встановлено режим простою з 24.02.2022 по 28.02.2022, з 01.03.2022 по 31.03.2022, з 01.04.2022 по 30.04.2022 та з 01.05.2022 по 05.05.2022. 27 квітня 2022 року з Департаменту внутрішнього аудиту та контролю надійшов лист на адресу члена правління АТ «Укрзалізниця» з переліком працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю у загальній кількості 80 осіб, до якого включено і [PERSON] , з якими пропонується призупинити дію трудових договорів на період військового стану.\~ Наказом АТ «Українська залізниця» №483/ос від 04 травня 2022 року припинено простій, введений наказом №Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року, та\~ 06 травня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинено дію трудових договорів з працівниками, які зазначені і додатку №1 до цього наказу, в т.ч. і щодо [PERSON] . Підставами винесення цього наказу зазначено неможливість надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію Російської Федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності товариства. Листом та заявою від 25 липня 2022 року, адресованими голові правління АТ «Укрзалізниця», позивачка просила визнати не дійсним (скасувати дію) наказу про призупинення дії її трудового договору як такого, що суперечить чинному законодавству України з праці, та поновити дію вказаного трудового договору. 18 серпня 2022 року відповідачем була надана відповідь на лист та заяву [PERSON] згідно з якою товариство повідомило, що плани внутрішніх аудитів на 2022 рік Наглядовою радою товариства затвердженні не були. За таких обставин, враховуючи функції та завдання департаменту, АТ «Укрзалізниця» абсолютно позбавлена можливості надати працівникам департаменту відповідну роботу, а працівники департаменту, в свою чергу, позбавлені можливості виконувати\~ таку роботу. Відповідач повідомив, що призупинення дії трудових договорів відбулося зі всіма без виключень працівниками департаменту та відновлення дії трудового договору буде можливим і в період дії воєнного стану, якщо будуть наявні процеси, функції і завдання для виконання, що надасть змогу забезпечити її роботою. Наказом АТ «Укрзалізниця» № 1127/ос від 06 липня 2023 року [PERSON] \~ 07 липня 2023 року було переведено з посади аудитор зовнішній Департаменту внутрішнього аудиту та контролю на посаду аудитора внутрішнього Департаменту аудиту Відділу аудиту ресурсних процесів. Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України. Так, згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 24 лютого 2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України\~ «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 строком на 30 діб. В подальшому відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану було продовжено. Згідно із вказаними Указами Президента України воєнний стан введено на всій території України. З п. 3 Указу слідує, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану. Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Згідно із пунктом 2 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» главу XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». З огляду на вище викладене положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Статтею 13 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у первинній редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року) було визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. З 19 липня 2022 року ст. 13 Закону 2136-IX викладено в новій (розширеній) редакції. Зокрема у ч. 1 даної статті наведено більш розширене визначення поняттю призупинення дії трудового договору та вказано, що це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. У частині 2 даної статі вказано, що наказ про призупинення дії трудового договору повинен містити кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові інші персональні данні відповідних працівників. Таким чином, законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбуватись не по відношенню до всього персоналу, а відносно конкретних працівників (наведених у відповідному переліку). При цьому, умовами такого призупинення на тлі російської військової агресії є неможливість надання та виконання певної роботи (в новій редакції ст. 13 Закону неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором). Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам. Водночас, як убачається з аналізу частини 1 статті 13 Закону, таке право роботодавця не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо. Подібний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 червня 2023 року у справі №149/1089/22 (провадження №61-292св23). Тому за умови, що працівник бажає та може виконувати роботу, а роботодавець може надати роботу, відсутні підстави для призупинення дії трудового договору. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із матеріалів справи вбачається, що АТ «Укрзалізниця» своєї діяльності не припиняло, як станом на час початку збройної агресії Російської Федерації проти України, так і станом на час винесення оскаржуваного наказу товариство працювало та продовжує працювати і на даний час. Наданими відповідачем доказами дійсно підтверджені обставини змін в організації виробництва і праці, пошкодження залізничної інфраструктури, пошкодження, знищення та втрати майна, зменшення фінансових показників тощо. Разом з тим, суд вважає, що відповідачем не було доведено наявності передбачених законом підстав для призупинення з позивачем дії трудового договору, як і не доведено, що на час видання оскаржуваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто того, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника її виконувати. Так, заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно із затвердженими наглядовою радою товариства планами внутрішніх аудитів, які не були затвердженні на 2022 рік. На підтвердження викладеного відповідач надав лист директора Офісу корпоративного секретаря від 07 листопада 2022 року, згідно з яким було проінформовано заступника директора юридичного департаменту АТ «Укрзалізниця» про те, що Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувались. Однак, наведені обставини, на думку суду, не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з розділом 3 Положення про Департамент внутрішнього аудиту та контролю обсяг діяльності Департаменту включає 11 пунктів, одним з яких (п.п. 4.2.9) є проведення позапланових аудитів на вимогу Наглядової ради. А тому відсутність планів внутрішніх аудитів на 2022 рік не є доказом перебування відповідача в обставинах неможливості забезпечити позивачку роботою, у зв`язку з військовою агресією проти України. Щодо посилання відповідача на те, що за характером роботи працівники департаменту не можуть залучатись іншими структурними підрозділами Товариства для виконання їх завдань та доручень, відповідно до позивачки не можна було застосовувати тимчасове переведення на іншу роботу, то суд зазначає, що відповідно до п.8.3 Положення про департамент внутрішнього аудиту працівники Департаменту не можуть залучатись іншими структурними підрозділами товариства для виконання їх завдань та доручень. Вказана норма дійсно забороняє залучення працівників до виконання завдань інших структурних підрозділів, однак не містить заборони щодо переведення працівників Департаменту в інші структурні підрозділи товариства. Крім того, суд зазначає, що відповідності до п.2 оскаржуваного наказу дію трудового договору призупинено до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Водночас представник відповідача долучила до відзиву лист Голови наглядової ради АТ «Укрзалізниця», адресований народному депутату [PERSON] від 19 вересня 2022 року, відповідно до якого можливість відновлення роботи Департаменту ставиться в залежність не від припинення або скасування воєнного стану в Україні, а від призначення нового керівника Департаменту. Падіння доходів внаслідок зменшення обсягу вантажних перевезень також не свідчить про неможливість відповідача забезпечити позивачку роботою. Представником відповідача не було надано суду заперечень чи доказів того, що позивачка [PERSON] не могла виконувати свої посадові обов`язки чи певну їх частину дистанційно. Під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження і той факт, що відповідач позбавлений можливості надати роботу позивачці, зокрема, хоча б частково, дистанційно або застосувати інший механізм встановлення скороченої тривалості робочого часу, дня, тижня чи продовження застосування простою, переведення на іншу роботу, яку здатна виконувати позивач відповідно до своєї кваліфікації та досвіду роботи. Особисто позивачка не була ініціатором призупинення трудового договору\~ із відповідачем, не зверталась до відповідача з питанням про те, що вона не може виконувати роботу через збройну агресію і тому слід призупинити із нею дію трудового договору. Відповідне рішення про призупинення дії трудового договору ініціював та прийняв роботодавець. З огляду на вище наведене суд вважає, що твердження відповідача про відсутність можливості надавати роботу позивачці є безпідставними та необґрунтованими. Щодо аргументів позивача про невідповідність оскаржуваного наказу вимогам ч.2 ст.13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», то суд зазначає, що на день винесення наказу, тобто станом на 04 травня 2022 року, чинною була редакція закону від 15 березня 2022 року, яка не містила вимог щодо змісту наказу. Відповідні зміни було внесено законом №2532-ІХ від 01 липня 2022 року. Однак, відповідно до ст.58 Конституції України закон не має зворотної дії у часі. Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу від 04 травня 2022 року №483/ос в частині, що стосується її, є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. У поданому до суду відзиві відповідач просив застосувати до вимог позивача позовну давність. За приписами частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-XI Кодекс законів про працю України було доповнено главою XIX, яка набула чинності на час виникнення спірних правовідносин. Пункт 1 Прикінцевих положень цієї глави визначає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин в Україні був запроваджений з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року включно на підставі, зокрема, постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, від 23 лютого 2022 року № 229, від 23 грудня 2022 року № 1423 та від 25 квітня 2023 року № 383. Позивачка [PERSON] \~ за захистом своїх прав звернулась до суду першої інстанції з позовом 18 липня 2023 року, тобто в межах визначеного КЗпП України строку. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Особливістю призупинення дії трудового договору є вимушена необхідність тимчасово не виконувати роботу протягом періоду, який роботодавцем не оплачується та тривалість якого може бути значною. На переконання суду, зазначене, за своєю правовою природою, є фактичним відстороненням від роботи (позбавленням права виконувати роботу за плату) та вимушеним прогулом. При цьому, захист відповідного права особи іншим чином є неможливим. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до абзацу шостого пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається із розрахункового періоду. Період простою не є відпрацьованим періодом, а тому виключається із розрахунку середньоденної зарплати за останні 2 календарні місяці роботи. Для розрахунку середньоденної заробітної плати бралися січень та лютий 2022 року, оскільки в березні 2022 року та квітні 2022 року позивачка [PERSON] перебувала в режимі простою. Як вбачається із наданою позивачем довідки № 125 від 13 лютого 2024 року та розрахунків заробітної плати у січні 2022 року [PERSON] отримала\~ заробітну плату у розмірі 34953 грн. 93 коп., у лютому 26617 грн. 50 коп. Таким чином, сукупний розмір заробітної плати за 2 місяці, який береться судом для обчислення заробітної плати складає 61571 грн. 43 коп. (34953,93+26617,50). У січні 2022 року позивачкою [PERSON] було відпрацьовано 19 днів, у лютому 2022 року - 17. Отже, сума середньої заробітної плати становить 61571,43:36=1710 грн. 32 коп. Враховуючи, що позивачка з 06 липня 2023 року переведена на іншу посаду (аудитор внутрішній Департаменту аудиту Відділу аудиту ресурсних процесів) та позовні вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за один рік з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня призупинення дії трудового договору, тобто з\~ 06 травня 2022 року за один рік, тобто до 06 травня 2023 року, у розмірі 446393 грн. 52 коп., з розрахунку 1710 грн. 32 коп. х 261 робочий день. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»). Відповідач не надав суду власний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також щодо розміру середньоденної заробітної плати, оскільки представник у відзиві на позов та у своєму запереченні зазначила, що в цілому заперечує наявність можливості нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу у випадку скасування наказу про призупинення дії трудового договору. Посилання представника відповідача на відсутність підстав для застосування ч. 2 статті 235 КЗпП України з посиланням на постанови Верховного Суду у справі № 460/2675/18 та №466/1680/21, оскільки позивачку не було незаконно звільнено або переведено на іншу роботу є безпідставними, оскільки у вказаних постановах Верховний Суд дійшов висновку про незастосування положень статті 235 КЗпП України, оскільки позивачі не виконували трудові обов`язки за власними переконанням, які обумовлені незгодою із переведенням на іншу посаду, отже позивачі могли виконувати роботу, в той час, як в межах цієї справи мова йде про призупинення трудового договору, а не переведення на іншу (нижчу) посаду, що виключає можливість працівника взагалі виконувати трудові обов`язки та не залежить від її переконань чи бажань. Одночасно з вимогою про стягнення середнього заробітку позивачкою заявлено вимогу про стягнення також інших виплат за період дії наказу. Оскільки позивачем не конкретизовано вимогу в цій частині, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Окрім іншого позивач просила суд поновити дію Трудового договору з працівником АТ «Українська залізниця» [PERSON] З копії наказу про переведення на іншу роботу № 1127/СО від 06 липня 2023 року вбачається, що [PERSON] переведено на роботу на умовах договору в письмовій формі з 07 липня 2023 року до 07 липня 2026 року. Відповідно з 06 липня 2023 року дія трудового договору між АТ «Укрзалізниця» та позивачкою [PERSON] поновлена. Таким чином вимоги позовної заяви в цій частині до задоволення не підлягають. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 6 наведено статті передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. З платіжної інструкції № 807 від 03 листопада 2023 року вбачається, що позивачкою було сплачено 1073,60 грн. судового збору за вимогу немайнового характеру про визнання незаконним, скасування наказу та поновлення дії трудового договору. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 1073 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого нею за звернення до суду з вимогою немайнового характеру. Водночас, від сплати судового збору за вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку, позивачка була звільнена на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з вимогою майнового характеру, 1073,60 грн. судового збору належить стягнути з відповідача на користь держави. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. На підстав наведеного,

Outcome: approved