Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

У вересні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.61-63) та заміни відповідача, до відповідача [PERSON] в якому просила виділити їй в натурі її частку 477/1000 частини по фактичному користуванню будинковолодіння [ADDRESS] та частину хліва, де знаходиться літня кухня «Б», загальна площа якого становить 111,8 кв.м. та житлова 49,3 кв.м, що складається з житлової кімнати під номером 3 в технічному паспорті на будинок площею 13.1 кв.м, житлової кімнати під номером 2 в технічному паспорті на будинок площею 8.3 кв.м, кухні під номером 1 в технічному паспорті на будинок площею 9.8 кв.м., коридору під номером 1 (латинь) в технічному паспорті на будинок площею 4.2 кв.м, коридору під номером 11 (латинь) в технічному паспорті на будинок площею 9.6 кв.м та частину хліва, де знаходиться літня кухня «Б», всього частину будинку загальною площею 45.0 кв.м і житловою площею 21.4 кв.м. та припинити право спільної часткової власності сторін на це домоволодіння. В обґрунтування заявленого позову позивач вказує, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.06.2018 вона отримала у спадщину 477/1000 частини будинковолодіння [ADDRESS] . На протязі тривалого часу між сторонами встановились неприязні відносини, вони не можуть порозумітися по різних питаннях, які стосуються користування частками в домоволодінні, земельною ділянкою зокрема здійснювати розбудови часток, володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, вказували, що зверталися до державного реєстратора з приводу проведення реєстраційних дій за ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 05.02.1997, однак отримали відмову у вчиненні реєстраційних дій, тому просили позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні пояснював, що між сторонами дійсно уже багато років існує спір з приводу користування будинковолодінням, тому його довіритель теж бажає щоб цей спір перестав існувати. Дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 477/1000 будинковолодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с. 6) від 22.06.2018 після смерті свого сина [PERSON] , якому цю частину будинковолодіння подарував [PERSON] , що підтверджується даними договору дарування частини житлового будинку від 18.12.2004, який міститься в матеріалах інвентаризаційної справи №8357753. Власником решти частини будинковолодіння був [PERSON] після смерті якого спадщину на це домоволодіння прийняла [PERSON] . Такі дані встановлено з показань сторін, матеріалів цієї цивільної справи, спадкової та інвентаризаційної справи №8357753. Між сторонами протягом багатьох років існують непорозуміння з приводу користування будинковолодінням. Через те, що вони не можуть вирішити спір, який виник між ними, вони звернулися до суду з даним позовом. Щодо зазначеної вимоги про виділ в натурі частини будинку, то слід звернути увагу на таке. Згідно зі\~ст. 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦК України майно, що\~є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За змістом наведених норм виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно, за загальним правилом, розміру його частки у праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт. Як роз`яснено у п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Як встановлено судом під час розгляду справи, ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 05.02.1997 (а.с.15) затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] про розподіл житлового будинку та надвірних споруд відповідно до якої: - [PERSON] виділено на праві власності веранду № [NUMBER] площею 4,1 м.кв., сіни №7 площею 9,6 м.кв., кухню №6 площею 9,6 м.кв., жилу кімнату №5 площею 9,8 м.кв., жилу кімнату №4 площею 13 м.кв., частину підвалу, що знаходиться під сіньми №7, що становить 47,7% будинковолодіння та частину хліва, де знаходиться літня кухня, розташованих в [ADDRESS] ; - [PERSON] веранду №10 площею 8,7 м.кв., коридор №2 площею 7,6 м.кв., жилі кімнати №№1,3 відповідно площею 10,3 м.кв. та 20,4 м.кв., кладову №8 площею 9,9 м.кв., частину підвалу розташованого під кладовою №8, що становить 52,3 від будинковолодіння, частину хліва де розташоване приміщення для худоби. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію. Витрати по переобладнанню будинку на дві ізольовані частки покладено на сторони. Таке рішення суду набрало законної сили 15.02.1997 та сьогоднішній день є чинним та таким, яким вирішено питання виділу кожному із співвласників будинковолодіння своєї конретно визначеної частки в ньому. А тому у задоволенню позову [PERSON] про виділ майна в натурі слід відмовити, адже таке питання було вирішено ще задовго до її звернення з таким позовом до суду. Щодо питання припинення спільної часткової власності, то суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Тому суд вважає, що окрема вимога припинити право спільної часткової власності є неефективним способом захисту. Враховуючи вищевказані вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову оскільки позовні вимоги про виділ майна в натурі було вирішено судом ще до звернення [PERSON] з цим позовом, а її позовна вимога про припинення права спільної часткової власності не є ефективним способом захисту.

Outcome: dismissed