Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] в особі представника адвоката Сердюка Р.В. звернувся до суду із заявою про визнання [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення опікуна. В обґрунтування заяви зазначив, що [PERSON] є неповнорідним братом по матері [PERSON] . Заявник разом зі своєю матір`ю [PERSON] та братом [PERSON] проживають разом, однією сім`єю у квартирі за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] непрацездатний, має другу групу інвалідності, інвалідність з дитинства. Має основне захворювання, діагноз: шизофренія. Крім основного психіатричного захворювання [PERSON] також було діагностовано онкологічне захворювання внутрішньо мозкову пухлину. 09.09.2015 йому була проведена операція видалення внутрішньо мозкового утворення правої скроневої ділянки. Мати [PERSON] подавати письмову заяву про призначення її опікуном [PERSON] відмовляється, що обумовлено особистими стосунками між ними. За даних обставин виникла необхідність у визнанні [PERSON] недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення [PERSON] його опікуном. В судовому засіданні представник заявника адвокат Сердюк Р.В. підтримав заяву, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи адвокат Кляшторна Ю.В. покладається на думку суду. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася. До суду надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Проти задоволення заяви не заперечує. Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явилась. До суду надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Не заперечує щодо задоволення заяви у частині визнання [PERSON] недієздатним, але заперечує у задоволенні заяви в частині призначення [PERSON] опікуном неповнорідного брата [PERSON] . Вивчивши надані суду документи та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України, заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-384цс16 зроблено висновок, що "за положеннями частини першої статті 39ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є повнорідним братом по матері [PERSON] . Згідно Довідки до акту огляду МСЕК серії АВ № 0822290, [PERSON] має безстроково другу групу інвалідності, являється непрацездатним. Оскільки для\~вирішення питання\~про визнання\~недієздатним [PERSON] , [INFO] ,\~були необхідні\~спеціальні знання,\~02.05.2024 Ленінським районним судом м. Запоріжжя була призначена судово-психіатрична експертиза. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 264 від 06.06.2024, [PERSON] , 1985 року народження, виявляє ознаки психічного розладу у вигляді помірно виражених розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного генезису (дитячий церебральний параліч, новоутворення головного мозку) з судомним синдромом і психотичними епізодами за анамнезом. Ступінь наявних порушень у психічній діяльності такий, що істотно впливає (обмежує) на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Суд звертає увагу, що дієздатність - це категорія цивільного та цивільно-процесуального права. Набуття дієздатності, обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною встановлюються зазначеними галузями права та відбувається за рішенням суду. Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини, та після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник. Таким чином, недієздатність - втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи. Визнання особи недієздатною - це не тільки визначення стану здоров`я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти "хронічний, стійкий психічний розлад". Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичного критеріїв існувати не може. Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, пам`ять та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити у передбаченому порядку тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію - здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів. Суттєве ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери психічної діяльності, яке проявляється у неможливості особи усвідомлювати значення своїх дії та (або) керувати ними, може потягнути за собою важливі наслідки правового характеру у вигляді визнання громадянина недієздатним. Подані до суду медичні документи, матеріали проведеної судово-психіатричної експертизи не дають переконливих доказів, які б повністю підтвердили підстави для встановлення тієї обставини, що [PERSON] хворіє на психічну хворобу і внаслідок цього не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, що є підставою для визнання особи недієздатною. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заява про визнання особи недієздатною задоволенню не підлягає. Щодо вимог заявника про встановлення опіки над [PERSON] та призначення опікуна, суд зазначає наступне. Статтею 41\~Цивільного кодексу\~України передбачено наслідки визнання фізичної особи недієздатною, одним з яких є, встановлення опіки над такою особою. Положеннями частини 1 статті 60\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Таким чином, заявлені вимоги про встановлення опіки над [PERSON] та призначення його опікуном заявника по справі [PERSON] , є похідними від вимог про визнання особи недієздатною, а тому також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed