Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

У січні 2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю надійшли матеріали вищевказаної позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 27.01.2021 року між ПрАТ СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 256/21-Т/ЗП120, згідно якого ПрАТ СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Land Rover Range Rover Velar», д.н. [NUMBER] , або його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 23.01.2022 року на вул. Грушевського у м. Дніпрі сталася ДТП за участі автомобіля «Land Rover Range Rover Velar», д.н. [NUMBER] , та автомобіля «Toyota Camry» д.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача. Дана ДТП сталася в результаті порушення останнім ПДР, що підтверджується постановою Бабушкінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська по справі № 932/935/22. Відповідно до рахунків СТО, загальна вартість відновлювального ремонту склала 721 773,37 грн. На підставі умов договору ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало потерпілій особі 721 773,37 грн. на відновлення пошкодженого автомобіля «Land\~Rover\~Range\~Rover\~Velar»,\~д.н.\~ [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС», яке відшкодувало позивачу частину завданої відповідачем шкоди у розмірі 128 500 грн. (ліміт відповідальності за полісом ОСЦПВВНТЗ № АТ-582016 130 000 грн. за вирахуванням суми франшизи 2 500 грн.). Таким чином, невідшкодована частина збитків складає 593 273,37 грн. Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить стягнути із відповідача на користь позивача суму майнової шкоди у розмірі 593 273,37 грн. та судовий збір у розмірі 8 899,11 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.01.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~13.03.2024\~року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено, витребувано у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» належним чином завірену копію страхової справи. 19.03.2024 року на електронну пошту суду від представника позивача надійшли витребувані документи. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що позивач не наводить жодних доказів того, що пошкодження, завдані автомобілю «Land\~Rover\~Range\~Rover\~Velar»,\~д.н.\~ [NUMBER] ,\~були отримані\~саме внаслідок\~ДТП,\~яка сталася\~23.01.2022\~року.\~Долучений до\~позову «Протокол\~осмотра транспортного\~средства» не\~може бути\~належним і\~допустимим доказом,\~оскільки складений\~не державною\~мовою та\~не відповідає\~вимогам Методики\~товарознавчої експертизи\~та оцінці\~колісних транспортних\~засобів,\~затвердженої Наказом\~Міністерства юстиції\~України,\~Фонду Державного\~майна України\~24.11.2003\~року №\~142/5/2092. Також звернув увагу суду, що у прохальній частині позову вимоги пред`явлено до невідомого йому [PERSON] , а ПрАТ «СК «Арсенал страхування» не має права вимагати від відповідача сплати страхового відшкодування, оскільки не є тим страховиком, який здійснив виплату такого відшкодування, таким страховиком є «АТ «СК «ТАС». Представник позивача адвокат Данилова С.А. у судове засідання не з`явилася, направила клопотання, у якому просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву у якій просив розгляд справи проводити без застосування засобів технічної фіксації, проти задоволення позовних вимог заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та зібрані у справі докази, дійшов наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 27.01.2021 року між ПрАТ СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 256/21-Т/ЗП120, згідно якого ПрАТ СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Land Rover Range Rover Velar», д.н. [NUMBER] , або його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (а.с. 5-19). 23.01.2022 року на вул. Грушевського у м. Дніпрі сталася ДТП за участі автомобіля «Land Rover Range Rover Velar», д.н. [NUMBER] , та автомобіля «Toyota Camry» д.н. [NUMBER] , під керуванням\~відповідача [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, їх власникам заподіяно матеріальних збитків. Постановою Бабушкінського районного\~суду м.\~Дніпропетровська від 12.05.2022\~року по справі № 932/935/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 29-30). Вказана постанова набрала законної сили. Доказів апеляційного оскарження зазначеної постанови матеріали справи не містять. Згідно із ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина відповідача [PERSON] встановлена та в порядку ст.\~82\~ЦПК України доказуванню не підлягає. Власником транспортного засобу «Land Rover Range Rover Velar», д.н. [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 24). У момент ДТП за кермом був [PERSON] (а.с. 29). 24.01.2022 року водій транспортного засобу «Land Rover Range Rover Velar», д.н. [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку (а.с. 23). З протоколу огляду пошкодженого транспортного засобу «Land Rover Range Rover Velar», д.н. [NUMBER] , від 27.01.2022 року вбачається, що зазначений автомобіль отримав ряд механічних пошкоджень в результаті ДТП (а.с. 26-27). Відповідно до рахунків ТОВ «Аеліта преміум», ПП «Аеліта» та ПП [PERSON] , загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Land Rover Range Rover Velar», д.н. [NUMBER] , склала 721 773,37 грн. (а.с. 31-33). Матеріали справи містять копію розрахунку страхового відшкодування від 17.02.2022 року за договором страхування № 256/21-Т/ЗП120 від 27.01.2021 року (а.с. 39) та копію страхового акту № 006.00168922-1 від 18.02.2022 року, затвердженого головою правління ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (а.с. 40). У заяві щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування, яка була підписана [PERSON] , остання просила здійснити виплату страхового відшкодування на рахунок СТО згідно розрахунку (а.с. 38). Як вбачається із копій платіжних доручень № 10204904, № 10204930 та № 10205016 від 21.02.2022 року, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило страхову виплату згідно страхового акту № 006.00168922-1 від 18.02.2022 року у загальному розмірі 721 773,37 грн. відповідно до рахунків ТОВ «Аеліта преміум», ПП «Аеліта» та ПП [PERSON] (а.с. 41, 42, 43). На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СГ «ТАС» за полісом № АТ582016, що не заперечувалось відповідачем. 15.03.2022 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надіслало претензію страховій компанії відповідача АТ «СГ «ТАС» про добровільну сплату страхового відшкодування у розмірі 721\~773,37 грн. (а.с. 59). 06.06.2022 року АТ «СГ «ТАС» здійснило перерахунок страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» в розмірі 128 500 грн. відповідно до ліміту передбаченого полісом № АТ582016\~за вирахуванням\~франшизи (а.с. 44). Згідно звіту № Б27012201 від 02.02.2022 року про матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля в наслідок його пошкодження, який було надано оцінювачем ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Land Rover Range Rover Velar», д.н. [NUMBER] , з урахуванням зносу складає 961 637,92 грн. (а.с. 113-122). 08.08.2022 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» надіслало претензію відповідачу [PERSON] про добровільну сплату невиплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 593\~273,37 грн. (а.с. 45). Заявлена у претензії сума є різницею від суми страхового відшкодування, виплаченого страховиком потерпілої особи (позивачем) та сумою, яка сплачена страховиком відповідача АТ «СГ«ТАС» за зворотною вимогою ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (721\~773,37 грн. 128 500 грн. = 593\~273,37 грн. В добровільному порядку вказані витрати відповідачем компенсовані позивачу не були. Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно із ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц). Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України в порядку суброгації. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підставі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Стаття 129\~Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Згідно із п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, технічний огляд КТЗ оцінювачем(експертом)дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. Повноваження суб`єкта оціночної діяльності, яким було підготовлено звіт № Б27012201 від 02.02.2022 року, а саме оцінювача ФОП [PERSON] , підтверджуються відповідними кваліфікаційними свідоцтвами та сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності (а.с. 139, 140). Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 року зі справи № 3-50гс15, у постанові Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі № 910/12722/18). Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що долучений до справи «Протокол осмотра транспортного средства» не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки позивачем до позовної заяви додано копії платіжних доручень від 21.02.2022 року № 10204904, № 10204930, № 10205016 про сплату страхової виплати згідно страхового акту, які підтверджують факт перерахунку грошових коштів на рахунки ТОВ «Аеліта преміум», ПП «Аеліта» та ПП [PERSON] за ремонт пошкодженого транспортного засобу «Land Rover Range Rover Velar», д.н. [NUMBER] , що є реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, про що зазначив у своїй постанові від 25.07.2018 року Верховний Суд України у справі № 922/4013/17. На думку суду, посилання відповідача на те, що матеріали справи не містять доказів, що пошкодження, завдані автомобілю «Land\~Rover\~Range\~Rover\~Velar»,\~д.н.\~ [NUMBER] ,\~були отримані\~саме внаслідок\~ДТП,\~яка сталася\~23.01.2022\~року, є лише його припущенням, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи. Щодо доводів відповідача про зазначення представником позивача у прохальній частині позову вимог до невідомої особи [PERSON] , а не [PERSON] , суд вважає це технічною опискою, а відмова у задоволенні позову з цих підстав буде нести ознаки надмірного формалізму зі сторони суду. «Надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції, на цьому наголосив Європейський суд з прав людини. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (Рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки», «Зубац проти Хорватії» (ZUBAC v. CROATIA), (Beles and Others v. the Czech Republic), № 47273/99, пп. 50-51 та 69, ЄСПЛ 2002 IX, та «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France), №35787/03, п. 29, від 26 липня 2007 року). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» законні та обґрунтовані, а тому суд вважає за можливе стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача суму майнової шкоди у розмірі 593 273,27 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 8 899,11 грн. (а.с. 3, 4) покладається на відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved