Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

27.12.2023р. ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» звернулося з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків (а.с. 2 - 5). Ухвалою судді Наумової О.С. від 23.01.2023р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 36). В обґрунтування позовних вимог представник позивача - директор ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» Дяченко Є.Г. посилався на те, що 07.09.2007р. між АКБ «Форум» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0191/07/15-CL, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 33 000 доларів США зі сплатою 13% річних. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.12.2010р. у справі № 2-12461/10 за цим кредитним договором із\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] була солідарно стягнута заборгованість у розмірі 347\~383 грн. 50 коп., а також судові витрати. 11.02.2020р. у справі № 2-12461/10 Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області замінено сторону стягувача - на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.12.2010р. у справі № 2-12461/10 станом на дату подачі позову не виконано. Отже, зауважуючи на тому, що формулювання ст. 625 ЦК України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер, представник позивача просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача нараховані за період з 15.11.2020р. по 23.02.2022р. (включно), відповідно до ст. 625 ЦК України,\~інфляційні втрати у розмірі 54 653 грн. 63 коп. та 3\~відсотки\~річних у розмірі\~13\~305 грн. 26 коп., а разом\~ 67\~958 грн. 89 коп., а\~\~також понесені ним судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 20 000 грн. та судового збору у розмірі 2684 грн. В судові засідання 20.02.2024р., 10.04.2024р., 30.05.2024 р. та 13.08.2024р. сторони (їх представники) не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом надіслання повідомлень на е/пошту та засобами поштового зв`язку. В заявах від 11.12.2023р. та 29.05.2024р., які надійшли до суду від представників позивача - директора ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» Дяченка Є.Г. та представника [PERSON] , останні просили справу розглядати за відсутності представника позивача, заявлені вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Проти заочного розгляду справи не заперечували (а.с. 22, 54). Відповідачі в судові засідання по справі, які призначалися на 20.02.2024р., 10.04.2024р., 30.05.2024р. та 13.08.2024р. не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином (з урахуванням того, що місце їх реєстрації є тимчасово окупованою територією) шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судової влади» (а.с. 37 41, 43 47, 49 53, 63 - 67). Відправлення поштової кореспонденції за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання відповідачів, місцем знаходження нерухомого майна (м. Маріуполь Донецької області - а.с. 26-35) є неможливим у зв`язку з тим, що м. Маріуполь Донецької області наразі є тимчасово окупованою територією України, що підтверджується відповіддю наданою ДД АТ «Укрпошта» від 12.10.2022р. Отже, належним чином повідомлені про розгляд справи судом відповідачі в судові засідання повторно не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за своєї відсутності не надали, а також не скористалися правом ознайомлення з матеріалами справи та подачі відзиву на позов. Згідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідачі, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07.09.2007р. між АКБ «Форум» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0191/07/15-CL, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 33 000 доларів США зі сплатою 13% річних (а.с. 7 - 9). Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.12.2010р. у справі № 2-12461/10 стягнути у солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Маріупольської філії ПАТ «Банк Форум» залишок заборгованості за кредитом в сумі 261297,30 грн., заборгованість за процентами в сумі 54880,91 грн., пеню в сумі 31205,29 грн., а усього 347383,50 грн. В рахунок погашення заборгованості звернуте стягнення на нерухоме майно, а саме трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м., шляхом продажу зазначеного предмету іпотеки ПАТ «Банк Форум» з укладанням від імені [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншої особою - покупцем, з отриманням Витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ «Банк Форум» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 10). По цивільній\~справі №\~2-12461/10\~позивачем (стягувачем)\~АКБ «Форум»\~отримані виконавчі\~листи (а.с. 11 - 13). 11.02.2020р.\~у справі\~№ 2-12461/10\~Жовтневим районним\~судом м.\~Маріуполя Донецької\~області замінено\~сторону стягувача ПАТ «Банк Форум» - на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» (а.с. 13 14). Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.12.2010р. у справі № 2-12461/10 станом на дату подачі позову не виконано, представник позивача, зауважуючи на тому, що формулювання\~ст. 625 ЦК України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер, просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача нараховані за період з 15.11.2020р. по 23.02.2022р. (включно) інфляційні\~втрати\~у\~розмірі\~54 653 грн. 63 коп.\~та 3\~відсотки\~річних, відповідно до ст. 625 ЦК України,\~у розмірі\~13\~305 грн. 26 коп., а разом\~ 67\~958 грн. 89 коп., а\~\~також понесені ним судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 20 000 грн. та судового збору у розмірі 2684 грн. Суд з приводу цих позовних вимог зазначає наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Оскільки боржники прострочили виконання грошового зобов`язання, представник позивача просив стягнути з відповідачів солідарно нараховані за період з 15.11.2020р. по 23.02.2022р. (включно) інфляційні втрати у розмірі 54 653 грн. 63 коп. та 3\~відсотки\~річних, відповідно до ст. 625 ЦК України,\~у розмірі 13\~305 грн. 26 коп., разом\~ 67\~958 грн. 89 коп., а\~\~також понесені ним судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 20 000 грн. та судового збору у розмірі 2684,00 грн. Розрахунок сум інфляційних втрат та 3 відсотків річних долучено до позовної заяви та судом перевірено (а.с. 6). Суд зауважує, що розрахунок позивачем\~здійснено\~з урахування положень пункту 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, де зазначено, що у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності визначеною ст. 625 ЦК України. Так пунктом 18 передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, пунктом 18 передбачено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в України» затвердженого Законом України від 24.02.2022р. №2102/IX (зі змінами) введено воєнний стан в України з 24.02.2022р., який було продовжено, зокрема до 11.08.2024р. 07.08.2024р. Президент України підписав Закон про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3891-ІХ від 23.07.2024р. Законом № 3891-ІХ передбачено продовження воєнного стану з 05 години 30 хвилин 12.08.2024р. на 90 діб, тобто до 09.11.2024р. до 05 години 30 хвилин. Оскільки позивачем розрахунок 3 відсотків річних та інфляційних втрат здійснено за період з 15.11.2020р.\~по 23.02.2022р.,\~позовні вимоги підлягають задоволенню. Підсумовуючи викладене, враховуючи, що відповідачі не виконують рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.12.2010р. у справі № 2-12461/10 позовні вимоги ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3 відсотків річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, підлягають задоволенню та з останніх на користь позивача слід стягнути солідарно нараховані за період з 15.11.2020р.\~по 23.02.2022р. (включно) інфляційні втрати у розмірі 54\~653 грн. 63 коп. та 3\~відсотки\~річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, у розмірі\~13\~305 грн. 26 коп., а разом\~ 67\~958 грн. 89 коп. (в межах заявлених позовних вимог). Стосовно стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу разом із позовною заявою було подано копію Договору про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 03 січня 2023 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», акт № 30 приймання-передачі наданих послуг від 21 листопада 2023 року, заявка про надання юридичної допомоги № 1 від 07 листопада 2023 року. Відповідно до змісту акту № 30 приймання-передачі наданих послуг від 21 листопада 2023 року позивачу надано наступні послуги професійної правничої допомоги: консультація усна (з вивченням документів) по кредитній справі № 0191/07/15-СL; консультація письмова по судовому рішенню по справі 2-12461/10; підготовка (складення) позовної заяви про стягнення 3 %, інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України з клопотанням; формування додатків до позовної заяви, зібрання та передача справи замовнику, на загальну суму 20 000 грн. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02.12.2020р. у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021р. у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021р. у справі № 753/1203/18. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 прийшов до висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. З урахуванням встановлених обставин, на думку суду, у даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн., не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів частини 4 пункту 4 статті 137 ЦПК України та є не співмірним з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів також не є значними, розгляд справи відбувся у спрощеному провадженні, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., які підлягають стягненню з відповідачів на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», оскільки позовні вимоги останнього задоволено. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Обговорюючи питання розподілу судових витрат\~відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн., по 536,80 грн. з кожного відповідача\~(а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved