Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства - Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії Державного підприємства - Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" про стягнення заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та моральної шкоди. В обґрунтування позову покликається на те, що він працює у Львівській філії Державного підприємства - Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господадства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" на посаді головного інженера з 14.01.2019 року. Вказує, що починаючи з лютого 2022 року по вересень 2023 року у відповідача виникла заборгованість з виплати заробітної плати, яка станом на 19.10.2023 року складає 111069 грн. 64 коп., зокрема: лютий 2022 року - 3853,78 грн.; березень 2022 року 6318,93 грн.; квітень 2022 року 6283,02 грн.; травень 2022 року 6536,05 грн.; червень 2022 року 6786,31 грн.; липень 2022 року 4289,49 грн.; серпень 2022 року 6465,96 грн.; вересень 2022 6649,30 грн.; жовтень 2022 5515,59 грн.; грудень 2022 5525,93 грн.; січень 2023 4569,47 грн.; лютий 2023 6193,87 грн.; квітень 2023 6283,02 грн.; травень 2023 6283,02 грн.; червень 2023 6283,02 грн.; липень 2023 8377,37 грн.; серпень 2023 7375,72 грн.; вересень 2023 7479,79 грн. Розмір цієї заборгованості підтверджується довідкою про заборгованість №05 від 19.10.2023 року. Крім цього, зазначає, що станом на 19.10.2023 року має право на компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням термінів його виплати у розмірі 6299,37 грн. Крім того, просить стягнути моральну шкоду, так як внаслідок тривалої невиплати заробітної плати за період з лютого 2022 року по день подання позову, порушено звичний життєвий устрій життя позивача. Просить позовні вимоги задоволити. Представник відповідача Львівської філії Державного підприємства - Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" - "Західдіпрошлях" подав до суду клопотання, в якому просив винести окрему ухвалу суду та зупинити провадження у справі до моменту завершення досудового розслідування, розпочатого на виконання окремої ухвали суду. Мотивує клопотання тим, що позивач надав до матеріалів справи довідку про нараховану йому заробітну плату, як доказ того, що він нібито виконував впродовж заявленого строку посадові обов`язки, однак представник відповідача стверджує, що подана довідка містить неправдиві відомості, оскільки насправді позивач не виконував жодних посадових обов`язків у заявлений ним строк, а розмір заробітної плати, яку він заявив, як зароблену ним, є результатом підроблення документів. Вказує також, що не було законних підстав нараховувати позивачу заробітну плату за період лютий 2022 - вересень 2023 років, оскільки нарахування та виплата заробітної плати працівникам Львівської філії, зокрема позивачу, без здійснення господарської діяльності філією не передбачалось, не зважаючи на факт перебування позивача у штаті Львівської філії. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили такий задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча й належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце проведення такого. Вислухавши думку позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно з\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Судом встановлено, що наказом в.о. директора Львівської філії Державного підприємства Українського державного інституту з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» - «Західдіпрошлях» Скляра В.Є. №2-к від 14 січня 2019 року [PERSON] призначено на посаду головного інженера проектів з посадовим окладом згідно штатного розпису з 14 січня 2019 року. Статтею 43 Конституції України\~гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з\~ст. 94 Кодексу законів про працю України\~заробітна плата\~це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці"\~та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до\~ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Статтею 103 КЗпП України\~передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Згідно з\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів\~представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з\~ст. 22 цього Закону\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Згідно довідки про доходи Львівської філії "Західдіпрошлях" від 18.10.2023 року №05/1, [PERSON] працює у Львівській філії «Західдіпрошлях», форма працевлаштування основна, посада головний інженер проектів. Нарахована заробітна плата за серпень 2023 становить 9162,39 грн., за вересень 2023 - 9291,67 грн. Згідно довідки №05 від 19.10.2023 року заборгована заробітна плата [PERSON] станом на 19 жовтня 2023 року складає 111069,64 грн., а саме: лютий 2022 року - 3853,78 грн.; березень 2022 року 6318,93 грн.; квітень 2022 року 6283,02 грн.; травень 2022 року 6536,05 грн.; червень 2022 року 6786,31 грн.; липень 2022 року 4289,49 грн.; серпень 2022 року 6465,96 грн.; вересень 2022 6649,30 грн.; жовтень 2022 5515,59 грн.; грудень 2022 5525,93 грн.; січень 2023 4569,47 грн.; лютий 2023 6193,87 грн.; квітень 2023 6283,02 грн.; травень 2023 6283,02 грн.; червень 2023 6283,02 грн.; липень 2023 8377,37 грн.; серпень 2023 7375,72 грн.; вересень 2023 7479,79 грн. Оригінал вказаної довідки, виданої представниками відповідача, досліджений у судовому засіданні, а відтак твердження представника відповідача щодо підроблення наданої позивачем до матеріалів справи довідки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Окрім цього, суд не бере до уваги твердження представника відповідача щодо того, що позивачу не передбачалось нарахування та виплату заробітної плати у зв`язку з нездійсненням Львівською фідією господарської діяльності, оскільки такі спростовуються наказом №2-к від 14.01.1019, згідно якого [PERSON] призначено на посаду головного інженера проектів з посадовим окладом згідно штатного розпису, а не за фактом виконаної роботи. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі №905/361/19 від 19 травня 2020 року, зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоритет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі тими, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень. У Постанові Верховного Суду від 18.01.2021 у справі № 607/2699/17 (провадження №6115999св20) викладений висновок про те, що системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів; усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2020 у справі № 607/3509/17 (провадження № 61-12609св20) зазначено, що оскільки справляння і сплата податку з доходів фізичних осіб є обов`язком працівника, податковим агентом якого в силу закону виступає роботодавець, суд, задовольняючи вимоги про оплату праці, визначає суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення. Враховуючи викладене, за період, який позивач зазначає у позовних вимогах заборгованість по заробітній платі становить 111069,64 грн., а тому позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, рішення в частині негайного виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати позивача в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, суд зазначає наступне. Згідно зі\~ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст.2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення). Відповідно до\~ст.3 вказаного Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Наведене кореспондується з\~ст.34 Закону України "Про оплату праці", згідно якої компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, який затвердженого\~постановою КМУ від 21.02.2001 № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Державною службою статистики України. Величина приросту індексу споживчих цін: 1.045 (березень 2022) х 1.031 (квітень 2022) х 1.027 (травень 2022) х 1.031 (червень 2022) х 1.007 (липень 2022) х 1.011 (серпень 2022) х 1.019 (вересень 2022) х 1.025 (жовтень 2022) х 1.007 (листопад 2022) х 1.007 (грудень 2022) х 1.008 (січень 2023) х 1.007 (лютий 2023) х 1.015 (березень 2023) х 1.002 (квітень 2023) х 1.005 (травень 2023) х 1.008 (червень 2023) х 0.994 (липень 2023) х 0.986 (серпень 2023) х 1.005 (вересень 2023) х 100% - 100% =1.267131 х 100% - 100% = 26.7% Сума компенсації за лютий \~2022\~р.: (3853,78 грн. х 26.7%) :100% = 1028,96 грн. Сума компенсації за березень 2022 року - вересень 2023 року: березень 2022 року - 1345,93 грн. (приріст індексу споживчих цін 21.3); квітень 2022 року 1105,81 грн. (приріст індексу споживчих цін 17,6); травень 2022 року 947,73 грн. (приріст індексу споживчих цін 14,5); червень 2022 року - 753,28 грн. (приріст індексу споживчих цін 11,1); липень 2022 року 441,82 грн. (приріст індексу споживчих цін 10,3); серпень 2022 року 588,40 грн. (приріст індексу споживчих цін 9,1); вереснь 2022 року 472,10 грн. (приріст індексу споживчих цін 7,1); жовтень 2022 року 248,20 грн. (приріст індексу споживчих цін 4,5); грудень 2022 року 165,78 грн. (приріст індексу споживчих цін 3,0); січень 2023 року 100,53 грн. (приріст індексу споживчих цін 2,2); лютий 2023 року 92,91 грн. (приріст індексу споживчих цін 1,5); квітень 2023 року 0,00 грн. (приріст індексу споживчих цін від`ємний); травень 2023 року 0,00 грн. (приріст індексу споживчих цін від`ємний); червень 2023 року 0,00 грн. (приріст індексу споживчих цін від`ємний); липень 2023 року 0,00 грн. (приріст індексу споживчих цін від`ємний); серпень 2023 року 36,88 грн. (приріст індексу споживчих цін 0,5); вересень 2023 року 0,00 грн. (приріст індексу споживчих цін від`ємний). Отже, загальна сума компенсації становить: 6299,37 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, враховуючи, що такий розрахунок не оспорюється відповідачем та ним не спростований. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди суд приходить до наступного висновку. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачене відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи, що\~КЗпП України\~не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а\~стаття 237-1 цього Кодексу\~передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідачем порушено конституційне право позивача на оплату праці, не виплати заробітної плати у повному обсязі протягом тривалого часу роботи, що призвело до моральних страждань позивача, які виразились у порушенні звичного життєвого устрою життя, оскільки позивач був фінансово обмежений та не мав змоги задовольнити свої базові потреби, такі як похід до лікаря, змушений був економити при купівлі продуктів харчування та ліків. Суд визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, враховує характер порушення його прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті внаслідок порушення трудових прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, виходячи з засад розумності та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 5000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення у повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). При цьому, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням "Сенатор" укладено договір доручення на представництво інтересів та надання правничої допомоги (правової допомоги) б/н від 21.11.2023, відповідно до якого Об`єднання через своїх учасників, кожен з яких діє окремо та незалежно один від одного, уповноважене надавати правничу допомогу (правову допомогу) та представляти інтереси клієнта в усіх державних органах, органах місцевого самоврядування (включаючи виконавчі органи), в органах, уповноважених здійснювати примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, перед фізичними особами та фізичними особами-підприємцями, в судах будь-якої інстанції, включаючи загальні, господарські, адміністративні, а також третейські суди. Пунктом 7 вищевказаного договору передбачено, що обсяг та вартість виконаних за даним договором доручень фіксується в акті (-ах), що підписується сторонами або їх повноважними представниками. Відповідно до Акту про надання правової допомоги (приймання наданих послуг) №1 від 18.06.2024 Адвокатське об`єднання "Сенатор" надало [PERSON] правову допомогу (юридичні послуги) в обсязі, визначеному п.3 Договору про надання правової лопомоги (юридичних послуг) від 21.11.2023, загальною вартістю 14500,00 грн., а саме: - юридичні послуги згідно договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 21.11.2023, які полягають у підготовці позовної заяви про стягнення заробітної плати, компенсації та моральної шкоди вартістю 7000,00 грн.; юридичні послуги згідно договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 21.11.2023, які полягають у підготовці клопотання про ознайомлення з матеріалами справи вартістю 1500,00 грн.; юридичні послуги згідно договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 21.11.2023, які полягають у підготовці від імені клієнта заперечень на клопотання з питань процесу та щодо винесення окремої ухвали вартістю 1500,00 грн.; юридичні послуги згідно договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 21.11.2023, які полягають у представництві інтересів клієнта у Франківському районному суді м.Львова та участі у 1 судовому засіданні вартістю 1500,00 грн.; юридичні послуги згідно договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) від 21.11.2023, які полягають у підготовці заяви про відшкодування витрат на правову допомогу вартістю 1500,00 грн. Не погоджуючись із стягненням з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу, представником відповідача подано заяву про відсутність підстав для стягнення відшкодування витрат на правову допомогу, в якій просив заяву позивача залишити без задоволення. Мотивує заяву тим, що позивач не надав жодного доказу про те, що він сплатив будь-які грошові кошти Адвокатському об`єднанню "Сенатор". Окрім цього, вказує, що у договорі від 21.11.2023 не передбачено, що адвокатське об`єднання зобов`язувалось підготувати від імені позивача позовну заяву, натомість договір передбачає лише право працівників об`єднання подавати від себе в інтересах позивача будь-які документи до суду. Окрім цього, зазначає, що за їх даними позивач не ознайомлювався з матеріалами справи, а відтак послуга з підготовки від імені клієнта клопотання про ознайомлення з матеріалами справи має на меті збільшити об`єднанням розмір свого доходу від надання правничої допомоги. Окрім цього, договір не передбачає підготовку від імені клієнта заяви про відшкодування витрат на правову допомогу. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих адвокатом доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги складність справи та надані послуги у Франківському районному суді м.Львова, час, витрачений на підготовку позовної заяви, процесуальних документів, участі у судових засіданнях, враховуючи обсяг наданих послуг та виконаних робіт, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмір 9000,00 грн. Твердження представника відповідача щодо не передбачення у договорі наданих позивачу адвокатських послуг не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та зводяться до незгоди з правом сторони на відшкодування судових витрат на процесійну правничу допомогу. Вказані твердження спростовуються положеннями наданого стороною позивача договору доручення на представництво інтересів та надання правничої допомоги (правової допомоги) б/н від 21.11.2023, відповідно до якого Об`єднання через своїх учасників, кожен з яких діє окремо та незалежно один від одного, уповноважене надавати правничу допомогу (правову допомогу) та представляти інтереси клієнта зокрема в судах будь-якої інстанції, включаючи загальні, господарські, адміністративні, а також третейські суди. Витрати на професійну правничу допомогу у визначеному судом розмірі є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з їх вартості. Суд не бере до уваги покликання сторони позивача в Акті про надання правової допомоги (приймання наданих послуг) №1 від 18.06.2024 про надання адвокатом правничої допомоги з підготовки клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, оскільки представник позивача з матеріалами справи не ознайомлювався. Окрім цього, суд не бере до уваги покликання представника позивача на те, що суд не має права втручатись у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині встановлення гонорару адвоката, враховуючи наступне. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Окрім цього, у додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. До такого висновку також дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у посанові від 25.01.2023 року (справа №127/20555/20). Враховуючи вищевикладене, а також те, що позов [PERSON] задоволено, позивач поніс судові витрати на правову допомогу, що підтверджено належними засобами доказування, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, що становить суму в розмірі 9000,00 гривень, що відповідає принципу розумності та реальності розміру витрат на правову допомогу. Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно із ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. від якого був звільнений позивач при подачі позову за позовну вимогу про стягнення заборгованості із заробітної плати. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу про моральну шкоду у розмірі 1073,60 грн. Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути 2147,20 грн судового збору.

Outcome: approved