Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

У лютому 2024 року Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області) звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем [PERSON] було порушено ст. 69 Лісового кодексу України, ст. 10 Закону України «Про рослинний світ», у зв`язку з чим за фактом порушення природоохоронного законодавства відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення № 007145 від 02.03.2023. Постановою про накладення адміністративного стягнення № 19/05/1-09 від 06.03.2023 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. Результатом протиправної поведінки відповідача та порушення ним природоохоронного законодавства України стало спричинення державі шкоди у розмірі 6 503,61 грн. У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача в дохід держави шкоду, завдану державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 6 503,61 грн та судовий збір на користь позивача в розмірі 2 684,00 грн. Від представника позивача - Тихонової О.В. , в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі за наявними в матеріалах справи доказами. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, при ухваленні рішення просить врахувати, що в погашення заборгованості, визначеною позовом, він вже вніс суму в розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено та документально підтверджено, що відповідачем [PERSON] було порушено ст. 69 Лісового кодексу України, ст. 10 Закону України «Про рослинний світ» тим, що він у лісосмузі здійснив незаконне знесення (без дозвільних документів) до ступеня припинення росту живоросле дерево породи «Акація» в кількості 1 (однієї) штуки, у зв`язку з чим за фактом порушення природоохоронного законодавства відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення № 007145 від 02.03.2023 (а.с. 9). Постановою про накладення адміністративного стягнення № 19/05/1-09 від 06.03.2023 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 65-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн (а.с. 10). Штраф сплачений ним у повному обсязі згідно квитанції № 1 від 06.03.2023 (а.с. 12). Результатом протиправної поведінки відповідача та порушення ним природоохоронного законодавства України стало спричинення державі шкоди у розмірі 6 503,61 грн, на підтвердження чого долучений розрахунок, здійснений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» (а.с. 11). З метою досудового врегулювання спору, Державною екологічною інспекцією Південного округу (Запорізька та Херсонська області) відповідачеві була направлена досудового вимога про врегулювання спору № 739/05/1-05/06/2-34 від 09.03.2023 (а.с. 13). Відповідачем в ході розгляду справи, на підтвердження часткової сплати заборгованості в розмірі 5 000,00 грн була долучена належним чином засвідчена копія платіжної інструкції № 0.0.2934794621.1 від 06.04.2023 (а.с. 45). Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки (ст. 66 Конституції України). Згідно ст. 7 Лісового кодексу України (надалі - ЛК України), ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Відповідно до приписів ст. 10 Закону України «Про рослинний світ», спеціальне використання природних рослинних ресурсів здійснюється за дозволом юридичними або фізичними особами для задоволення їх виробничих та наукових потреб, а також з метою отримання прибутку від реалізації цих ресурсів або продуктів їх переробки. Спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно (ст. 69 ЛК України). Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (абз. 1 ст. 107 ЛК України). Згідно ст. 40 Закону України «Про рослинний світ», порушення законодавства про рослинний світ тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законами України. Відповідальність за порушення законодавства про рослинний світ несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних рослинних ресурсів, порушенні правил загального використання природних рослинних ресурсів та протиправному знищенні або пошкодженні об`єктів рослинного світу. Збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону (ст. 24 ЛК України). Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, згідно ст. 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища (п. «е»). Відповідно до статей 68-69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України, в повному обсязі. Згідно із загальним правилом щодо відшкодування шкоди, визначеним ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В рамках даної справи спірні правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою кваліфікуються як відносини із відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) задоволені частково, на 23,12%, то з відповідача на їх користь підлягає стягненню судовий збір в розмірі 620,54 грн. Разом з цим, суд зазначає, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі, з нього підлягає стягненню лише 50% судового збору, присудженого за рішенням суду до стягнення, а інші 50% підлягають поверненню позивачеві з державного бюджету.

Outcome: partial