Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивачка звернулася до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON] , 1951 року народження. Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема право на земельну ділянку орієнтовною площею 0,71 га та житловий будинок з господарськими спорудами що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , які він успадкував, щляхом подачі заяви про прийняття спадщини, після смерті [INFO] своєї матері, [PERSON] , спадкова справа відкрита у Хорольській державній нотаріальній конторі за № 70/2005. [PERSON] мала право на зазначену вище земельну ділянку відповідно до рішення виконавчого комітету Андріївської сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області № 74 від 24 грудня 1993 року «Про безоплатну передачу в приватну власність громадянам земельних ділянок», та відповідно до запису в по господарській книзі справа № 02-17 том 16 на 2001-2005 роки по с.Третякове, за особовим рахунком № [NUMBER] мала право на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, яка за життя не оформила своє право власності на вище перераховане нерухоме майно належним чином. Позивачці нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька у зв`язку з тим, що у неї немає правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно та рекомендовано звернутися до суду із відповідним позовом. У зв`язку із вищевикладеним позивачка просить суд встановити факт належності на праві власності спадкодавиці [PERSON] домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , за спадкодавцем, визнати за позивачкою право приватної власності на це спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , який успадкував його після смерті останньої; встановити факт належності на праві власності спадкодавиці [PERSON] земельної ділянки орієнтовною площею 0,71 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] за спадкодавцем, [PERSON] , яка померла [INFO] , визнати за позивачкою право на це спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті смерті її батька [PERSON] , який успадкував це право після смерті останньої. 08.05.2024 по справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка у підготовче судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила суд розглянути справу у її відсутність за наявними у справі матеріалами. Представником відповідача [PERSON] до суду надіслано відзив на позов, з якого вбачається, що Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області при вирішенні питання про задоволення позовних вимог покладається на розсуд суду, розгляд справи просить проводити за його відсутності. Відповідь на відзив до суду не надходила. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що за результатами підготовчого судового провадження має бути ухвалене рішення, яким вимоги позивачки підлягають задоволенню частково з таких підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. З наданих до суду доказів встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , [INFO] , що доводиться копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] та копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 11.11.2021. Позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею, що прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини на підставі рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 28.02.2024 по справі № 548/337/24, яке набрало чинності 30.03.2024, після померлого [INFO] батька - [PERSON] , [INFO] (спадкова справа № 54/2024). 12.10.2020 [PERSON] помер у селищі стєпноє совєтского району саратовської області російської федерації, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] . За життя [PERSON] прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у селищі Стєпноє Совєтского району Саратовської області російської федерації (спадкова справа № 70/2005, відкрита у Хорольській державній нотаріальній конторі). Ця спадкова справа закрита як закінчена 17.05.2022 у зв`язку із смертю заявника [PERSON] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] , серія [NUMBER] , повідомленням Хорольської державної нотаріальної контори від 18.04.2024 за вих. № 168/02-14. За життя [PERSON] мала право на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , яке належало їй відповідно до запису в погосподарській книзі села Третякове № 02-17 том 16 за 2001-2005 роки, номер об`єкта по господарському обліку (особовий рахунок) - 891, що підтверджується копіями виписок із вказаної погосподарської книги, виготовлених відділом "Центр надання адміністративних послуг" Виконавчого комітету Хорольської міської ради за вих. № 09-08/2/60 від 09.04.2024 та вих. №42/15.02-11 від 29.12.2021. Згідно рішення ХII сесії четвертого скликання Андріївської сільської ради від 15.04.2004 "Про впорядкування адресного господарства сільських населених пунктів, найменування вулиць і нумерації будинків", було вирішено присвоїти на вказане господарству адресу: [ADDRESS] . Голова домогосподарства до дня смерті була [PERSON] , [INFO] . Відповідно до технічного паспорту житлового будинку садибного типу від 30.04.2024, що розташований по [ADDRESS] , вказане домоволодіння складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 34,5 кв. м, навісу «а», сараю «Б», вбиральні «В». Згідно звіту про експертну грошову оцінку майна вартість вищевказаного нерухомого майна згідно звіту про його оцінку станом на 01.05.2024 становить 25400,00 грн. Згідно копії довідки КП "Лубенське МБТІ" від 01.05.2024 за вих. № 843 станом на 31.12.2012 житловий будинок за адресою [ADDRESS] в КП "Лубенське МБТІ" не зареєстровано. Згідно копії рішення виконавчого комітету Андріївської сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області № 74 від 24 грудня 1993 року «Про безоплатну передачу в приватну власність громадянам земельних ділянок» та архівного витягу від 14.01.2022 № 07-02/М-08 до нього, у списку громадян, яким безплатно передано в приватну власність земельні ділянки, під номером 171 значиться [PERSON] , площа земельної ділянки 060, місце знаходження земельної ділянки с. Третяково, призначення - для ведення підсобного господарства. Згідно копій виписок із вказаної погосподарської книги, виготовлених відділом "Центр надання адміністративних послуг" Виконавчого комітету Хорольської міської ради за вих. № 09-08/2/60 від 09.04.2024 та вих. №42/15.02-11 від 29.12.2021, згідно запису в погосподарській книзі села Третякове № 02-17 том 16 за 2001-2005 роки, номер об`єкта по господарському обліку (особовий рахунок) - 891, земельна ділянка площею 0,71 га (кадастровий номер відсутній) у тому числі, для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарских будівель 0,01 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,70 га, що розташрована на території Андріївського старостату №2 Хорольської територіальної громади Лубенського району Полтавської області за адресою: с. Третякове Лубенського району (до перейменування Хорольського) Полтавської області належала покійній [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER] ). Відповідно до копії звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.05.2024 вартість земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] становить 53000,00 грн. Відповідно до листа завідувача Хорольської державної нотаріальної контори за вих. № 168/02-14 від 18.04.2024, у зв`язку з тим, що право власності на вищевказане спадкове майно не було зареєстровано спадкодавцем за життя належним чином, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та на земельну ділянку і роз`яснено право звернутись до суду для визнання права власності на вище зазначене нерухоме майно. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 68 ЗУ ''Про нотаріат'' видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до п. 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З листа Міністерства юстиції від 21.02.2005 за № 19-32/319 вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника(спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що володіння майном повинно бути законним. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами перебачений у статті 118 ЗК України. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання (частина шоста статті 118 ЗК України). Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (частина сьома статті 118 ЗК України). Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина восьма статті 118 ЗК України). Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування (частина дев`ята статті 118 ЗК України). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність (частина десята статті 118 ЗК України). У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята статті 118 ЗК України). Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України). Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. З огляду на наведені норми закону, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України. З урахуванням викладеного, у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. Мотивована оцінка аргументів сторін. Суд бере до уваги аргументи позивачки щодо прийняття нею спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] , яку той в свою чергу успадкував шляхом подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] . [PERSON] за життя належало домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке вона не оформила у встановленому законом порядку, проте факт належності вказаного нерухомого майна померлій [PERSON] підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, зокрема, записом у в погосподарській книзі села Третякове № 02-17 том 16 за 2001-2005 роки, номер об`єкта по господарському обліку (особовий рахунок) - 891. Встановлення зазначеного факту має юридичне значення, оскільки необхідне позивачці для оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті її батька [PERSON] , який, у свою чергу, є спадкоємцем померлої [PERSON] . Таким чином, суд приймає аргументи позивачки щодо того, що вона є спадкоємицею померлого батька [PERSON] , який у свою чергу успадкував шляхом подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] належне їй спадкове майно, зокрема, домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Щодо інших позовних вимог про встановлення факту належності на праві власності [PERSON] , яка померла [INFO] , земельної ділянки орієнтовною площею 0,71 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] та визнання за позивачкою права на це спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який в свою чергу успадкував його після смерті своєї матері [PERSON] , суд прийшов до висновку про відмови у їх задоволенні, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З доказів, наданих позивачем, дослідження та оцінку яких здійснено судом, вбачається, що фактично на підставі рішення виконавчого комітету Андріївської сільської ради народних депутатів Хорольського району Полтавської області № 74 від 24 грудня 1993 року «Про безоплатну передачу в приватну власність громадянам земельних ділянок» з додатком до нього, [PERSON] безплатно отримала у приватну власність земельну ділянку орієнтовною площею 0,71 га, місце знаходження земельної ділянки с. Третякове колишнього Хорольського, наразі Лубенського району Полтавської області, призначення - для ведення підсобного господарства, процедуру приватизації якої відповідно до встановленого законодавством порядку вона розпочала, проте не закінчила у зв`язку із смертю. Ця процедура не завершена також її спадкоємцем [PERSON] , право власності на цю земельну ділянку ним не оформлено. Згідно правових висновків, що зазначені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14-652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17 від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права у порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Всупереч викладеному, позивачка звернулася до суду із позовними вимогами про встановлення факту належності права власності на вказану земельну ділянку [PERSON] , яка померла [INFO] та визнання за собою права на неї в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який в свою чергу мав таке право як спадкоємець [PERSON] , тому, на переконання суду, у їх задоволенні слід відмовити, виходячи, зокрема, із нижченаведеного. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України, права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судових захист, який здійснюється у спосіб, передбачений законом. Спосіб захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених прав, як вплив на правопорушення, загальний перелік яких встановлений у ст. 16 названого Кодексу. Позивач, у разі порушення його суб`єктивного права може скористатись не будь-яким способом його відновлення, а лише тим, який як правило визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови ВП ВС від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20). Зважаючи на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Питання про стягнення судових витрат судом не вирішувалось, оскільки така вимога не ставилась позивачкою.

Outcome: partial