Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

позивач звернулася до Авдіївського міського суду Донецької області з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 1992 року, реєстровий номер 84, посвідчено секретарем виконкому Красногорівської сільської ради народних депутатів. 26 листопада 1992 року БТІ м.Донецька було розроблено технічний паспорт на квартиру та зроблено відмітку про реєстраційне посвідчення під реєстровим №143. 04 січня 2024 року позивач, з метою внесення відомостей про наявність у неї права власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, звернулась із заявою до державного реєстратора. Проте державним реєстратором позивачу відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що неможливо отримати інформацію від Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації м. Донецька» щодо зареєстрованих прав, що виникли до 01 січня 2013 року. Бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало державну реєстрацію права власності на квартиру за позивачем, залишилось в м. Донецьку, яке внесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Через відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивач не має можливості вільно розпоряджатися своїм майном. На теперішній час немає іншого способу захисту прав позивача в цих умовах, окрім як визнання за нею права власності в судовому порядку. Ухвалою Авдіївського міського суду Донецької області від 12 квітня 2024 року дану справу передано за підсудністю на розгляд Дружківському міському суду Донецької області. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 03 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позову. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 24 травня 2024 року відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27 червня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце підготовчого судового засідання, до суду не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що наполягають на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача Очеретинської селищної військової адміністрації Покровського району Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, заначивши, що просить розглянути справу за наявними матеріалами справи на розсуд суду. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу позивач є власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,0 кв.м, житловою площею 27,0 кв.м, на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 1992 року, реєстровий номер 84, посвідчено секретарем виконкому Красногорівської сільської ради народних депутатів. Право власності за позивачем на вказану квартиру зареєстровано КП «Бюро технічної інвентаризації м.Донецька», про що зроблено відмітку про реєстраційне посвідчення 26 листопада 1992 року за № 143 та розроблено технічний паспорт на квартиру. Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), м.Київ, [PERSON] , № 71701442 від 21 лютого 2024 року, щодо державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , відмовлено у реєстрації права власності на вказану квартиру, з тих підстав, що у строк встановлений Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, не отримано відповідь від КП «Бюро технічної інвентаризації м.Донецька» на запит державного реєстратора про надання інформації про зареєстровані права, що виникли до в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 18 Закону України «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації прав є подання документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (у редакції станом на час розгляду справи), с. Красногорівка Покровського району Донецької області, що відноситься до Очеретинської селищної територіальної громади Покровського району Донецької області, місто Донецьк, які входять до Донецького району Донецької області віднесено до тимчасово окупованої російською федерацією території України. Відповідно до статті 41 Конституції України, частини першої статті 319, частини першої статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Позивач у позові про визнання права власності є особою, яка вже є власником. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» містить припис стосовно того, що будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Частиною третьою статті 3 Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1. Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2. На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Надані позивачем докази по справі свідчать про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Оскільки відсутність документу, який засвідчує право власності позивача перешкоджає йому реалізувати своє право на володіння, користування або розпорядження цим майном, то відповідне право підлягає захисту в судовому порядку. На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих позивачем доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, беручи до уваги, що у позивача відсутня можливість зареєструвати право власності на квартиру, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] .

Outcome: approved