Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: розірвати шлюб між ним та відповідачкою; встановити факт того, що він самостійно виховує та утримує свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , без участі матері. На обґрунтування позову зазначив, що він перебуває у шлюбі з відповідачкою. Від спільного подружнього життя вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2022 року вони з відповідачкою припинили фактичні шлюбні стосунки та з цього часу більше не проживають разом, спільного бюджету не мають та спільного господарства не ведуть. Вони стали один до одного зовсім чужими людьми, наміру врятувати сім`ю не мають. Подальше спільне життя в якості подружжя неможливе, вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги один до одного. Спір щодо поділу спільного набутого майна подружжя, у разі виникнення, буде вирішуватись окремо. Він самостійно виховує та утримує малолітнього сина [PERSON] , що не заперечується його матір`ю [PERSON] . Він разом з дитиною, [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] , а відповідачка, коли знаходиться на території України, проживає за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 2022 року і до моменту подачі позову до суду [PERSON] більшу частину часу проживає за межами України. Матір, [PERSON] , не приймає участі у житті (вихованні) дитини [PERSON] , матеріально не утримує його. У відповідності до заяви від громадянина України, [PERSON] , [INFO] , та громадянки України [PERSON] , [INFO] , яка 27 травня 2024 року була посвідчена приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Л.Л.: «...Даною заявою мати, [PERSON] , повідомляє та підтверджує, що на сьогодні не приймає участь у вихованні дитини та фінансуванні її потреб, та не має такої можливості у майбутньому. Особою, що фактично здійснює повний догляд, фінансування та виховання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] . Відтак мати, [PERSON] , надає згоду на винесення у подальшому рішення суду щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із його батьком.». Факт самостійного виховання дитини, який він просить встановити суд, потрібен йому для оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що виховує самостійно дитину, реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, в тому числі вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері. 05 липня 2024 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судовому засіданні підтримав свій позов та надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню. Крім того зазначив, що з жовтня 2022 року вони з відповідачкою проживають окремо. Він сам виховує дитину, відповідачка не бере участі в утриманні та вихованні дитини. Більшу частину часу вона проводить за кордоном. Вони намагались врятувати родину, але не вдалося. Син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з ним. Він водить його до школи, на тренування, вони їздять на розваги. Лікуванням сина займається також лише він. Іноді йому допомагають батьки. Останні два роки відповідачка взагалі не приймає участі у вихованні сина. Її майже немає в Україні, де саме вона перебуває йому не відомо. Ніякої грошової допомоги на сина вона не надає. Вказаний факт самостійного виховання дитини потрібен йому для вирішення питань по вихованню сина. Це також пов`язане з намірам відповідачки виїхати за кордон на постійне місце проживання. Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що вона визнає позов. У шлюбі з позивачем вони знаходяться з 2014 року. Вже майже два роки, як вони з позивачем проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства, не підтримують жодних особистих стосунків і мають окремий бюджет. Щодо дитини, то вони обговорили, що з батьком йому буде краще, бо в Україні все його життя: школа, секції. Вона зараз не працює і ніяк не зможе його забезпечити. Син не захотів піти разом з нею і вирішив залишитися разом з батьком. Вона часто виїжджає за кордон, бо було страшно, і зараз теж хоче виїхати за кордон на постійне місце проживання, бо її тут нічого не тримає. Вона пропонувала сину поїхати з нею за кордон, але він відмовився, оскільки тут його батько, друзі, дідусі, бабусі. На даний час позивач повністю піклується про сина, водить його на футбол, на англійську, до школи. Вона взагалі не приймає участі у вихованні сина, так як вона постійно перебуває у іншому місті. Іноді вони розмовляють по телефону, коли син хоче поспілкуватись. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснила, що вона знає сторін більше десяти років, вони її куми, між ними дружні відносини. У сторін є дитина, вони були дуже дружні і до початку війни у них все було добре. Потім у їхніх відносинах почалась криза, [PERSON] почала виїжджати за кордон, там побачила нове життя. Відносини між ними погіршились і десь наприкінці 2022 року вони перестали жити разом. [PERSON] забрав сина і вони переїхали до нього у квартиру, а [PERSON] почала будувати власне життя, виїжджала за кордон. На даний час вони спілкуються з [PERSON] , їхні діти дружать. [PERSON] вона не бачить. [PERSON] водить [PERSON] до школи, лікарні, на англійську та футбол, він повністю опікується [PERSON] . [PERSON] не допомагає [PERSON] ні фінансово, ні присутністю. Іноді [PERSON] допомагають його батьки. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснив, що з позивачем він дружить з інституту, [PERSON] хрещений батько його дитини. [PERSON] - це дружина [PERSON] , раніше вони дружили. У сторін спільна дитина - [PERSON] . Їхні діти з дитинства товаришують. Десь з кінця 2022 року [PERSON] з [PERSON] проживають окремо. [PERSON] з сином проживають на [ADDRESS], а [PERSON] проживає за іншою адресою. На всі секції, у школу [PERSON] водить [PERSON] , гуляють вони теж вдвох. Він проживає недалеко від [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] стала виїжджати за кордон, мета йому не відома, мабуть для кращого життя. [PERSON] казав, що [PERSON] стала часто виїжджати за кордон, а він все піклування про сина взяв на себе. Представник третьої особи [INFO] [PERSON] подав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника [INFO], рішення по справі винести на розсуд суду. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у судовому засіданні за відсутності представника третьої особи. Вислухавши сторони, свідків [PERSON] та [PERSON] , вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків: В судовому засіданні встановлено, що сторони з 21 червня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження (а.с. 8, 8 оберт). Спільне життя сторін не склалося, кожний з подружжя має різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та подальші плани на майбутнє. Сторони спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин, не мають спільного сімейного бюджету. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивач підтримав позов, а відповідачка позов визнала, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, збереження шлюбу не відповідає їх інтересам, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін і дитини, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Вирішуючи вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із батьком [PERSON] , який самостійно виховує та доглядає за своєю дитиною, приймає безпосередню участь у його навчанні та спортивному житті сина, відвідує батьківські збори, дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні [PERSON] , лише тільки під його наглядом і вихованням. Мати, [PERSON] , регулярно виїжджає за кордон, не приймає участь у вихованні дитини та фінансуванні його потреб і не має такої можливості у майбутньому. Ці обставини підтверджуються характеристиками [PERSON] з КЗ «ДЮФШ «Надія» та КЗ «Ліцей № 44» КМР, заявою [PERSON] та [PERSON] , посвідченою 27 травня 2024 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Л.Л., актом про проживання № 506 від 19 липня 2024 року, копією закордонного паспорта [PERSON] (а.с. 10, 11, 16, 24, 25-26), а також підтверджено у судовому засіданні сторонами та свідками [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідачка [PERSON] самоусунулась від виховання та утримання свого малолітнього сина сина [PERSON] не приймає участі у його вихованні, лікуванні та розвитку, взагалі не цікавиться його життям. Позивач без участі матері самостійно виховує свою дитину - сина [PERSON] , [INFO] , повністю утримує його, опікується його здоров`ям та розвитком, а тому вимога про встановлення даного факту підлягає задоволенню в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved