Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що від зареєстрованого шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2010 року у справі № 755/18111/19 шлюб між сторонами розірвано. Таким чином, станом на день звернення з даним позовом до суду дитина проживає разом із позивачем. Відповідач постійно проживає за кордоном, 21.11.2023 року зареєструвала шлюб з громадянином Турецької Республіки [PERSON] , [INFO] . Відповідач дитиною не цікавиться, не піклується про стан здоров`я, про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує першочергових потреб дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, створивши умови, за яких відповідач фактично самоусунулась від власних батьківських обов`язків, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 червня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті позовних вимог. Позивач [PERSON] та його уповноважений представник [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі з підстав, що містить її зміст. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день та час засідання повідомлений заздалегідь та належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, правом надання письмових заяв по суті позову не скористався, однак надав до суду висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно положення статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від березня 2010 року, актовий запис 812. (а.с. 18) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.01.2020 року у справі № 755/18111/19 розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований 05 грудня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2114. (а.с. 15, 16-17) 23.04.2024 року [PERSON] , [INFO] , складено нотаріально посвідчену заяву, відповідно до якої [PERSON] , підтвердила, що має з колишнім чоловіком [PERSON] , [INFO] , шлюб з яким розірвано, спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Неповнолітній син заявника зареєстрований разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та фактично проживає з ним з серпня 2023 року по сьогоднішній день, і з цього часу дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні батька. Заявник [PERSON] з серпня 2023 року фактично проживає в Турецькій Республіці та знаходиться з 21.11.2023 року в офіційному шлюбі з громадянином Турецької Республіки [PERSON] , [INFO] . (а.с. 25) Відповідно до Свідоцтва про право власності від 16.12.1997 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. (а.с. 29) За даними Акту обстеження житлових умов № 33 від 01.04.2024 року, складеного головним спеціалістом відділу соціально-правового захисту дітей Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, умови проживання в квартирі [ADDRESS] добрі, в квартирі проведено ремонт, квартира обладнана необхідною побутовою технікою та меблями, побут родини організовано, дотримано санітарно-гігієнічних норм проживання, для дитини обладнано окрему кімнату, окреме ліжко, стіл для навчання,комп`ютер, книжки, підручники, одяг та взуття в достатній кількості. За цією адресою проживають: батько [PERSON] , працює: само зайнята особа, син - [PERSON] , [INFO] , стосунки в сім`ї дружні. (а.с. 24) Згідно Листа Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.04.2024 року № 103008-1103, 01.04.2024 року спеціалістами Служби було здійснено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , обстеженням підтверджено спільне проживання дитини [PERSON] з [PERSON] , в квартирі створені належні умови для проживання та розвитку дитини. (а.с. 23) Згідно Характеристики учня 8-Б класу спеціалізованої школи № 246 з поглибленим вивченням англійської мови Дніпровської РДА в м. Києві від 02.04.2024 року № 75, [PERSON] навчається у спеціалізованій школі № 246 з поглибленим вивченням англійської мови з 1-го класу, зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний учень, володіє учбовим матеріалом на високому рівні, має стійку пам`ять, зосереджену увагу, домашнє завдання виконує належним чином, має здібності до вивчення предметів гуманітарного напрямку, відповідально виконує доручення, щотижня відвідує виховні години, бере участь у виховних заходах класу. Батько учня цікавиться його навчанням та поведінкою, активно співпрацює з класним керівником, систематично відвідує батьківські зустрічі. (а.с. 21, 22) За даними Довідки, виданої Громадською організацією «Футбольний клуб Вісла Київ» від 20.05.2004 року № 20/05, [PERSON] , [INFO] , дійсно займається футболом в ГО «Футбольний клуб Вісла Київ» м. Києва; за час навчання в гуртку зарекомендував себе старанним, сумлінним, дисциплінованим учнем, навчається в повну міру своїх можливостей, має хист до футболу, підтримує дружні стосунки з членами команди. Батько систематично цікавиться успішністю дитини, сплачує навчання. (а.с. 20) За даними декларації № 0001-79А5-Н8А0 від 29.03.2024 року [PERSON] , [INFO] , перебуває на лікарському обліку КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва. (а.с. 27) Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 10.07.2024 року № 8, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації та думку дитини, орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23)). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Крім того, Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 607/15704/22 зазначив, що суди не можуть покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши обставин справи. Тобто повинне мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для його задоволення. Процесуальний закон дозволяє суду не прийняти визнання позову, якщо це порушує права інших осіб. Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 214/5134/22 урахував, що подана електронним шляхом до суду першої інстанції заява від імені відповідачки, у якій вона не заперечує проти позову, не скріплена електронним підписом; долучена до позовної заяви нотаріально засвідчена заява матері про згоду на тимчасовий виїзд позивача з дитиною за кордон не може свідчити про те, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Водночас колегія суддів КЦС ВС не прийняла надіслану позивачем нотаріально засвідчену заяву матері дитини про визнання позову з підстав, передбачених ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачкою позову в цьому випадку порушує права та інтереси малолітньої дитини. Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 зазначив, що заяви відповідачки, в яких вона відмовлялася від батьківських прав на дитину та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини. Також ВС наголосив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Крім того, згідно із Листом від 25.06.2024 року № 1478/0/208-24 з метою привернення уваги до судових рішень, які стосуються прав та інтересів дитини і можуть бути використані батьком дитини для можливості отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, громадською організацією «Фундація ДЕЮРЕ» проведено дослідження судових рішень в справах про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та позбавлення батьківських прав, ухвалених за позовом і на користь батька дитини (дітей) у 2022-2023 роках. З огляду на викладене, Верховним Судом у Листі від 25.06.2024 року № 1478/0/208-24 зауважено Головам апеляційних та місцевих судів на дотримання процесуального порядку розгляду справ, чіткого визначення предмета спору та характеру правовідносин, обставин справи, які підлягають встановленню саме щодо справ, категорія яких стосується захисту сімейних справ та інтересів дитини, наслідком чого є звільнення з військової служби, а також уникнення від призову на військову службу під час мобілізації, вказуючи на створення штучних правовідносин з метою звільнення з військової служби, - що є неприпустимим. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги думку неповнолітнього [PERSON] , 2010 року народження, який на засіданні комісії органу опіки та піклування заперечив проти позбавлення матері [PERSON] батьківських прав, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , - оскільки в матеріалах справи відсутні докази відсутності у відповідача наміру, бажання продовжувати спілкування з сином та приймати участь у його вихованні, та співставляючи інтереси окремої особи, у право якої здійснюється втручання, враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача не буде кращим заходом для дитини, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створить додаткових умов щодо його безпечного виховання, захисту його здоров`я, не сприятиме захисту його прав взагалі, а навпаки невжиття такого заходу має створити умови дитині і матері для належного їх спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли мати виявляє таке бажання, що, відповідно, створить умови для додаткових гарантій дитини. При цьому в матеріалах справи відсутні докази фактичного проживання відповідача за кордоном та докази укладення відповідачем шлюбу з громадянином Турецької Республіки. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відмова матері від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства й не відповідає інтересам дитини, та судом не встановлено переконливих доказів винної поведінки відповідача щодо нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed