Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

20.12.2018 року Комунальне підприємство «Водоканал» звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації, вказавши в заяві, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , користуються послугами КП "Водоканал", але оплату за воду та послуги каналізації не здійснюють, у зв`язку з чим, за період з 01.11.2011 року по 31.05.2018 року утворилась заборгованість у сумі 22534,57 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів, а також стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1762грн. Заочним рішенням Хортицького районного суду м Запоріжжя від 29.05.2019 року позовні вимоги КП «Водоканал» задоволено, та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість по оплаті послуг з водопостачання і водовідведення за період з 01.11.2011 р. по 31.05.2018 р. в розмірі 22534,57 грн. Ухвалою Хортицького районного суду м Запоріжжя від 22.12.2023 року скасовано заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2019 року і справа призначена до розгляду. 22.01.2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Ткаліча Д.В. надійшов відзив на позов, узагальнені доводи якого зводяться до того, що між Позивачем та Відповідачем не існувало та не існує на даний час будь-яких правовідносин, а тому вимога Позивача про сплату вартості нібито спожитих Відповідачем послуг є безпідставною. Відповідач протягом періоду з 01.11.2011 р. по 31.05.2018 р. не проживав за адресою: [ADDRESS] та не користувався послугами Позивача, яким не доведено ані факту проживання Відповідача за вказаною адресою, ані факту користування послугами Позивача. Договір на виконання послуг Позивач не готував, з Відповідачем жодних договорів не укладав і навіть не пропонував це зробити. Тому жодні вимоги Позивача до Відповідача про нібито заборгованість та обов`язок Відповідача щось сплачувати безпідставні. Між Позивачем та Відповідачем відсутні будь- які договірні відносини, а тому вимоги Позивача про стягнення нібито заборгованості за послуги є безпідставними. Позивач не надав договору, укладеного з Відповідачем, не обґрунтував, чому він не укладав і не пропонував йому укласти такий договір, з якого було б зрозумілим його умови. Саме договір є підставою для ствердження про взяття сторонами певних обов`язків. І зазначення, що це за обов`язки. Саме договір і не що інше доводить факт замовлення певної послуги, погодження її вартості, якості, кількості, періодичності сплати, зниження вартості послуги при певних обставинах та ін. Без наявності цих даних вести мову про обов`язки однією сторони перед іншою, а тим більше робити якість розрахунки боргу є абсурдно. До позову не надані належні докази повноважень представника, не надано копії договору, укладеного в письмовій формі, не надано належних документів, якими Позивач обґрунтовує свої вимоги, всі докази надані Позивачем не засвідчені належним чином, а є простими копіями документів без належного засвідчення. Позивачем не надано належних доказів на право представництво інтересів КП «Водоканал» як [PERSON] так і представника [PERSON] . Оскільки повноважень самого керівника підприємства (КП «Водоканал»)- [PERSON] не надано то і повноваження на видачу цією особою будь-яких довіреностей представнику [PERSON] також нічим не підтверджено. Позивачем не надані докази роботи представника [PERSON] в КП «Водоканал» (а лише за таких умов є дійсною довіреність видана підприємством. В іншому випадку вона має бути нотаріальною). Позивачем додано до позову оригінал довідки, яка містить відомості про те, що квартиронаймачем за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Окрім цього вказана довідка взагалі не містить жодної інформації про те, що за вказаною адресою проживає Відповідач, тому не є належним доказом факту проживання та споживання Відповідачем послуг за адресою: [ADDRESS] . Довідка - розрахунок заборгованості по комунальним послугам також підписана невідомою особою без можливості перевірки її повноважень, не містить алгоритму розрахунку заборгованості, інформації про застосовані тарифи, про обсяги споживання послуги, про осіб, які є споживачами послуги. Довідка не містить жодних вихідних даних, які обґрунтовано доводять правильність розрахунку заборгованості. Натомість Позивач надає ніким не підписану таблицю у простій друкованій формі, в якій зазначена нібито сума заборгованості помісячно. З огляду на те, що Позивач просить стягнути заборгованість за спожиті послуги, які споживались Відповідачем протягом періоду з 01.11.2011 р. по 31.05.2018 р. за адресою: [ADDRESS] , то відповідно Позивач зобов`язаний був надати докази, що підтверджують: факт існування правовідносин між Позивачем та Відповідачем, а саме договір про надання послуг; факт проживання Відповідача за вказаною адресою протягом вказаного періоду; факт споживання послуги та обсяг спожитої послуги Відповідачем; Позивач зобов`язаний був надати розрахунок заборгованості, який містить інформацію про обсяг спожитих послуг саме Відповідачем, тарифи, які застосовуються Позивачем для розрахунку заборгованості, математичний алгоритм розрахунку заборгованості тощо. Проте жодних доказів, не було надано ані до суду ані Відповідачу, що свідчить про ґрунтування позовних вимог виключно на припущеннях Позивача про можливі обсяги споживання з боку Відповідача Відповідач вважає позовні вимоги недоведеними та необґрунтованими, такими що заявлені з пропуском строку позовної давності. Позивач звернувся до суду 20.12.2018 р., та просить стягнути заборгованість з оплати послуг за період з 01.11.2011 р. по 31.05.2018 р., що виходить за межі строку позовної давності. Позовні вимоги за період з 20.12.2015 р. по 20.12.2018 р. (дата подання позову до суду) подані в межах строку позовної давності, а позовні вимоги за період з 01.11.2011 р. по 20.12.2015 заявлені з пропуском строку позовної давності. Відповідач заявляє про сплив строку позовної давності та просить з даних підстав відмовити у позові. Позивач зазначає про те, що заборгованість за споживання послуг нарахована за період з 01.11.2011 р. по 31.05.2018 р., проте протягом вказаного періоду часу Відповідач не проживав за адресою: [ADDRESS] . З 28.07.2009 р. по 18.04.2012 р. Відповідач перебував в Ореховській виправній колонії № 88, тому не міг проживати та споживати комунальні послуги за період з 01.11.2011 р. по 18.04.2012 р. Протягом 2014 року Відповідач проживав у м. Київ та приймав участь у Революції Гідності. Протягом 2015 року Відповідач проходив військову службу під час призову за мобілізацією до 08.04.2016 р. З серпня 2018 р. по лютий 2019 р. Відповідач проходив військову службу за контрактом. Позивач не з`ясовував чи проживав Відповідач за адресою: [ADDRESS] та не перевіряв чи споживав Відповідач 3 послуги з водопостачання та водовідведення, не збирав відповідних доказів, не перевіряв осіб, які фактично проживають за місцем споживання комунальних послуг. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог . 07.02.2024 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі у яких, окрім іншого вказано, що КП «Водоканал» є виконавцем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в м.Запоріжжя та Запорізькому районі. За відсутності засобів обліку, нарахування проводяться у відповідності до кількості зареєстрованих осіб. Так за адресою: [ADDRESS] , в період з 01.11.2011 по 31.05.2018рр. за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення нарахування проводились згідно із встановленою нормою водоспоживання та у відповідності до кількості зареєстрованих, а саме з розрахунку на трьох осіб. Нарахування за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення КП «Водоканал» здійснює у встановленому чинним законодавством порядку та на підставі затверджених тарифів та норм водоспоживання/показань засобів обліку. Враховуючи, що відповідач був зареєстрований на момент звернення до суду та у період виникнення боргу за адресою [ADDRESS] , в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», [PERSON] є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Жодних заяв про припинення надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та централізованого водовідведення за адресою відповідача до КП «Водоканал» не надходило. Протягом періоду, за який виникла заборгованість, споживачі, в тому числі і відповідач [PERSON] , які проживають/зареєстровані за адресою [ADDRESS] не інформували та не надавали підтверджуючі документи до КП «Водоканал» про не проживання відповідача [PERSON] за адресою реєстрації. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, заперечує проти заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ткаліч Д.В. надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі [PERSON] і його представника, проти задоволення позовних вимог заперечує і просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі суду, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Суд, за відсутності підстав для відкладення або оголошення перерви в судовому засіданні, передбачених ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до п.4.4. Статуту КП «Водоканал», генеральний директор має право видавати довіреності на представництво інтересів підприємства. 20.12.2018 року позов до суду подано юрисконсультом КП «Водоканал» [PERSON] з наданням відповідної довіреності Генерального директора за №13 від 02.01.2018 року, строк дії якої установлений до 31.12.2018 року. Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а саме: [PERSON] з 07.09.2010 року, [PERSON] з 12.02.2008 року, [PERSON] з 21.01.1997 року. Відповідно до ч.1 ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. На момент виникнення спірних правовідносин, відносини учасників спору регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». За визначенням, наданим у статті 1 цього Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов`язок споживача житлово-комунальних послуг ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення із оплати житловою - комунальних послуг. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць; оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №546 від 28 жовтня 1999 року «Про порядок оплати послуг за водоспоживання і водовідведення» збір абонентної платні з населення за водокористування і водовідведення проводиться окремо від інших комунальних послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в повному обсязі, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). За період з 01.11.2011 року по 31.05.2018 року позивач надав послуги з водопостачання води та водовідведення за адресою: [ADDRESS] на загальну суму в 22534,57 грн. з яких відповідачами нічого не сплачено, що підтверджується наданим суду відповідним розрахунком який складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум за кожен місяць та довідкою по особовому рахунку № [NUMBER] , які суд бере за основу при ухваленні рішення. Представником відповідача в обґрунтування заперечень на позов надано до суду, разом із заявою про перегляд заочного рішення, копію довідки Оріхівської виправної колонії №88, про відбування [PERSON] покарання з 28.07.2009 року по 18.04.2012 року, та копію військового квитка [PERSON] . Доводи відповідача [PERSON] , що протягом періоду виникнення заборгованості він не проживав за адресою надання послуг, а тому не є споживачем, суд вважає неспроможними. На момент виникнення спірних правовідносин, порядок проведення перерахунку за надання послуг з водопостачання та водовідведення споживачам фізичним особам регулювався Законом України «Про питну воду і питне водопостачання» №2918-ІІІ від 10.01.2002р., Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р., «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», введеними в дію Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005р.№ 630, «Порядком зменшення розміру плати за комунальні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї», затвердженим Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 306/1 від 23.07.2013р. та «Порядком зменшення розміру плати за комунальні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї за місцем реєстрації», затвердженим Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №142 від 24.03.2017р. Зокрема, статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення передбачено, що споживач має право на зменшення розміру оплати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його, їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Порядком визначено, що при несвоєчасному зверненні споживача до виконавця послуг з питання оформлення перерахунку за спожиті послуги останній уточнює та вносить зміни до особових рахунків спочатку поточного кварталу. За попередній період перерахунки не проводяться. Суду не надано доказів звернення відповідача [PERSON] , або інших відповідачів до КП «Водоканал» із заявою про перерахунок по сплаті послуг з водопостачання та водовідведення та зменшення розміру оплати на підставі документального підтвердження відсутності за адресою надання послуг. Доводи відзиву про те, що із розрахунок заборгованості незрозумілий за відсутності алгоритму розрахунку і за якими тарифами його, є безпідставними. Відповідно до статті 6 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» державна політика у сфері питної води та питного водопостачання базується на принципах: науково обґрунтованого нормування якості питної води, нормативів її споживання та формування тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення; відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства у сфері питної води та питного водопостачання; додержання єдиних правил, норм і стандартів усіма суб`єктами відносин у цій сфері тощо. Згідно зі статтею 32 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» тарифи на надання послуг з питного водопостачання розраховуються на підставі галузевих нормативів витрат та повинні повністю відшкодовувати експлуатаційні витрати та забезпечувати надійну роботу об`єктів централізованого питного водопостачання та водовідведення. Статтею 6 Закону України «Про ціни та ціноутворення» передбачено, що крім вільних цін і тарифів у народному господарстві застосовуються також державні фіксовані та регульовані ціни. При цьому застережено, що вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів, послуг, за винятком тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів (стаття 7 зазначеного Закону). Стаття 9 Закону України «Про ціни та ціноутворення» визначає, що державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 28 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні, транспортні та інші послуги, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності. Послуги з централізованого водопостачання і водовідведення відносяться до комунальних послуг. Частиною першої статті 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг, які затверджують органи місцевого самоврядування, визначає Кабінет Міністрів України. Доказів, що позивачем здійснено нарахування відповідних послуг із порушенням вищевказаного порядку, відповідач не надав, і його відзив на позов не містить, а отже вказані доводи щодо неправильності нарахування заборгованості і недоведеності позову у цій частині є безпідставними. Розмір оплати спожитих комунальних послуг визначається виключно двома способами: або за лічильниками або за встановленими нормами споживання. Нарахування за користування послугами водопостачання та водовідведення проводяться виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку, відповідно до кількості осіб проживаючих за вказаною адресою. Нарахування за надані послуги водопостачання та водовідведення, у квартирі здійснювалось згідно з питомою нормою водоспоживання, затвердженою рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.11.2014 року за № 474, №768 від 01.12.2017 року. Суду не надано підтвердження встановлення у квартирі відповідачів приладу обліку. Також суд зважає на відсутність спору, та документального підтвердження його наявності, з приводу взяття на облік, та повірку квартирного приладу обліку. Враховуючи викладене, а також те, що зобов`язання з оплати послуг за спожиту воду і послуги водовідведення виконувались неналежним чином, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача заборгованості з оплати за надані послуги. Разом із тим, вирішуючи питання про розмір заборгованості, який належить стягнути на користь позивача, суд вважає можливим, з урахуванням заяви представника відповідача викладеній у відзиві на позов, застосувати строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. У даному випадку переривання строку позовної давності зі сплати за послуги з централізованого водопостачання і водовідведення не відбувалось, оскільки протягом спірного періоду взагалі не сплачувались грошові кошти за надані послуги. Враховуючи те, що з позовом позивач звернувся до суду 20.12.2018 року, відтак, за позовними вимогами за період з 01.11.2011 року по 20.12.2015 року, строк позовної давності сплинув, що є підставою для відмови в позові у цій частині вимог. Також стороною позивача не наведено доказів поважності пропуску строку звернення до суду з позовом щодо частини позовних вимог з 01.11.2011 року по 20.12.2015 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий позивачем і прийнятий судом за основу, у іншій частині спірного періоду, тобто з 20.12.2015 року по 31.05.2018 року, позивачем вказано нарахування на загальну суму 9503,58 грн. Таким чином загальна заборгованість за період з 20.12.2015 року по 31.05.2018 року складає 9503,58 грн. Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial