Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, зазначивши наступне. На теперішній час заявниця проживає за адресою по [ADDRESS] , разом зі своїми неповнолітніми дітьми. Також, раніше вона мешкала за адресою по [ADDRESS] , та за цією адресою мешкав з ними її співмешканець [PERSON] . На теперішній час її колишній співмешканець [PERSON] офіційно не працевлаштований, вживає спиртні напої та веде асоціальний спосіб життя. Протягом 2024 року вона та її діти систематично потерпають від психологічного та фізичного насильства зі сторони [PERSON] , який виражається в їх адресу нецензурною лайкою, ображає та принижує її, постійно погрожує їй фізичною розправою. Вона неодноразово зверталася за захистом з заявами до поліції. Відносно [PERSON] також одноразово складалися протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч.1,\~2 ст. 173-2 КУпАП, які були розглянуті Снігурівським районним судом Миколаївської ообласті. Крім того, відносно [PERSON] наразі відкрите кримінальне провадження за ст. 126-1 КК України. Вважає, що [PERSON] може продовжувати вчиняти психологічне насильство щодо неї та її дітей. Просить видати відносно [PERSON] обмежувальний припис, яким протягом шести місяців: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з нею та її дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; обмежити спілкування будь-яким способом з нею та її дітьми; заборонити наближатися до неї та до її дітей на відстань меншу ніж 100 метрів та до місця їх проживання; заборонити вести листування, телефонні переговори з нею та з її дітьми або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судове засідання заявниця [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, оскільки у зв`язку з сімейними обставинами та відсутністю фінансових можливостей вона не має змоги з`явитися до суду, заяву про видачу обмежувального припису підтримала у повному обсязі та просить її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] також згідно поданої письмової заяви просив про розгляд справи за його відсутності, зазначив що заперечень не має. Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.\~2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебувають, раніше спільно проживали за адресою: [ADDRESS] , разом з дітьми заявниці [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На теперішній час, [PERSON] разом з дітьми фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно колишнього співмешканця [PERSON] , як особа, яка постраждала від домашнього насильства. Зокрема, заявниця неодноразово зверталася на гарячу лінію "102" з повідомленнями про вчинення відносно неї домашнього насильства її колишнім співмешканцем [PERSON] , які зареєстровано в ІП "Єдиний облік" ІКС ІПНОП ВП № 2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області: матеріали ЄО за № 68 від 04 січня 2024 року; матеріали ЄО за № 1718 від 09 квітня 2024 року; матеріали ЄО за № 1784 від 13 квітня 2024 року. [PERSON] систематично притягувався до адміністративної відповідальності за фактами домашнього насильства відносно [PERSON] , що виражалось у висловлюванні в її сторону словами нецензурної лайки, що могло завдати шкоди психологічному здоров`ю [PERSON] . Зазначене підтверджується постановами Снігурівського районного суду Миколаївської області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності: від 18 січня 2024 року за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, від 16 квітня 2024 року за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, від 29 квітня 2024 року за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. В матеріалах справи містяться копії термінових заборонних приписів стосовно кривдника - [PERSON] які видавалися працівниками поліції датовані 04 січня 2024 року, 09 квітня 2024 року, 14 квітня 2024 року. Крім того, у провадженні СД ВП № 2 Башштанського РВП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~12024153310000109 від 22 липня 2024 року, розпочаті за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України за заявою [PERSON] , в якій вона просить притягнути до кримінальної відповідальності її колишнього співмешканця [PERSON] , який 17 липня 2024 року близько 00:30 погрожував їй вбивством шляхом підриву гранати, які вона сприймала як реальність. Також, у провадженні СВ ВП № 2 Башштанського РВП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~12024152310000394 від 06 серпня 2024 року, та за № 12024152310000398 від 06 серпня 2024 року, розпочаті за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України за заявою [PERSON] , в яких вона просить притягнути до кримінальної відповідальності її колишнього співмешканця [PERSON] , який систематично вчиняє відносно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру та останній раз 03 та 05 серпня 2024 року, зокрема що полягало у висловлюванні нецензурною лайкою, погроз фізичної розправи, штовхань. Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Згідно з п.п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) Верховний Суд зробив висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно з п. 3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 вересня 2008 року у справі «Беваква та С. проти Болгарії» зазначив, що хоч основним об`єктом статті 8 Конвенції є захист фізичних осіб від свавілля державних органів, додатковими об`єктами можуть бути і позитивні зобов`язання, що проявляються в ефективній «повазі» до приватного та сімейного життя і такі зобов`язання можуть включати в себе застосування заходів з врегулювання відносин між фізичними особами. Діти та інші вразливі особи мають право на ефективний захист (§64). Концепція приватного життя включає в себе фізичну та психологічну недоторканість людини. Окрім цього, позитивні зобов`язання державних органів в аспекті забезпечення прав, передбачених статтями 2 та 3 Конвенції, а в окремих випадках статтею 8 самостійно або у поєднанні зі статтею 3, можуть включати обов`язок встановлювати та застосовувати на практиці відповідне законодавство, що дозволяє захистити проти насильницьких актів з боку фізичних осіб (§65). У своєму рішенні ЄСПЛ визнав порушення статті 8 Конвенції та вказав, що право на повагу до приватного та сімейного життя заявників було порушено через нездатність суду своєчасно вирішити питання визначення тимчасового місця проживання дитини, що в свою чергу вплинуло на життя і благополуччя заявника та недостатність і неефективність заходів, які були застосовані у відповідь на поведінку колишнього чоловіка заявниці. Суд також підкреслив, що ставлення до проблеми домашнього насильства як до «приватної справи» несумісне з обов`язком держави захищати сімейне життя громадян і заявників зокрема. У рішенні від 03 жовтня 2017 року у справі «Контрова проти Словаччини» ЄСПЛ вказав, що в першому реченні ст.2 §1 Конвенція зобов`язує держави не тільки утримуватися від навмисного і незаконного позбавлення життя, а також вживати всіх необхідних заходів для захисту осіб, які перебувають під його юрисдикцією. Це включає в себе основне зобов`язання держави забезпечити право на життя за рахунок впровадження ефективних положень кримінально-правового характеру для запобігання вчиненню злочинів проти особи, підкріплені правоохоронними механізмами щодо попередження, припинення і покарання за порушення таких положень. Це також поширюється за відповідних обставин на позитивне зобов`язання влади приймати оперативні превентивні заходи для захисту особи, життю якої загрожують злочинні дії іншої особи (§49). Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілому від насильства у сім`ї. На підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків), з огляду на систематичність дій [PERSON] направлених на вчинення відносно заявниці домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, в тому числі в присутності її дітей, беручи до уваги той факт, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності та наразі перебувають відкриті кримінальні провадження за заявою [PERSON] за фактом вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно неї та погрози вбивством останній, а також те, що працівниками поліції неодноразово виносилися термінові заборонні приписи стосовно кривдника, суд рахує, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів не дали очікуваного результату, а тому існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці та її малолітніх дітей, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] . суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] строком на шість місяців. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Беручи до уваги всі обставини справи суд приходить до висновку про задоволення заяви та видачу обмежувального припису терміном на 6 місяців. На підставі викладеного,

Outcome: approved