Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача по 500 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її сина [PERSON] , онуків [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] близько 21-00 год на залізничному переїзді поблизу смт.Куликівка Чернігівського району Чернігівської області електропотяг сполученням «Чернігів-Ніжин» зіткнувся із автомобілем під керуванням [PERSON] , в салоні якого перебували дружина останнього [PERSON] та їхні малолітні діти [PERSON] та [PERSON] . Постановою прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони від 29.09.2023 кримінальне провадження від 13.07.2023 №12023270000000186 за ч.3 ст.286 КК України по вказаному факту ДТП, закрите на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із смертю особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру. Органом досудового розслідування встановлено, що сапер відділення розмінування в/ч [NUMBER] [PERSON] , як водій автомобіля, на залізничному переїзді, не переконавшись у безпечності маневру та не наближенні електропоїзда, здійснив рух на заборонний сигнал світлофора та звукову сигналізацію, внаслідок чого відбулося зіткнення керованого авто із приміським пасажирським електропоїздом №6312 «Чернігів- Ніжин» під керуванням машиніста [PERSON] , внаслідок чого сам водій авто [PERSON] та всі пасажири [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] загинули, причини їх загибелі - комплекс травм внаслідок зіткнення автомобіля із електропоїздом. При судово-токсилогічній експертизі етанол, морфін, кодеін у [PERSON] не виявлені. В результаті ДТП загинули подружжя [PERSON] та [PERSON] , їхні діти [PERSON] та [PERSON] . Між наїздом потягу та смертю останніх наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок. Власником потяга, який є джерелом підвищеної небезпеки, є АТ «Українська залізниця. У зв`язку зі смертю сина та єдиних онуків позивач зазнала душевних страждань,що у свою чергу потягло глибокі і емоційні переживання, було повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок, вона фактично втратила всю родину. Свої моральні страждання вона оцінює у розмірі 500 000 грн через загибель сина, 500 000 грн через загибель онуки [PERSON] та у розмірі 500 000 через загибель онуки [PERSON] , що не є джерелом збагачення для неї. Зазначає, що загиблий син, як військовослужбовець ЗСУ та учасник бойових дій з 2019 року мав неодноразові поранення і контузії, зокрема і в кінці березня 2022 року при відсічі збройної агресії рф безпосередньо у Ніжинському районі і у лютому 2023 року при виконанні службових обов`язків на Бахмутському напрямку, неодноразово був нагороджений, зокрема і посмертно від Президента України. Ухвалою судді Ніжинського міськрайонного суду від 22.04.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Відповідачем - АТ «Українська залізниця» 02.05.2024 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, з урахуванням того, що згідно акту службового розслідування нещасний випадок невиробничого характеру стався внаслідок порушення водієм [PERSON] п.20.2, 20.5 ПДР і ігнорування вимог дорожніх знаків регулюючих рух через залізничний переїзд та заборонений сигнал світлофора із звуковою сигналізацією. За доводами відповідача очевидним є те, що водій [PERSON] свідомо порушив ці правила, у зв`язку з чим АТ «Укрзалізниця» звільняється від обов`язку відшкодовувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, зазначає, що розмір моральної шкоди позивачем не обґрунтовано. Позивач у судове засідання не з`явилася, у позовній заяв просила справу розглядати без її участі. У судовому засіданні відповідача - АТ «Українська залізниця» - Набок А.І. просив відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 16.04.2024 [PERSON] , його матір`ю є позивач [PERSON] , яка змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 6, 23) Копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 05.07.2013 підтверджується реєстрація шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). З копій свідоцтв про народження [NUMBER] від 23.07.2014, [NUMBER] від 01.06.2021 вбачається, що [PERSON] є батьком (а.с. 31, 36) [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-9). Відповідно до копій свідоцтв про смерть [NUMBER] від 14.07.2023, [NUMBER] від 14.07.2023, [NUMBER] від 14.07.2023, [NUMBER] від 14.07.2023 вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] померли [INFO] неподалік смт.куликівка на залізничному переїзді Чернігівського району Чернігівської обалсті (а.с. 15-18). Постановою прокурора Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону від 29.09.2023 кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №1202327000000186 від 13.07.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, закрито на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку зі смертю особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю. Приймаючи вказане рішення орган досудового розслідування дійшов висновку, що порушення водієм автомобіля "Volkswagen Passat", реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] вимог п. 2.3 б, п. 20.2, п. 20.5 в), п. 20.5 г) Правил дорожнього руху, є причиною виникнення і настання дорожньо-транспортної пригоди, і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо- транспортної пригоди та виразились у спричиненні смерті потерпілим [PERSON] , малолітнім [PERSON] та [PERSON] , але в результаті дорожньо-транспортної пригоди настала смерть і водія [PERSON] (а.с.19-22). Згідно з Актом службового розслідування дорожньо-транспортної пригоди в добу [INFO] на перегоні Муравійка-Бориса Олійника, складеного 14.07.2023, Причиною зіткнення поїзда № 6312 сполученням Чернігів-Ніжин з автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номер [NUMBER] , на регульованому залізничному переїзді без охорони 137 км ПК6 перегону Муравійка - Бориса Олійника [INFO] є порушення пунктів 20.2 і 20.5 «Правил дорожнього руху» та водій проігнорував вимоги дорожніх знаків регулюючих рух через залізничний переїзд та забороняючий сигнал світлофора зі звуковою сигналізацією виїхав на переїзд (а.с.33-34). Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Зокрема, таким способом може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.1,2,5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоду, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їх вини. Відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Таким чином, діяльність, пов`язана з використанням електропоїздів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем електропоїзду є АТ «Укрзалізниця», то воно зобов`язане відшкодовувати завдану транспортними засобами, якими воно володіє, шкоду. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06. 2019 у справі №461/8496/15-ц, який в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Верховний Суд у своїй постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05.06.2019 у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15.08.2019 у справі №756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02.10.2019 у справі №447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11.12.2019 у справі №601 /1304/15-ц (провадження № 61-33216св18). За матеріалами справи не встановлено свідомого бажання водієм [PERSON] настання наслідків у виді смерті. Таким чином, оскільки обставин непереборної сили або умислу останнього судом не встановлено, відповідач повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки матері загиблого, незалежно від наявності його вини. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відсутність вини водія електропотягу, не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Твердження сторони відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди судом відхиляється, оскільки смерть сина та онуків безумовно завдала їй душевні страждання через втрату близької людини і змінила її життя. При цьому, відновити становище у житті позивача, яке існувало до смерті рідних, неможливо. За змістом ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, суд ураховує характер та обсяг її душевних страждань, пов`язаних зі смертю сина та онуків, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм та порушило звичний спосіб життя, що такі переживання є триваючими, оскільки втрата близьких людей є непоправною подією. Разом з тим, судом враховується, що смерть останніх спричинена грубою особистою необережністю [PERSON] - внаслідок порушення ним вимог п. 2.3 б, п. 20.2, п. 20.5 в), п. 20.5 г) Правил дорожнього руху. На підставі викладеного, суд вважає за можливе врахувати положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. За таких обставин, суд вважає, що з урахуванням вимог розумності і справедливості, достатнім розміром відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди буде по 100 000 грн за кожного онука та 20 000 грн за сина. Відшкодування моральної шкоди у цьому розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою [PERSON] моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення останньої за рахунок відповідача. Оскільки згідно ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 1 500 000 грн, судом стягнуто 220 000 грн, тобто позовні вимоги задоволені на 14,67 % (220 000 х 100 : 1 500 000 =14,67%). При цьому суд враховує, що згідно п.1 ч.2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум на 2024 рік затверджений Законом «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та з 01.01.2024 для працездатних осіб становить 3028 грн,що є підставою для стягнення на користь держави із відповідача 3028 грн судового збору.

Outcome: partial