Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] у позивача та відповідачки народився син [PERSON] . Сторони по справі проживають окремо та в шлюбі не перебували. Дитина проживає з батьком та перебуває на його утриманні. Позивач створює належні умови для її виховання та розвитку, забезпечує всім необхідним. Також він отримує державну допомогу при народженні дитини, яка виплачується тому з батьків, з ким дитина проживає. В зв`язку з тим, що між сторонами виник спір з приводу реалізації сімейних прав, визначення місця проживання дитини, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Крім того, в уточнення позовних вимог позивач просить суд встановити факт, що він самостійно виховує та утримує дитину [PERSON] , [INFO] . Встановлення даного факту необхідне позивачу для реалізації його вже існуючих прав та продовження існування цивільних прав особи, яка здійснює одноособове виховання дитини, що породжує отримання соціальної допомоги, нарахування та виплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування особи, яка доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Ухвалою від 26 червня 2024 року по даній справі відкрито загальне позовне провадження. В підготовчому судовому засіданні представник позивача уточнила позовні вимоги та просила суд залишити проживати дитину [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , оскільки син з ним проживає. Протокольною ухвалою від 17 липня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримує. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, однак від неї на адресу суду надійшла заява в якій вона просить розгляд справи проводити без її участі. У відзиві на позов позивачка визнає обставини зазначені позивачем, а саме те, що син проживає та зареєстрований з батьком, позивач його утримує без її допомоги, оскільки на її повному утриманні перебуває дочка [PERSON] , [INFO] , батько якої жодної участі у забезпеченні потреб дитини не приймає. Судом встановлено наступні обставини. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Сторони по справі в шлюбі не перебували, що підтверджується інформацією Збаразького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області (а.с.44). [PERSON] зареєстрований разом з Батьком [PERSON] по [ADDRESS] , що підтверджується витягом № 1287 про зареєстрований у житловому приміщення осіб та витягами з реєстру територіальної громади від 25.07.2023р., 17.07.2024р. (а.с.7, 43, 48). Згідно інформації Житомирської районної військової адміністрації Житомирської області від 15.08.2023р. № 543/10 [PERSON] Чуднівським відділом № 10 управління соціального захисту населення Житомирської райдержадміністрації призначено допомогу при народженні дитини (сина [PERSON] , [INFO] ) одноразово за період з 01.06.-30.06.2023р. в розмірі 10320 грн. та щомісячний розмір допомоги на період з 01.07.2023р. по 30.06.2024р. в розмірі 860 грн. (а.с.9). Відповідачка має дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Таким чином, судом встановлено, що син проживає та зареєстрований з батьком, позивач його утримує без допомоги відповідачки та на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зазначені обставини не заперечуються відповідачкою, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання сина та його перебування на утриманні батька. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 160 СК України \~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким з батьків буде проживати неповнолітня дитина суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Відповідачка не заперечує щодо залишення проживати сина з батьком, оскільки вона самостійно виховує свою дочку. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Конвенція ООН про права дитини 1989, яка ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), в статті 3 закріплює наступне - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,\~стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з п.2 ч.1 ст.315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно ч.2 ст.315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факт, який просить встановити позивач, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав позивача, як батька малолітньої дитини, а також необхідний з метою захисту прав та інтересів дитини позивача. Іншого позасудового порядку встановлення даних по зазначеному факту, передбаченого законом, немає. Встановлення даного факту не суперечить закону і не порушує прав і законних інтересів інших осіб. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов слід задовольнити, залишивши малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , проживати з батьком [PERSON] та встановити факт, що [PERSON] самостійно виховує та утримує дитину [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved