Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

04 квітня 2023 року до суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. В позовних вимогах позивач просить: стягнути пропорційно частини власності на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» з [PERSON] , [PERSON] , адреса заборгованості: [ADDRESS] : 13 437,29 грн. вартість спожитої електричної енергії та зарахувати на розрахунковий рахунок [NUMBER] Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», код ЄДРПОУ банку 09322277; 4 568,68 грн. 3% річних та інфляційної складової та зарахувати на розрахунковий рахунок [NUMBER] у ПАТ «ПУМБ», код ЄДРПОУ банку 14282829; 3028 грн. судового збору та зарахувати на розрахунковий рахунок [NUMBER] у ПАТ «ПУМБ», код ЄДРПОУ банку 14282829. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] та є споживачами електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». Як зазначає позивач, відповідачі користувались послугами, як споживачі електроенергії, але не в повному обсязі виконують зобов`язання по оплаті за користування останніми, внаслідок чого станом на 01.03.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 13437,29 грн. Крім того, на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути три проценти річних та інфляційну складову боргу. Оскільки відповідачі у добровільному порядку борг не погашають, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 08.04.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками відповідачам направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 0600261616294 та 0600261610784), проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку конверти повернулися на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідачів не надходило. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачі та/або позивач до суду не подавали. Згідно частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачами відзиву та відсутністю заперечень представника позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третяї статті 12 ЦПК України). За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.ст.223, 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та представника позивача та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. З наданих представником позивача документів, зокрема Постанови Київського апеляційного суду від 10.01.2019 року справа №761/29800/17 вбачається, що відповідачі є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі з 30.12.1993 року зареєстровано місце проживання [PERSON] . Відповідачі є споживачами послуг з постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , які надає ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». Разом з тим, згідно з інформацією Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» є правонаступником усіх прав та обов`язків в частині пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності по передачі енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування нею. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Згідно з ч.3 ст.58 Закону України «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний: сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії; дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; врегулювати у порядку, визначеному кодексом систем розподілу, відносини щодо технічного забезпечення розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу. Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто, у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Оскільки відповідачі є власниками квартири [ADDRESS] , то відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, станом на 01.03.2024 року заборгованість відповідачів за отримані послуги постачання електричної енергії становить 13437,29 грн. Відповідачі правом подачі відзиву не скористались, не надали доказів на спростування наявної заборгованості. Отже, оскільки судом встановлено, що позивачем надавались послуги, проте в порушення вимог діючого законодавства та договору відповідачі не сплачували за надані послуги, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість за спожиту електроенергію, з урахуванням часток у праві власності відповідачів на квартиру [ADDRESS] . Так, з [PERSON] підлягає до стягненню заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 7 659,26 грн., а з [PERSON] в розмірі 5 778,03 грн. При цьому, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] підлягає до стягненню 3 % річних в сумі 2 144,59 грн. та 459,56 грн. інфляційна складова боргу, в свою чергу з [PERSON] підлягає до стягненню 3 % річних в сумі 1617,85 грн. та 346,68 інфляційна складова боргу. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З урахуванням положень ст.141 ЦПК України розподіляє судові витрати та вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені судові витрати за подачу позовної заяви з [PERSON] у розмірі 1 725,96 грн., а з [PERSON] у розмірі 1 302,84 грн.

Outcome: approved