Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У липні 2023 року [PERSON] (далі «Позивач») звернувся до суду з позовом до [PERSON] (попереднє прізвище « [PERSON] », далі «Відповідач») про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 14.11.2000 року між ним та Відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У подальшому, 21.02.2017 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2017 року по справі №357/152/17. Після розірвання шлюбу залишилися непогашеними частина кредиту та позика, які отримувалися [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі. Згідно з кредитним договором №86 від 08.04.2008 року, Позивачем було отримано кредит у ВАТ «Ощадбанк» в сумі 125000,00 гривень. Кредит було надано на термін 10 років до 08.04.2018 року. Указані кошти були використані на сімейні потреби. Станом на 21.02.2017 року (дату розлучення) залишок заборгованості по кредиту та відсоткам становив 17039,01 гривень, яку Позивач погасив особисто вже після розлучення, що підтверджується квитанціями банку. Таким чином, 50% погашеної Позивачем заборгованості становить 8519,50 гривень. Згідно з розпискою від 05.10.2016 року Позивачем було отримано позику у [PERSON] в сумі 10000,00 дол. США. Указані кошти були позичені для покупки автомобіля «MERCEDES-BENZ» S 350 L 2004 року випуску. Відповідно до вказаної розписки [PERSON] позичив у [PERSON] 10000,00 дол. США, що станом на 05.10.2016 року становить 258600,00 гривень для покупки автомобіля «MERCEDES-BENZ» S 350 L 2004 року випуску та зобов`язувався їх повернути частинами до 31.12.2017 року. Крім того, у розписці зазначено, що в раз неповернення позичених коштів (повністю або частково) до 31.12.2017 року позичальник зобов`язався в рахунок погашення заборгованості передати [PERSON] у власність автомобіль «MERCEDES-BENZ» S 350 L 2004 року. На вказані позичені кошти було куплено автомобіль «MERCEDES-BENZ» S 350 L 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 06.10.2016 р. та довідкою Територіального сервісного центру №3242 РСЦ в Київській області МВС України № C-88 від 11.04.2017 року. Станом на 21.02.2017 року (дату розлучення) залишок заборгованості по позиці становив 10000,00 дол. США., яку Позивач погасив особисто вже після розлучення. Частину позичених коштів, а саме 2000,00 дол. США Позивач особисто повернув [PERSON] вже після розлучення, що підтверджується розписками від 10.03.2017 року та від 12.12.2017 року. У подальшому, в рахунок погашення залишку заборгованості 01.05.2019 року Позивач передав у власність [PERSON] автомобіль «MERCEDES-BENZ» S 350 L 2004 року випуску, що підтверджується копією розписки від 01.05.2019 року. Указаний автомобіль було перереєстровано на нового власника 03.05.2019 року, що підтверджується копіями довідок Територіального сервісного центру №3242 РС в Київській області МВС України від 14.12.2021 року. У зв`язку з цим, заборгованість згідно розписки була Позивачем повністю погашена, а саме частково коштами в сумі 2000,00 дол. США, що підтверджується розписками від 10.03.2017 року та від 12.12.2017 року, а частково майном - автомобілем «MERCEDES-BENZ» S 350 L 2004 року випуску, що підтверджується копією розписки від 01.05.2019 року. Таким чином, 50% погашеної Позивачем заборгованості становить 5000,00 дол. США, що станом на 09.06.2023 року згідно з офіційним курсом НБУ становить 182800,00 гривень (5000,00 дол. США х 36,56 гривень). У зв`язку з цим, Позивачем на адресу Відповідача було направлено лист - вимогу про сплату заборгованості від 16.06.2023 року. Згідно з указаним листом - вимоги Позивач просив Відповідача оплатити заборгованість в сумі 190595,00 гривень у семиденний строк після його отримання. Указаний лист - вимогу Відповідач отримала 22.06.2023 року, але, до цього часу заборгованість не оплатила і відповідь на лист-вимогу не надала. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 року у справі №357/12664/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, набутого за час шлюбу стягнуто з [PERSON] , тобто з Позивача по даній справі на користь [PERSON] , тобто Відповідача по даній справі, у рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» S 350 L, 2004 року випуску, VIN кузов [NUMBER] в розмірі 107660,00 гривень. У задоволенні іншої частини вимог було відмовлено. Також було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі у розмірі 3728,26 гривень. Постановою Київського апеляційного суду від 18.01.2023 року по справі №357/12664/19 апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 року в частині визначення розміру судових витрат було змінено, зменшивши їх розмір з 3728,26 гривень до 1868,46 гривень. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 року в частині задоволення позовних вимог було залишено без змін. Утім, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 року та постановою Київського апеляційного суду від 18.01.2023 року не вирішувалося питання про повернення [PERSON] половини сплачених [PERSON] після розірвання шлюбу коштів у рахунок погашення позики. За таких умов, Позивач просив суд стягнути із Відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 191319,50 гривень. Історія справи. Заяви та клопотання, показання свідків, позиції учасників справи. 28.07.2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання та постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 73). 29.08.2024 року до канцелярії суду від представника Позивача надійшли письмові пояснення в обґрунтування позовних вимог (а.с. 95-100). 04.03.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи (а.с.85-86). 27.09.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача подано заяву про застосовування строку позовної давності до позовних вимог у даній справі (а.с. 115-116). 16.10.2023 року до канцелярії суду Позивачем подано заперечення на заяву Відповідача про застосування строку позовної давності (а.с. 139-142). 01.12.2023 року до канцелярії суду Позивачем подано клопотання про поновлення процесуального строку для подання доказів (а.с. 150-152). 16.10.2023 року, 01.12.2023 року та 12.03.2024 року до канцелярії суду Позивачем подано пояснення по справі (а.с. 122-123, 166-167, 197-198). 31.07.2024 року до канцелярії суду представником Відповідача подано заяву про долучення до матеріалів справи копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я Відповідача (а.с. 213). У судових засіданнях Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві та письмовим поясненням в обґрунтування позовних вимог. Позивач пояснив, що він у 2016 році позичив кошти в сумі 10000,00 дол. США у борг у [PERSON] для покупки автомобіля марки «MERSEDES-BENZ». Відповідно до умов позики Відповідач мав передати у власність позикодавцю указаний автомобіль у разі не повернення позичених коштів до 31.12.2017 року. Кошти Відповідач отримав, автомобіль придбав та оформив на себе. У 2017 році шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду. Заборгованість за договором позики частково погашалася Позивачем із своїх особистих коштів. Так, 10.03.2017 року та 12.12.2017 року останній було передано позикодавцю по 1000,00 дол. США. 01.05.2019 року в рахунок погашення боргу Позивач переоформив автомобіль на ім`я позикодавця, а той повернув йому оригінал розписки. Тим часом Відповідач звернулася до суду з позовом про поділ майна, у яке включила й цей автомобіль. Цей позов було залишено без розгляду. Потім Відповідач звернулася із позовом про визнання спільною сумісною власністю та поділ цього автомобіля. Рішенням суду від 23.05.2022 року указаний автомобіль було визнано спільним майном сторін та стягнуто із Позивача 1/2 вартості автомобіля, а саме 107660,00 гривень. Оскільки судами було встановлено вищевказані обставини (вони Позивачу були відомі частково), то Позивач просить суд стягнути з Відповідача на його користь 1/2 частину вартості автомобіля, а саме 182800,00 гривень, тобто 50% від фактичної вартості автомобіля, яка у свою чергу становить 10000,00 дол. США, по курсу 36,56 на 09.06.2023 року. Той факт, що автомобіль було придбано за 10000,00 дол. США підтверджується відповідною розпискою. Крім того, 08.04.2008 року Позивачем було укладено кредитний договір №86 з ВАТ «Ощадбанк», відповідно до умов якого Позивач отримав кредит у розмірі 125000,00 гривень. Указані кошти Позивач витратив на сімейні потреби. Після розірвання шлюбу залишився борг у розмірі 17039,01 гривень, який Позивач повністю виплатив за рахунок своїх особистих коштів. У зв`язку із чим він просить стягнути із Відповідача на свою користь 50% від указаної суми боргу, а саме 8519,50 гривень. У судових засіданнях Відповідач та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Надали пояснення, аналогічні за змістом письмовим поясненням. Представник Відповідача не оспорювала, що шлюб між сторонами було розірвано, фактичне укладання Позивачем кредитного договору у 2008 році, погашення ним боргу перед банком у розмірі 17039,01 гривень за вказаним кредитним договором, погашення Позивачем 2000,00 дол. США перед [PERSON] , а також передачу Позивачем автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» [PERSON] . Щодо фактичного одержання Позивачем позики в розмірі 10000,00 дол. США представник Відповідача не могла відповісти чи оспорює вона це. Разом з цим заперечувала, що грошові кошти в розмірі 10000,00 дол. США Позивачем бралися в борг саме для купівлі автомобіля марки «MERSEDES-BENZ», наголосила, що регресні зобов`язання Відповідача перед Позивачем відсутні. Вважає, що доказів того, що Відповідач має відношення до боргу, оформленого розпискою на ім`я [PERSON] у матеріалах даної справи немає. Зазначила, що Відповідачу не відомо про цю позику. Боргова розписка не містить відомостей про те, що Відповідач була обізнана про укладення цього договору, якщо його було укладено. Наголосила, що жодним рішенням суду не встановлено, що указаний автомобіль було придбано за грошові кошти, які було отримано Позивачем на підставі указаної розписки. Повідомила, що борг перед банком існував на час розірвання шлюбу, Відповідач цей борг не погашала, а хто його погасив вона не знає. Зазначила, що автомобіль марки «MERSEDES-BENZ» купувався за спільні кошти сторін, набуті за час шлюбу. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 14.11.2000 року між сторонами у справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). 21.02.2017 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.02.2017 року по справі №357/152/17 (а.с. 6-7). 08.04.2008 року між ВАТ «Ощадбанк» та Позивачем було укладено кредитний договір №86, відповідно до умов якого останнім було отримано кредит у в сумі 125000,00 гривень. Кредит було надано на споживчі цілі на термін 10 років до 08.04.2018 року (а.с. 8-11, 12, 13, 14-16). На дату розірвання шлюбу між сторонами залишок заборгованості за вказаним кредитним договором становив 17039,01 гривень, 50% від чого становить 8519,50 гривень. Указані обставини не оспорювалися Відповідачем/її представником. 05.04.2018 року заборгованість по кредиту в указаному розмірі було погашено у повному обсязі Позивачем (а.с. 17, 18-32). Згідно з розпискою від 05.10.2016 року Позивачем було отримано позику у [PERSON] в сумі 10000,00 дол. США. Указані кошти були позичені для покупки автомобіля «MERCEDES-BENZ» S 350 L 2004 року випуску. Відповідно до вказаної розписки [PERSON] позичив у [PERSON] 10000,00 дол. США, що станом на 05.10.2016 року становить 258600,00 гривень для покупки автомобіля «MERCEDES-BENZ» S 350 L 2004 року випуску та зобов`язувався їх повернути частинами до 31.12.2017 року. Крім того, у розписці зазначено, що в раз неповернення позичених коштів (повністю або частково) до 31.12.2017 року позичальник зобов`язався в рахунок погашення заборгованості передати [PERSON] у власність автомобіль «MERCEDES-BENZ» S 350 L 2004 року (а.с. 33). Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу №3242/2016/111554 від 06.10.2016 року [PERSON] зобов`язався передати у власність [PERSON] , тобто Позивача по даній справі, транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель S 350 L, 2004 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] . За домовленістю сторін ціна указаного транспортного засобу складає 258600,00 гривень (а.с. 157-158). Згідно з розпискою від 05.10.2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] , тобто Позивача по даній справі, оплату за проданий ним автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель S 350 L, чорний, VIN [NUMBER] , отримав 10000,00 дол. США, еквівалент 258600,00 гривень (а.с. 156). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] за Позивачем 06.10.2016 року було зареєстровано право власності на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» S 350 L 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 34). Згідно з розписками від 10.03.2017 року та 12.12.2017 року наданими [PERSON] . Позивачу, останнім було передано позикодавцю 2000,00 дол. США в рахунок погашення заборгованості згідно позики, що оформлена розпискою від 05.10.2016 року (а.с. 36, 37). 01.05.2019 року [PERSON] було надано розписку, відповідно до якої ним було отримано від Позивача в рахунок погашення боргу в розмірі 10000,00 дол. США автомобіль марки MERCEDES-BENZ S 350 L, VIN [NUMBER] (а.с. 38). 03.05.2019 року автомобіль марки MERCEDES-BENZ S 350 L, номерний знак [NUMBER] був перереєстрований з Позивача на [PERSON] , що підтверджується листами Територіального сервісного центру №3242 Філії ГСЦ МВС Головного сервісного центру МВС від 14.12.2021 року №31/10/3242-С-3231 та №31/10/3242-У3230 (а.с. 39, 40). Станом на 09.06.2023 року, згідно з офіційним курсом НБУ, 10000,00 дол. США було еквівалентно 365600,00 гривень, 50% від чого становить 182800,00 гривень (а.с. 62). 23.05.2022 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/12664/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, набутого за час шлюбу стягнуто з [PERSON] , тобто з Позивача по даній справі на користь [PERSON] , тобто Відповідача по даній справі, у рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» S 350 L, 2004 року випуску, VIN кузов [NUMBER] в розмірі 107660,00 гривень. У задоволенні іншої частини вимог було відмовлено. Також було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі у розмірі 3728,26 гривень (а.с. 101-109). 18.01.2023 року постановою Київського апеляційного суду по справі №357/12664/19 апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 року в частині визначення розміру судових витрат було змінено, зменшивши їх розмір з 3728,26 гривень до 1868,46 гривень. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2022 року в частині задоволення позовних вимог було залишено без змін (а.с. 110-113). Указаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено наступні факти, та пов`язані із ними обставини. Під час зареєстрованого шлюбу, а саме з 14.11.2000 року по 21.02.2017 року, сторонами було придбано рухоме майно, зокрема, автомобіль марки «MERSEDES-BENZ» S 350 L, 2004 року випуску, VIN кузов [NUMBER] . Автомобіль марки «MERSEDES-BENZ» S 350 L, 2004 року випуску набув статусу об`єкта спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . Спірний автомобіль «MERSEDES-BENZ» S 350 L, 2004 року випуску, який придбаний сторонами у період перебування у шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу між сторонами по справі у рівних частках. Судом апеляційної інстанції, також було зазначено, що\~ відповідачем, тобто [PERSON] , не були заявлені зустрічні вимоги про стягнення з позивачки грошових коштів, сплачених ним після розірвання шлюбу за кредитним договором, який був укладений у період шлюбу в інтересах сім`ї, а відтак суд першої інстанції не мав правових підстав для врахування цих обставин при вирішенні даного спору про поділ спільного сумісного майна, що не позбавляє можливості відповідача, за наявності правових підстав, звернутися до суду з окремим позовом про повернення за рахунок позивачки половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів у рахунок погашення позики. Позивачем на адресу Відповідача було направлено лист - вимогу про сплату заборгованості від 16.06.2023 року. Указаний лист - вимогу Відповідач отримала 22.06.2023 року, утім заборгованість перед Позивачем не сплатила (а.с. 58-59, 60, 61). 2. Мотивувальна частина. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині. Висновки суду. Як встановлено судовими рішеннями по справі №357/12664/19, які набрали законної сили, автомобіль «MERSEDES-BENZ» S 350 L, 2004 року випуску, який придбаний сторонами у період перебування у шлюбі, є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як вбачається із наявних у матеріалах справи доказів, а саме копій: розписки від 05.10.2016 року, наданої Позивачем [PERSON] , договору купівлі-продажу транспортного засобу №3242/2016/111554 від 06.10.2016 року, розписки від 05.10.2016 року, виданої [PERSON] [PERSON] , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , указаний транспортний засіб було придбано за грошові кошти в розмірі 10000,00 дол. США, які, у свою чергу, було одержано Позивачем на підставі укладеного ним 06.10.2016 року договору позики із [PERSON] . З аналізу указаних вище норм випливає, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Аналогічний правовий висновок було викладено у Постанові Верховного Суду від 02.04.2020 року по справі №638/17330/16-ц. Разом з цим як убачається із наявних у матеріалах справи доказів, а саме копій: розписок від 10.03.2017 року та 12.12.2017 року, наданих [PERSON] . Позивачу, про передачу позикодавцю 2000,00 дол. США, розписки від 01.05.2019 року, наданої [PERSON] . Позивачу про отримання від Позивача в рахунок погашення боргу автомобіля марки MERCEDES-BENZ S 350 L, а також листів Територіального сервісного центру №3242 Філії ГСЦ МВС Головного сервісного центру МВС від 14.12.2021 року №31/10/3242-С-3231 та №31/10/3242-У3230 про перереєстрацію указаного автомобіля з Позивача на [PERSON] , Позивач самостійно розрахувався за борговим зобов`язанням в розмірі 10000,00 дол. США на підставі укладеного ним 06.10.2016 року договору позики. Згідно з офіційним курсом НБУ станом на 09.06.2023 року 10000,00 доларів США було еквівалентно 365600,00 гривень, 50% від чого становить 182800,00 гривень. Так само Позивач самостійно розрахувався за кредитним зобов`язанням, яке виникло відповідно до кредитного договору №86 від 08.04.2008 року, укладеного під час шлюбу з Відповідачем між ним та ВАТ «Ощадбанк», заборгованість за яким на момент розірвання шлюбу становила 17039,01 гривень, 50% від чого становить 8519,50 гривень. У постанові Верховного Суду від 09.01.2020 року по справі №367/7110/14 зазначено, що спірне майно придбане за кредитні кошти, отримані подружжям за час шлюбу, відтак, право на це майно у рівних частках набули позивач і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того, із ким із подружжя укладений кредитний договір. За спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. При вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Такий правовий висновок було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року по справі № 638/18231/15-ц. Наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, не змінює статусу спільності набутого за час шлюбу майна за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї, а саме на придбання цього майна. Доводи щодо внесення одним із подружжя коштів у рахунок погашення кредитних зобов`язань не мають правового значення, оскільки у розумінні вимог статті 57 СК України спірне майно не є особистою приватною власністю відповідача, а останній не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивача половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів у рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника (постанова Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі № 320/3072/18. З огляду на викладене, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та підлягають задоволенню. Із Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути грошові кошти в розмірі 191319,50 гривень (182800,00 гривень + 8519,50 гривень). Суд відхиляє посилання Відповідача щодо застосування положень про позовну давність та відмови в позові з цієї підстави, з огляду на їх безпідставність. Так, Відповідачем не конкретизовано у чому саме, на її думку, полягає пропуск Позивачем відповідних строків. Натомість, як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, між сторонами існував судовий спір щодо розподілу майна, набутого за час шлюбу, у межах якого вирішувалося питання, у тому числі, щодо автомобіля марки «MERSEDES-BENZ» S 350 L. Рішення суду в такій справі, яким, поряд із іншим, указаний транспортний засіб було визнано спільною сумісною власністю подружжя, набрало законної сили 18.01.2023 року. Окрім цього, Позивачем на адресу Відповідача 16.06.2023 року було направлено лист-вимогу про сплату заборгованості, яку останньою було одержано 22.06.2023 року. З даною позовною заявою Позивач звернувся до суду у липні 2023 року, тобто в межах встановленої законом позовної давності. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому суд враховує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 3, 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на\~ ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами та витребуваних судом доказів. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки Позивач є звільненим від сплати судових витрат на підставі пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 63, 64), а його вимоги задоволено повністю, із Відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2684,00 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved