Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач ПАТ «СК «УНІКА» звернулося до суду з позовом, поданим представником [PERSON] , до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 39 444,88 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09.11.2020 між позивачем та [PERSON] укладено договір добровільного страхування транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN», р.н. [NUMBER] . 26.08.2021 відбулась ДТП за участі транспортного засобу марки «ГАЗ», р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та застрахованого автомобіля марки «VOLKSWAGEN», р.н. [NUMBER] . Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.10.2021 встановлено, що вказана ДТП відбулась внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху. За результатами пригоди власнику автомобіля марки «VOLKSWAGEN», р.н. [NUMBER] , була завдано майнової шкоди, а тому на підставі заяви останнього, договору добровільного страхування транспортного засобу та вимог Закону України «Про страхування», позивачем складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 165 501,77 грн. Таким чином, зважаючи на положення ст. ст. 22, 1166, 1188, 1191, 1192 ЦК України та вимог Закону України «Про страхування», до ПАТ «СК «УНІКА» перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля марки «VOLKSWAGEN», р.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що мала місце 26.08.2021. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «Брокбізнес» відповідно до полісу серії ЕР №204297991, згідно з яким ліміт відповідальності страховика становить 130000,00 грн., франшиза 0,00 грн. ПрАТ «СК «Брокбізнес» виконало своє зобов`язання, сплативши позивачу 126 056,89 грн. Водночас, сума страхового відшкодування компенсована лише частково, а тому просить стягнути з відповідача різницю між сумою страхового відшкодування, здійсненого позивачем, та сумою страхового відшкодування, здійсненого страховиком відповідача (суброгація) , у розмірі 39 444,88 грн. Аргументи учасників справи. Відповідач відзиву на позов не надав, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався. Рух справи. 16.01.2024 року судом отримано відповідь з УДМС в Херсонській області про зареєстроване місце проживання відповідача, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрованим або знятим з реєстрації місця проживання по Херсонській області не значиться. Судом зроблено запит до Єдиного демографічного реєстру з метою встановлення місця реєстрації відповідача. 29.01.2024 року судом отримано відповідь № 423772 з Єдиного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 29.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суд від 16.05.2024 року постановлено перейти до розгляду цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до [PERSON] про стягнення, сплаченого страхового відшкодування, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 05.07.2024 року на 11.00 год. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.07.2024 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до розгляду по суті на 25.07.2024 року о 14.30 год. Представник позивача [PERSON] в останнє судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав. Відповідачу судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив на позов відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 09.11.2020 між страховиком ПАТ «СК «УНІКА» та страхувальником [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №022147/4605/0000109, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN», р.н. [NUMBER] . Загальна страхова сума за договором, з урахуванням додаткової угоди №1 від 10.03.2023 до договору №022147/4605/0000109 від 09.11.2020, складає 1 065 730 грн. (а. с. 5). \~26.08.2021 року близько 17-30 години [PERSON] керуючи транспортним засобом ГАЗ 2217 реєстраційний номер [NUMBER] в м. Херсоні по вул. Перекопська, 151 не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з т/з Volkswagen н.з ВТ8100CК, який рухався попереду, чим порушив вимоги п. 12.11, 13.11 ПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.10.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 12.10.2021 року (а. с. 4). Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 27.08.2023 власник застрахованого транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN», р.н. [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «УНІКА» з заявою з ознаками страхового випадку згідно договору КАСКО №022147/4605/0000109 (а. с. 7). На підставі вищевказаної заяви та договору страхування №022147/4605/0000109 від 09.11.2020, страховиком ПАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт №00453957 від 10.09.2021, яким визначено суму страхового відшкодування, що становить 165 501,77 грн. (а. с. 14). 13.09.2021 Позивачем ПАТ «СК «УНІКА» здійснено виплату [PERSON] суми страхового відшкодування у розмірі 165 501,77 грн., що підтверджується платіжним дорученням №245791 від 13.09.2021 (а. с. 15). Зважаючи на викладене та з урахуванням норм чинного законодавства України, що регулюють вказані правовідносини, до ПАТ «СК «УНІКА» перейшло право вимоги на отримання від винної особи, тобто відповідача [PERSON] , компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику застрахованого транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN», р.н. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що мала місце 26.08.2021 у м. Херсоні. На момент скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , як власника автомобіля марки ГАЗ 2217 реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «СК «Брокбізнес» відповідно до полісу серії ЕР № 204297991. Ліміт відповідальності страховика становить 130000,00 грн., франшиза 0,00 грн. (а. с. 19). ПрАТ «СК «Брокбізнес» здійснено виплату страхового відшкодування у добровільному порядку у розмірі 126 056,89 грн., що підтверджується платіжними дорученням №243368 від 19.11.2021, №243398 від 22.11.2021 року та №245001 від 11.01.2022 року (а. с. 16,17,18). Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). За нормою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Положення пункту 38.2.1 (г) статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) встановлюють, що страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. З аналізу вищенаведених обставин, судом встановлено, що страховиком потерпілої у ДТП сторони виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 165 501,77 грн., а страховиком винуватця ДТП відшкодовано спричинені його страхувальником збитки в межах страхового ліміту та з врахуванням зносу в розмірі 126 056,89 грн., що не покриває в повній мірі виплачену страховиком потерпілої сторони суму страхового відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого під час ДТП автомобіля. Таким чином, предметом спору в даному позові є відшкодування недостатньої, на думку позивача, суми страхового відшкодування, сплаченого ним за відновлювальний ремонт пошкодженого майна в розмірі 39 444,88 грн. (165 501,77 грн. - 126 056,89 грн.). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20). Таким чином, ПрАТ «СК «Уніка», як страховик цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу «VOLKSWAGEN», р.н. [NUMBER] , відповідно до чинного законодавства здійснило виплату страхового відшкодування за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, а тому відповідно до статті 1191 ЦК України та п. 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після проведення такої виплати, у ПрАТ «СК «Уніка», виникло право зворотної вимоги до страховика винуватця ДТП. Враховуючи, що сума страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «Уніка», в рахунок відшкодування вартості майнового збитку, завданого власнику автомобіля «VOLKSWAGEN», р.н. [NUMBER] ,, шляхом пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує повернуту позивачу ПрАТ «СГ «Брокбізнес», як страховиком винуватця ДТП, суму страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром виплаченого страховиком страхового відшкодування потерпілій стороні та отриманим страховим відшкодуванням від страховика винуватця ДТП. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що різниця між фактично виплаченою страховиком потерпілої сторони сумою страхового відшкодування, що є вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП та сумою повернутого страховиком винуватця ДТП страхового відшкодування, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме: франшизою та врахуванням зносу, розрахованого відповідно до вимог чинного законодавства. За таких обставин, саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ПрАТ «СК «Уніка» різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактично сплаченої вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою виплаченого страхового відшкодування, що становить 39 444,88 грн. Щодо судових витрат Згідно квитанції\~№4315 від 25.08.2023 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі гривень, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 988, 1166, 1187, 1188, 1191, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved