Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності, в обґрунтування якого посилалась на те, що на підставі Договору дарування від 24 жовтня 2002 року їй на праві особистої власності належить квартира під [ADDRESS] . Договір було посвідчено нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Рубан Н. С. та зареєстровано в реєстрі за № 1714. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачем Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» 13 листопада 2002 року за реєстровим № 331. 28 листопада 2023 року позивач з метою реєстрації права власності в державному реєстрі прав на нерухоме майно звернулась до державного реєстратора, проте у здійсненні реєстрації права їй було відмовлено з підставнеотримання відповіді на запит державного реєстратора. У зв`язку з чим позивач просить визнати за нею право власності на квартиру, загальною площею 39,1 м2, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 25 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з її розглядом у порядку загального позовного провадження. Ухвалами суду від 21 травня 2024 року витребувано докази, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник у судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, просили про розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав, за таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Судом установлено, що відповідно до Договору дарування квартири від 24 жовтня 2002 року позивачеві на праві власності належить квартира під [ADDRESS] . Договір посвідчено нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу 24 жовтня 2002 року та зареєстровано в реєстрі за № 1714. Зазначена в цьому договорі квартира [ADDRESS] зареєстрована Сєвєродонецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] , записано у реєстрову книгу за реєстровим № 331 13 листопада 2002 року, про що свідчить відповідний Реєстраційний напис на правовстановлюючому документі, засвідчений підписом начальника та печаткою Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області (а.с. 60). Згідно з технічним паспортом на квартиру від 11 листопада 2002 року, квартира [ADDRESS] , загальною площею 39,1 м2, жилою площею 20,0 м2, документом, що підтверджує право власності значиться: Договір дарування квартири, посвідчений Рубан Н. С. , приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу 24 жовтня 2002 року, реєстр № 1714 (а.с. 61-62). Позивачем надані суду копії Договору дарування квартири та технічного паспорту, засвідчені у нотаріальному порядку, які містять відмітку про засвідчення вірності цих копій з оригіналу документа. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Мар`ян Т. Я. від 15 січня 2024 року № 71118430 [PERSON] відмовлено у проведені реєстраційних дій з державної реєстрації права власності на нерухоме майно, з підставне отримання відповіді на запит державного реєстратора до КП «Сєвєродонецьке БТІ» (а.с. 21, 22). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Наданий позивачем реєстраційний напис на документі про право особистої власності, зроблений бюро технічної інвентаризації, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації квартири. Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем було доведено її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сєвєродонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивач не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені нею позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved