Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовною заявою до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», в якій просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 30523 грн. 64 коп., які були набуті відповідачем без достатньої правової підстави, а також вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спірні грошові кошти було стягнуто під час примусового виконання у ВП № [NUMBER] виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. № 8171 від 27 січня 2022 року, який в подальшому рішенням Савранського районного суду Одеської області від 18 березня 2024 року визнаний таким, що не підлягає виконанню. Так з позивачки було відраховано суму у розмірі 30523 грн. 64 коп. Отже позивачка вважає, що зазначені спірні кошти стягнуті без достатньої правової підстави. У відповідності до ст. 1212 ЦК України, просить позов задовольнити. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2024 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді від 17 червня 2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач в установлений судом строк не подав заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відзив на позовну заяву у встановлений строк суду не надав. Третя особа письмові пояснення щодо спору до суду не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 8171, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором № 1001538328001 від 30 січня 2020 року. З метою примусового виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області відкрито виконавче провадження № [NUMBER], про що ухвалено постанову від 17 лютого 2022 року. Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу Одеської області від 02 травня 2024 року, з [PERSON] на користь АТ «Перший український міжнародний банк» стягнуто 30523 грн. 64 коп. на виконання виконавчого напису нотаріуса від 27 січня 2022 року, зареєстрованого у реєстрі під № 8171. 18 березня 2024 року рішенням Савранського районного суду Одеської області у справі № 512/88/24 за позовом [PERSON] до АТ «Перший український міжнародний банк» визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 27 січня 2022 року, зареєстрований у реєстрі під № 8171, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. Таким чином, враховуючи, що судовим рішенням від 18 березня 2024 року визнано оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а на підставі нього з позивачки стягнуті грошові кошти, між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються нормами статті 1212 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19. Суд бере до уваги, що правовою підставою для набуття АТ «Перший український міжнародний банк» грошових коштів у спірному розмірі став виконавчий напис нотаріуса, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак оскільки правова підстава для отримання таких коштів відпадала грошові кошти у розмірі 30523 грн. 64 коп. підлягають поверненню позивачці у відповідності до ст. 1212 ЦК України. А тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивачки відповідач суду не надав. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. Щодо вирішення питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial