Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

21.12.2022р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з відповідачем по справі з 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин з чоловіком, діти залишилися проживати з матір`ю. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25.03.2021р. з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей в сумі 3600,00 грн. щомісячно. Внаслідок неналежної сплати відповідачем аліментів станом на 01.12.2022 року виникла заборгованість в сумі 68621,00 грн. За розрахунком [PERSON] сума неустойки за період з 04.02.2021р. по 20.01.2022р. становить 71108,00 грн. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21.04.2022р. з відповідача було стягнуто неустойку у розмірі 41443,00 грн. За вказаних обставин та посилаючись на положення ст.. 196 СК України, позивач просила застосувати до [PERSON] юридичну санкцію за невиконання аліментних зобов`язань та стягнути з\~ [PERSON] на її користь неустойку в сумі 27188,00 гривень, як різницю між розміром заборгованості по аліментам (68621,00 грн.) та вже присудженою на її користь сумою пені (41443,00 грн). Ухвалою суду від 04.01.2023р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 21.02.2023р. за клопотанням [PERSON] провадження у справі було зупинено до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України. Ухвалою суду від 16.07.2024р. провадження у справі поновлено та призначено її до розгляду на 08.08.2024р. з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку, однак поштове відправлення було повернуто до суду без вручення з відміткою «адресат відмовився». Згідно ч.9 ст. 130 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Виходячи з наведеного, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач не заперечувала. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зі змісту виконавчого листа вбачається, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 березня 2021 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1800 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Стягнення аліментів розпочати з часу звернення до суду з 04 лютого 2021 року. Згідно долучених до позовної заяви розрахунків заборгованості за виконавчим листом №346/524/21, виданим Коломийським міськрайонним судом, слідує, що станом на 01.12.2022 року сума коштів по аліментам, яка підлягала стягненню за виконавчим документом становила 83057,00 грн. З даної суми [PERSON] було сплачено лише 14435,35 грн. Таким чином, сума заборгованості по оплаті аліментів станом на 01.12.2022 року становить 68621,65 грн. Також судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21.04.2022р. з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 41443,00 гривні. У зв`язку з тим, що відповідач свої зобов`язання по своєчасній та повній сплаті аліментів на утримання дітей належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] пеню за період з 04.02.2021р. по 20.01.2022р. в розмірі 27188,00 грн., яка становить різницю між максимально допустимим розміром, визначеним ч.1 ст. 196 СК України (не більше 100 відсотків заборгованості) та сумою пені, яка вже була присуджена до стягнення на її користь. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У п. 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що передбачена\~ст. 196 СК України\~відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою\~статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~та частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК). Позивач [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою 21 грудня 2022 року, виходячи з того, що згідно з розрахунком заборгованості державного виконавця станом на 01.12.2022 року при примусовому виконанні виконавчого листа 346/524/21 загальна сума заборгованості зі сплати аліментів з лютого 2021 року становить 68621,65 грн. Відповідно до розрахунку державного виконавця, який за клопотанням відповідача був долучений до матеріалів справи, вбачається, що станом на 01.02.2023р. сума заборгованості по аліментам [PERSON] була повністю погашена. Отже, заборгованість по аліментам існувала з лютого 2021 року по січень 2023 року, а відтак проведений позивачем розрахунок пені здійснено за належний період та за формулою, яка відповідає вимогам законодавства. В зв`язку з цим, суд погоджується з розміром заборгованості по пені та враховуючи положення абз. 1 ч.1 ст. 196 КУпАП, який передбачає стягнення пені не більше 100 відсотків заборгованості, а також наявність рішення суду про стягнення пені на суму 41443,00 грн., вважає, що розмір заборгованості заявлений [PERSON] до стягнення в даній справі є обґрунтованим та підлягає повному задоволенню. Суд також бере до уваги, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, що виключало б покладення на нього відповідальності у формі пені. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з положень вищевказаної норми, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved