Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

28.05.2024 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, яким просив: шлюб між ним, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 124 - розірвати; позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 жовтня 2012 року між ним, [PERSON] , та [PERSON] (дошлюбне [PERSON] ) був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 124. Від шлюбу вони мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] . Шлюбні відносини з відповідачем не склалися у зв`язку з різними характерами, різними поглядами на життя та шлюбні обов`язки. Основною причиною припинення сімейних відносин є те, що вони втратили взаєморозуміння з питань сімейного життя, почуття любові й поваги один до одного, єдність цілей та мети створення та існування спільної сім`ї. Разом як подружжя вони не проживають з травня 2023 року. Вважає збереження сім`ї не можливим, на примирення не згоден. Ним було прийнято багато спроб, щоб зберегти родину, але усі спроби були марними. Його син проживає разом з ним більше року, знаходиться на повному його утриманні та вихованні, він єдиний хто тривалий час самостійно піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання. Відповідачка у травні 2023 році поїхала до родичів за кордон до Молдови з донькою. У Молдові у відповідачці є батьки: батько [PERSON] та мати [PERSON] . На теперішній час вона мешкає з ними та донькою. Спілкуються вони виключно мобільним зв`язком. Відповідачка фактично покинула сина, чим ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини з травня 2023 року, не виявляє батьківської турботи і опіки, не приймає участі в вихованні, оздоровленні, утриманні дитини, гроші на його утримання в добровільному порядку не сплачує, тому він має намір звертається до суду з позовом про сплату аліментів у примусовому порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причину неявки суд не повідомили, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача. Судом були вжиті вичерпні засоби для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Так, існуюча практика судів України, в тому числі і практика Верховного Суду, визначає, що неотримання стороною провадження судового виклику, надісланого на її адресу у визначеному законом порядку, зокрема повернення такого виклику за закінченням терміну зберігання у поштовому відділенні або відмова від отримання, вважається належним повідомленням сторони про виклик. Згідно рішенню від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України» в силу ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. В своїх рішення Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 09 жовтня 2012, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.10.2012 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 124. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.07.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 392; дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.03.2023 року, виданого Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №207. З травня 2023 року малолітній [PERSON] залишився проживати разом з батьком. [PERSON] взяв на себе відповідальність за життя та здоров`я сина. Наразі малолітній разом з батьком проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03.06.2024, квартира складається з 2 житлових кімнати, кухні, передпокою, санвузла та туалету. Опалення централізоване, у наявності усі комунікації. Умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним вимогам: малолітній займає окрему кімнату, в якій облаштоване спальне та робоче місце, комп`ютер, телевізор. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» МВС України ВР-002893018, станом на 02.05.2024 [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Відповідно до консультаційного висновку лікаря-нарколога від 24.05.2024, [PERSON] , [INFO] , на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за медичною допомогою не звертався. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією КНЗО Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Український ліцей з поглибленим вивченням іноземних мов імені Т.Г. Шевченка», [PERSON] , [INFO] , навчається у 4-В класі. Батько цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання у сім`ї. Підтримує постійний зв`язок з класним керівником, відвідує батьківські збори. Згідно з довідкою № 01-10/81, наданою 24.05.2024 адміністрацією комунального закладу Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Ізмаїльська дитячо-юнацька спортивна школа», [PERSON] , зарахований на відділення футболу наказом №75-з від 31.08.2022. Батько цікавиться спортивним розвитком сина, відвідує тренування та змагання, надає всебічну допомогу, у тому числі фінансову, в організації та проведенні спортивно-масових заходів на відділенні футболу. На електронну адресу служби у справах дітей надійшла заява [PERSON] (вх. 01-25/119/24 від 31.05.2024), в якій вона просить розглянути питання щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . [INFO] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини у її відсутність та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина. Питання доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , 04.06.2024 розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини протокол № 12. Члени комісії розглянули матеріали, які надійшли з Ізмаїльського міськрайонного суд; Одеської області, документи, підготовлені службою у справах дітей, та вирішили пропонувати органу опіки та піклування Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського район Одеської області надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області за №04/21-1648 від 18.06.2024 року [PERSON] визнано за доцільне та в інтересах дитини позбавити батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Приймаючи до уваги, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дітей, їх особисті та майнові права після розірвання шлюбу не будуть порушені, суд дійшов до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсному волевиявленню сторін і шлюб може бути розірваний. Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд виходить з такого. Статтею 56 СК України передбачено право дружини та чоловіка на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за №3 від 30 березня 2007 року роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких обставин, суд вважає, що відповідачка дійсно не виконує своїх батьківських обов`язків, оскільки не приділяє увагу вихованню дитини, не здійснює за нею належний догляд та контроль, не піклується про її духовний і фізичний розвиток, не забезпечує її необхідним харчуванням, не цікавиться її здоров`ям, не створює умови для отримання нею освіти, а також не проявляє до неї материнської уваги та турботи. Оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, а також те, що відповідачка [PERSON] самоусунулась від виховання сина [PERSON] , [INFO] , суд вважає за можливе позовну заяву задовольнити та розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №124 та позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні її сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Outcome: approved