Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася 20 травня 2024 року до Жовківського районного суду Львівської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки. Зазначає, що вона, [PERSON] , та відповідач [PERSON] 17 вересня 1983 року зареєстрували шлюб у Львівському міському відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 17 вересня 2016 року Львівським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 11 лютого 2014 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Жовківського районного управління юстиції у Львівській області. Вказує, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із нею в [ADDRESS] та перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою № 537 від 29.04.2024 виконкому Добросинсько-Магерівської сільської ради Замківського старостинського округу № 2. Зазначає, що відповідач на даний час перебуває за кордоном у Німеччині, де працює на фірмі DHL, має постійний дохід до двох тисяч євро. Вказує, що дитина потребує значних коштів для утримання та виховання, однак відповідач матеріально утримувати дочку не допомагає. Зважаючи на наведене, просить стягувати з [PERSON] в її користь кошти на утримання (аліменти) малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 7 500.00 гривень щомісячно на дитину з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 27 травня 2024 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження в справі, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у справі про розгляд даної справи та призначити судове засідання з повідомленням (викликом) сторін у справі для розгляду справи по суті на 27 червня 2024 року о 10 год. 00 хв. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 27 червня 2024 року відкладено судове засідання на 30 липня 2024 року. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Деманджара Я.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі із підстав, наведених у позовній заяві. Позивач повідомила, що шлюб між нею та відповідачем розірвано декілька тижнів тому. Від грудня 2023 року відповідач не надає матеріальної допомоги, не цікавиться дитиною та її навчанням, а інформація, яка наведена ним у відзиві є неправдивою. Дійсно було таке у 2017 році, що відповідач, після виїзду на заробітки за кордон, привіз в сім`ю 20 тисяч євро, а не 30 тисяч, як він зазначає, які дійсно їй залишив, однак зазначає, що ці кошти були передані ним на сім`ю, якою вони тоді були, а не як аліменти на утримання дитини, і такі кошти нею є збережені для майбутнього дитини. Ці кошти відповідач привіз ще до того як у них почали виникати проблеми у стосунках. Відповідач [PERSON] та його представник Реу Р.В. в судове засідання не прибули, однак від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 7 500.00 грн та ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, зазначив, що відповідач разом із позивачем спільно не проживають, у зв`язку із чим неповнолітня дочка [PERSON] проживає разом із позивачем. В 2017 році, після виходу на пенсію, відповідач виїхав до Європи на заробітки, де у Німеччині впродовж трьох років зробив 30 тисяч євро, які привіз додому та залишив позивачці на утримання їх спільної доньки та її доньки від першого шлюбу [PERSON] . З 2020 року по теперішній час відповідач надсилав гроші позивачу для утримання доньки [PERSON] , а також купував їй одяг, планшет та мобільний телефон. На теперішній час відповідач знаходиться за кордоном у Німеччині, де останнім часом часто хворіє, не може працювати та проживає на пенсію, яку отримує в розмірі 20500 грн. Окрім того у відповідача на утриманні є мама [PERSON] , пенсійного віку, яка проживає у Херсонській області, та теж часто хворіє і потребує матеріальної допомоги, оскільки її пенсії ледь вистачає на продукти харчування. Вказує, що відповідачем ставилося питання перед позивачем стосовно залишених позивачеві відповідачем коштів у сумі 30 тисяч євро, на що вона розповіла, що ці гроші вона потратила на дітей. Зазначає, що відповідач матеріально допомагає утримувати доньку, але позивачу все замало, та вона вважає, що у зв`язку із тим, що відповідач на теперішній час знаходиться за кордоном, то повинен сплачувати їй більше грошей на утримання доньки. Вказує, що позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача аліменти в сумі 7 500.00 грн, тобто фіксовану суму, посилаючись на те, що відповідач заробляє за кордоном по дві тисячі євро, але жодного доказу на підтвердження своїх слів до позовної заяви не надала. Враховуючи матеріальне становище відповідача, а саме те, що він отримує пенсію за вислугу років довічно, інших доходів не має, вважає, що з відповідача можливо стягувати 1/4 частину зі всіх його доходів на утримання неповнолітньої доньки, що буде достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім цього, представник позивача подав заяву про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника у зв`язку із неможливістю приймати участь у судовому засіданні. Заслухавши думку позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а від так, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , та відповідач [PERSON] 17 вересня 1983 року зареєстрували шлюб у Львівському міському відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, що стверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 17 вересня 2016 року Львівським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Львівській області (арк. спр. 8). Від спільного подружнього життя у позивачки та відповідача народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження, виданого повторно 11 лютого 2014 року Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Жовківського районного управління юстиції у Львівській області. Суд враховує, що з 1 січня 2024 року мінімальна заробітна плата в Україні становить 7100,00 грн. Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 2563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Позивач [PERSON] просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі, а відповідач [PERSON] у частці від його доходу. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] , тобто позивачем у справі, в [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою № 537 від 29.04.2024 виконкому Добросинсько-Магерівської сільської ради Замківського старостинського округу № 2. Суд враховує те, що відповідач [PERSON] визнає той факт, що дитина [PERSON] проживає разом із позивачем [PERSON] . Встановлено, що відповідач проживає у Республіці Німеччина. Враховуючи те, що аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина, а дитина, в даному випадку, проживає разом із матір`ю, то аліменти слід стягувати за вибором позивача у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2, 3 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивач зазначає, що відповідач працює на фірмі DHL у Німеччині, де має постійний дохід до двох тисяч євро, однак доказів наведеного стороною позивача не подано. Відповідач зазначає, що останнім часом часто хворіє, не може працювати та проживає на пенсію, яку отримує в розмірі 20500 грн. Однак доказів на підтверження стану свого здоров`я та розміру доходів відповідачем не подано. Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Судом встановлено, що відповідач інших осіб, в тому числі і непрацездатних, на своєму утриманні не має, жодних перешкод по стану здоров`я до праці також не має. Відповідач зазначає, що має на утриманні маму пенсійного віку, яка хворіє, однак доказів наведеного відповідачем теж не подано. Доказів про те, що відповідач добровільно надає кошти на утримання дитини немає, а від так суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти в примусовому порядку. Враховуючи прожитковий мінімум для дитини відповідног віку, вимоги статті 182 Сімейного Кодексу України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір мінімальної заробітної плати, обов`язок батьків щодо утримання дітей, беручи до уваги насамперед інтереси дитини, зважаючи на подані сторонами в справі докази, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача необхідно стягувати кошти на утримання (аліменти) малолітньої дитини, а саме дочки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5. 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно на дитину з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 20 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Виходячи із норми частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що аліменти із відповідача на утримання дитини підлягають стягненню саме із дня пред`явлення позову, яким є 20 травня 2024 року, що підтверджується штампом на позовній заяві (аркуш справи № 1). Відповідно до статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так як позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача [PERSON] .

Outcome: partial