Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вище зазначеним позовом, в якому вказує, що 15 березня 2023 року поліцейським СРПП Калуського РВП Багранівським І.Є. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безнеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 221178, відповідно до якої 15.03.2023 о 21.15 год. в с. Дубовиця, вул. Центральна, водій [PERSON] керуючи ТЗ з д.н.з. [NUMBER] , в якому не освітлювався задній номерний знак, чим порушив п.2.3в, а також не пред`явив документи, чим скоїв адміністративне правопорушени передбачене ч.1 ст. 121-3 КУпАП. Даною постановою до [PERSON] застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 1190,00 грн. Водночас 01.08.2023 грошові кошти на банківському рахунку [PERSON] були арештовані Калуським відділом ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області ЗМУМЮ. Як стало відомо [PERSON] Калуським відділом ДВС у Калуському районі Івано- Франківської області ЗМУМЮ було відкрито виконавче провадження № 71894316 по виконанню постанови серії БАД №221178 від 15.03.2023 року про стягнення з [PERSON] 2380 грн. 08.08.2023 року з метою розблокування коштів на рахунках [PERSON] сплатив одним платежем 2774.00 грн. штрафу, мінімальних витрат виконавчого провадження та виконавчого збору, після чого виконавче провадження було закінчено. Не погоджуючись з постановою серії БАД №221178 від 15.03.2023 [PERSON] діючи через свого представника адвоката Солдаткіна О.С. звернувся до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області з відповідним позовом про скасування постанови серії БАД №221178 від 15.03.2023. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.09.2023 року у справі № 345/3933/23 позов задоволено та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 221178 від 15 березня 2023 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190 грн. З метою досудового врегулювання спору та повернення коштів [PERSON] звертався до ГУ НП в Івано-Франківській області із заявою про повернення штрафу, проте ГУ НП в Івано-Франківській області фактично відмовило у поверненні вказаних коштів, що підтверджується відповіддю ГУ НП в Івано-Франківській області на заяву [PERSON] . Отже, у зв`язку із скасуванням судом постанови серії БАД №221178 від 15.03.2023 року відпали підстави для подальшого утримання у відповідному фонді державного бюджету грошових коштів в розмірі 2774 грн, належних [PERSON] , з огляду на що суду подається цей позов. 15.05.2024 представник позивача [PERSON] подав уточнення позовних вимог, відповідно до яких просив стягнути з державного бюджету України на користь [PERSON] 2380 грн безпідставно збережених (утриманих) коштів та судовий збір. Ухвалою судді від 16.05.2024 відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 22.05.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ГУ ДКС України в Івано-Франківській обл. Варшавського О.П. в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що казначейство не є головним розпорядником бюджетних коштів. Будь яких протиправних дій по відношенню до позивача установа не вчиняла. 03.06.2024 до суду надійшов відзив представника ГУ НП в Івано-Франківській обл. Корнутія М.В. в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. 15.03.2023 поліцейським СРПП Калуського РВП Багранівським І.Є. була складена постанова серії БАД №221178, якою на [PERSON] накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1190,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1\~ст. 121-3 КУпАП, яке зафіксоване не в автоматичному режимі (а. с. 6). У постанові роз`яснено, що штраф необхідно сплатити протягом 15 днів, в іншому випадку на підставі ст.\~307, ч. 2 ст.\~308 КУпАП\~органами державної виконавчої служби в порядку примусового виконання постанови буде стягнуто подвійний розмір штрафу, а саме: 2380 грн. Постановою головного державного виконавця Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області від 26.05.2023 відкрито виконавче провадження №71894316 щодо стягнення з [PERSON] на користь держави 2380,00 грн. штрафу (а. с.8-9). Постановою головного державного виконавця Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області від 26.05.2023 встановлено розмір мінімальних витрат по виконавчому провадженню №71894316 у розмірі 156,00 грн (а.с.10-11). Відповідно до постанови головного державного виконавця Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області від 26.05.2023 стягнуто із [PERSON] виконавчий збір по виконавчому провадженню №71894316 у розмірі 238,00 грн (а.с.12). На підставі квитанції №9314-1341-4092-7708 від 08.08.2023 встановлено, що [PERSON] сплатив одним платежем 2774.00 грн. штрафу, мінімальних витрат виконавчого провадження та виконавчого збору (а.с.13). Постановою головного державного виконавця Калуського відділу ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області від 08.08.2023 про закінчення виконавчого провадження ВП №71894316 завершено у зв`язку із сплатою штрафу (а.с.14-15). Рішенням Калуського місьрайонного суду Івано-Франківської області від 18.09.2023, яке набрало законної сили 28.09.2023, постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАД №221178 від 15.03.2023 скасовано, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито (а. с. 16-24). Як вбачається з відповіді начальника ГУНП в Івано-Франківсьбкій обл. Безпалька С. на адвокатський запит Солждаткіна О. ГУНП в Івано-Франківсьбкій обл. не наділене повноваженнями щодо повернення коштів в сумі 2380 грн стягнутих з [PERSON] \~(а. с. 25-27). Згідно з п. 5 ч. 1\~ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»\~виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1\~ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно з ч. 1\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~ст. 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Таким чином, скасування постанови працівника поліції про накладення адміністративного стягнення на [PERSON] , у зв`язку з виконанням якої з нього стягнуто штраф, є підставою для повернення відповідних коштів, адже правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала. Оскільки відповідно до положень\~ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»\~набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, стягнуті кошти підлягають поверненню саме з Державного бюджету України. Відповідно до ч. 2\~ст. 45 Бюджетного кодексу України, у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів визначений Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затверджений\~наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787. Суд звертає увагу на те, що на момент примусового стягнення з позивача коштів юридична підстава для такого стягнення існувала, оскільки була чинною постанова про застосування штрафу та відкрите виконавче провадження. Тому не можна вважати, що кошти були стягнуті помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що кошти були стягнуті надміру, тобто в розмірі більшому, ніж визначений у зазначеній постанові. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням суду про скасування такої постанови відповідна юридична підстава відпала. Порядок №787 застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума, яка була стягнута з позивача, не є помилково чи надміру зарахованою, Порядок №787 на спірні правовідносини не поширюється. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №910/5880/21 (п. 51, 52). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що після визнання протиправною та скасування судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст.1212ЦК України\~має право на позов про стягнення суми перерахованих коштів як таких, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2\~ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з ч. 4\~ст. 58 ЦПК України\~держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи. Саме така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №910/5880/21. Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18 (п. 35), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п. 81), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (п. 76), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (п. 8.17) і №922/1830/19 (п. 7.2), від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009 (п. 55)). Тобто під час провадження в справі стороною в спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною в справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (п. 27), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п. 81), від 05.10.2022 у справі №923/199/21 (п. 8.18) і №922/1830/19 (п. 7.3), від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009 (п. 55), від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц (п. 38)). Отже, у цій справі відповідачем повинна бути держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №910/5880/21 зроблено висновок, що з огляду на чинне правове регулювання правовідносини щодо повернення з бюджету коштів, які були сплачені як адміністративно-господарський штраф, але після скасування постанови про застосування штрафу знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави, не є публічно-правовими (п. 37). У п. 53 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст.1212ЦК України\~має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави. Відповідно до ч. 5\~ст. 265 ЦПК України\~у резолютивній частині рішення суду у цивільній справі зазначається: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України. При цьому необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена норма не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення. Отже, резолютивні частини рішень у зазначених спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, а спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України. Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №910/23967/16, від 22.06.2023 у справі №913/567/19. Висновок про те, що кошти слід стягнути на користь позивача саме з Державного бюджету України відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та стягнути з Державного бюджету України на його користь 2380 грн. (кошти, які були стягнуті на погашення штрафу). Оскільки рішення суду підлягає виконанню шляхом стягнення спірної суми з Державного бюджету України, судові витрати в справі також підлягають стягненню з Державного бюджету України. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22.06.2023 у справі №913/567/19(913/725/21). З огляду на положення\~ст. 141 ЦПК України\~з Державного бюджету України на користь позивача слід також стягнути 1211,20 грн понесених і документально підтверджених судових витрат (оскільки позов у зазначеній частині задоволено в повному обсязі). На підставі викладеного,

Outcome: approved