Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Національної поліції України, в якій просила визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 28.12.2023 за № 2099 о/с про звільнення згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 29.12.2023; поновити [PERSON] , провідного інспектора відділу організаційно-методичного забезпечення Управління комунікації Національної поліції України, або за її згодою на інші, не нижчі, ніж попередня посада, з 29.12.2023; стягнути з Національної поліції України на користь [PERSON] із розрахунку середнього заробітку 2 334,34 грн за час вимушеного прогулу з 29.12.2023 по день ухвалення рішення суду; виплатити [PERSON] 39 704 грн преміальних коштів за грудень 2023 року. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачем, після призначення нового начальника Департаменту комунікації НПУ, відносно позивача, яка має понад 47 років трудового стажу, є ветераном праці, в Управлінні комунікації НПУ працювала понад 7 років, було вчинено дискримінацію і порушення норм чинного законодавства з метою незаконного звільнення. 25.10.2023 видано наказ НПУ № 972 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції України», яким скорочені посади Управління комунікації НПУ. Відповідно до цього наказу посада, яку обіймала позивач, провідний інспектор відділу організаційно-методичного забезпечення (цивільна посада службовець) була в наявності і позивач написала заяву на перепризначення. До вказаного наказу прийшло доповнення, наказ НПУ № 1101 від 27.11.2023 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції», де посада позивача вже була скорочена і введено посаду головного спеціаліста, державного службовця, чим порушено постанову КМУ від 17.01.2018 за № 55 «Деякі питання документування управлінської діяльності», якою передбачена посада позивача у структурному підрозділі органу виконавчої влади і скорочувати її не можна. Державний службовець не можу виконувати функції діловода. У грудні 2023 року [PERSON] продовжила мобінг позивача, саме за похилий вік, безпідставно повністю зняла всі преміальні виплати за грудень 2023 року. 25.12.2023 позивач з цього питання особисто звернулася до Голови Національної поліції України, але відповіді про причину зняття премії не отримала. Позивач вважає, що жодних змін, реорганізації не відбулося, скорочення штату не було. Звільнення з підстав, зазначених у п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Саме ця норма була порушена працівником кадрового персоналу НПУ, який 2711.2023 запропонував вакантні посади і порадив звертатися до керівників структурних підрозділів самостійно проситися на роботу, при цьому не надав посадових інструкцій вакантних посад. Позивач відмовилася від даної пропозиції. 13.12.2023 позивачу запропонували посаду інспектора 2 категорії відділу організації та знешкодження боєприпасів масового ураження в Управлінні вибухової служби. Вказана пропозиція підтверджує цькування, приниження, дискримінацію над людиною похилого віку. Позивач 14.12.2023 звернулася із заявою до Голови Національної поліції України з проханням, у зв`язку із скороченням посади, працевлаштувати її на посаду, пов`язану кваліфікацією роботи канцелярії, архівів, діловодів тощо. Вказана заява залишилася без розгляду. 29.12.2023 позивача було звільнено. Реально вакантні посади позивачеві не пропонувалися. Позивач вважає, що реорганізація Департаменту комунікації НПУ була здійснена з метою звільнення людей похилого віку, оскільки розпочалася 25.10.2023, а положення про Департамент затвердили 14.02.2024. Також відповідачем не було враховано переважне право позивача на залишення на роботі. Разом з позовною заявою позивачем було подане до суду клопотання про витребування доказів у справі. Ухвалою судді Заставенко М.О. від 30.04.2024 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про судове засідання. 13.06.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Національної поліції України просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення щодо позовних вимог [PERSON] обґрунтовані наступним. Перед звільненням позивач працювала на посаді провідного інспектора відділу організаційно-методичного забезпечення Управління комунікації НПУ. 01.11.2023 позивача під підпис персонально попереджено про наступне вивільнення згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП. 27.11.2023 позивач ознайомилася з переліком вакантних посад цивільного персоналу по підрозділах апарату центрального органу управління НПУ станом на 27.11.2023. 13.12.2023 за № 7142/12/1/2/03-2023 працівниками Департаменту кадрового забезпечення НПУ складено акт про відмову позивача ознайомитися з переліком вакантних посад по підрозділах апарату центрального органу управління НПУ. 22.12.2023 за № СЕД-22084-2023 ДКС за дорученням керівництва НПУ розглянуто заяву позивача від 14.12.2023 щодо переведення її на роботу відповідно її фахової практичної роботи та освіти та з метою недопущення порушення її трудових прав ДКА повторно надіслало позивачу перелік вакантних посад цивільного персоналу по підрозділах апарату центрального органу управління НПУ станом на 22.12.2023 для ознайомлення та подальшого звернення до керівника відповідного структурного підрозділу апарату центрального органу управління поліції, у тому числі з метою ознайомлення з відповідними посадовими інструкціями за вакантними посадами. В подальшому не отримавши від позивача заяви на призначення її на одну із запропонованих вакантних посад, наказом НПУ від 28.12.2023 позивача було звільнено з роботи. Оскільки позивач відмовилася від запропонованих їй вакантних посад цивільного персоналу по підрозділах апарату центрального органу управління НПУ, які пропонувалися їй тричі, можливість працевлаштування позивача в новостворений Департамент комунікацій відсутня у зв`язку із скороченням посади «провідний інспектор» - цивільного персоналу, відтак звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП є законним з дотриманням чіткої процедури визначеної чинним законодавством. Твердження позивача про вчинення відносно неї мобінгу (цькування) не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. 21.06.2024 позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якому позивач вказала про те, що відповідачем не було зазначено з якою метою проводилося скорочення, так як вважає, що реорганізація проводилася з метою приховати головну ціль звільнення позивача, як людини похилого віку і підняти заробітну плату начальнику Департаменту. Відповідачем не надано інформації за що у позивача було знято премію у грудні 2023 року. Складений акт від 13.12.2023 не відповідає дійсності, оскільки особи, зазначені у акті, не були присутніми під час отримання переліку вакантних посад. Працівник кадрового апарату не визначився не яку посаду позивачу можна перепризначитися, не надав посадових інструкцій. 04.07.2024 представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що накази щодо переліку змін у штатах Національної поліції видані згідно норм чинного законодавства є чинними, не скасованими та ніким не оскаржувались. Видання зазначених наказів відноситься виключно до дискреційних повноважень суб`єктів владних повноважень. Питання преміювання теж відноситься до дискреційних повноважень керівника. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона 38 років пропрацювала в органах МВС. Останні роки, коли вона працювала в Управлінні комунікації НПУ, його кілька разів змінювати то на Департамент комунікації, то на Управління комунікації. Кожного разу керівник радив на яку посаду позивачеві писати заяву на призначення. Після повідомлення позивачеві про скорочення її посади, працівником кадрового забезпечення при наданні переліку вакантних посад, не було зазначено на яку посаду можна перепризначитися. Також не було надано посадових інструкцій до вказаного переліку посад. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачем при звільненні позивача було дотримано процедури, визначеної законодавством. Докази здійснення щодо позивача мобінгу відсутні. Суд, вислухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно із ст. 3 КЗпП України передбачає, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала провідним інспектором відділу організаційно-методичного забезпечення Управління комунікації Національної поліції України. Наказом Національної поліції України № 972 від 25.10.2023 затверджено Перелік змін у штатах Національної поліції, у зв`язку з чим скорочено всі 22 існуючі посади в Управлінні комунікації, та створено Департамент комунікації, який передбачав одну посаду цивільного персоналу (провідний інспектор). 01.11.2023 [PERSON] попереджено про наступне вивільнення з посади, яку вона обіймала, що підтверджується власноручно підписаним нею попередженням. Наказом НПУ від 27.11.2023 за № 1101, в Департаменті комунікації НПУ, а саме у відділі організаційно-методичного забезпечення уведено одну посаду державної служби (головний спеціаліст) та скорочено одну посаду цивільного персоналу (провідний інспектор). 27.11.2023 позивач ознайомилася з переліком вакантних посад цивільного персоналу по підрозділах апарату центрального органу управління НПУ станом на 27.11.2023. 13.12.2023 позивачеві на її вимогу було надано перелік вакантних посад по підрозділах апарату центрального органу управління Національної поліції України станом на 13.12.2023. Вказана обставина була підтверджена позивачем у судовому засіданні. 13.12.2023 за № 7142/12/1/2/03-2023 працівниками Департаменту кадрового забезпечення НПУ складено акт про відмову позивача ознайомитися з переліком вакантних посад по підрозділах апарату центрального органу управління НПУ. Факт відмови позивача від ознайомлення з вказаним переліком також підтвердила позивач в судовому засіданні. 22.12.2023 за № СЕД-22084-2023 ДКС за дорученням керівництва НПУ розглянуто заяву позивача від 14.12.2023 щодо переведення її на роботу відповідно її фахової практичної роботи та освіти та з метою недопущення порушення її трудових прав ДКА повторно надіслало позивачу перелік вакантних посад цивільного персоналу по підрозділах апарату центрального органу управління НПУ станом на 22.12.2023 для ознайомлення та подальшого звернення до керівника відповідного структурного підрозділу апарату центрального органу управління поліції, у тому числі з метою ознайомлення з відповідними посадовими інструкціями за вакантними посадами. В подальшому, наказом № 2099 від 28.12.2023 [PERSON] , провідного інспектора відділу організаційно-методичного забезпечення Управління комунікації, звільнено за п. 1 (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України з 29.12.2023. Також вказаним наказом [PERSON] установили щомісячну премію за грудень 2023 року у розмірі 1 відсоток, виплативши вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати. Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. (ст.43). Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Визначення юридичної особи, поняття та порядок ліквідації чи реорганізації юридичної особи містяться у статтях 80, 104, 111 ЦК України, статтях 62, 66, 79, 92 ГК України. Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Ч.4 ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч.1 ст. 40). Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п.п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч.3 ст. 49-2 КЗпП України). У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 487/2191/17 (провадження № 61-38337св18) викладено правові висновки, що при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Тож, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Оскільки судом встановлено, що у відповідача дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення чисельності штату працівників, [PERSON] попереджалася про наступне вивільнення за два місяці з дати її попередження, а з моменту попередження про наступне вивільнення тричі, а саме: 27.11.2023, 13.12.2023 та 22.12.2023 позивачу пропонувались вакантні посади, однак вона не звернулася із відповідною заявою про призначення її на конкретну запропоновану посаду, тому суд вважає, що звільнення позивача відбулося з дотриманням встановленої законодавством процедури, а отже відсутні підстави для скасування наказу про звільнення згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та поновлення її на посаді провідного інспектора відділу організаційно-методичного забезпечення Управління комунікації Національної поліції України, або на іншій, не нижчі, ніж попередня посада. Посилання позивача на порушення постанови КМУ від 17.01.2018 за № 55 «Деякі питання документування управлінської діяльності» суд вважає безпідставним, оскільки вказаною постановою не визначається порядок встановлення та скорочення штатних одиниць, а п. 6 та 7 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, на які посилається позивач, передбачено лише, що організація діловодства в установі покладається на службу діловодства. Організація діловодства у паперовій формі в структурних підрозділах установ покладається на спеціально призначену для цього особу. Також суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що вона має переважне право на залишення на роботі, оскільки передбачене ч. 1 ст. 42 КЗпП України право на залишення на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. У даному ж випадку мало місце скорочення посади провідного інспектора, яка була єдиною в Департаменті комунікації НПУ. Посилання позивача на те, що її звільнення з посади відбулося в наслідок дискримінаційних дій відносно неї у зв`язку з її віком та здійснення мобінгу, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді, оскільки позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин. Позовна вимога про стягнення з Національної поліції України на користь [PERSON] із розрахунку середнього заробітку 2 334,34 грн за час вимушеного прогулу з 29.12.2023 по день ухвалення рішення суду має похідний характер від основної позовної вимоги про скасування наказу про звільнення, а оскільки судом встановлено відсутність підстав для скасування вказаного наказу, тому і вказана позовна вимога не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення премії за грудень 2023 року в розмірі 39 704 грн. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у ст. 1 Закону України «Про оплату праці». Водночас, структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Виплата премій як заходу заохочення є правом роботодавця, вона не може мати обов`язкового характеру. Преміювання та встановлення відповідних надбавок провадиться у межах наявного фонду оплати праці та належить до дискреційних повноважень роботодавця. Враховуючи те, що право встановлення розміру премії належить до дискреційних повноважень роботодавця, суд приходить до висновку, про обґрунтованість і доведеність її вимог про стягнення премії за грудень 2023 року в розмірі 39 704 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed