Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

17 червня 2024 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалене рішення у цивільній справі № 183/2618 за позовом [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат, пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, яким позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] пеню за період з 15.02.2023 року по 21.02.2024 року включно в сумі 74 929,81 грн.; 3% річних за період з 15.02.2023 року по 21.02.2024 року включно в сумі 5 351,54 грн.; інфляційні втрати за період з 15.02.2023 року по 21.02.2024 року включно в сумі 8 171,34 грн., а всього 88 452,69 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн. Від представника позивача [PERSON] адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій остання посилаючись на приписи ст.ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України просила суд: стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Заяву обґрунтовує тим, що на виконання вимог ст. 175 ЦПК України в позовній заяві нею був здійснений попередній розрахунок судових витрат,які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. До позовної заяви представником позивача було додано договір про надання правничої допомоги № б/н від 22 лютого 2024 року, ордер серії ВС № 1267626 від 12 березня 2024 року про надання правничої допомоги, свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 001906. Відповідно до п. 6.1 Договору сторони погодили, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції становить 10 000,00 грн. Пунктом 6.3 Договору сторони передбачили умови та порядок розрахунків оплати праці адвоката, які визначаються ними в додатках до цього договору. В додатку\~до договору\~(детальний\~опис наданих\~послуг)\~від 20.06.2024\~року наведена\~калькуляція вартості\~послуг адвоката, згідно якого адвокатом Скочиляс І.М. надано [PERSON] послуги: 1) аналіз документів, наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта - 2 год. у сумі 2 000,00 грн.; 2) формування позовної заяви та додатків до неї, копіювання документів відповідно до кількості сторін - 3 год., у сумі 3 000,00 грн.; 3) формування письмових пояснень та інших процесуальних документів по справі 2 год. в сумі 2 000,00 грн.; 4) участь у судових засіданнях незалежно від їх кількості 3 000,00 грн. Вважає, що її дії як адвоката вчинені згідно умов договору про надання професійної правничої допомоги від 22.02.2024 року з урахуванням додатків до нього, а тому узгоджений сторонами час, витрачений на складання позову та подання документів є обґрунтованим, а отже витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Крім того, зауважила, що стороною відповідача не було здійснено жодних дій на спростування розміру витрат на правничу допомогу на вказану суму, в той час як відповідно до приписів ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Ув`язку з наведеним, представник позивача просила заяву про ухвалення додаткового рішення у справі задовольнити в повному обсязі. Сторони в судове засідання для вирішення даного питання не з`явилися, відповідно до приписів ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неявка сторін не перешкоджає розгляду заяви. Суд, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Статтею 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Так, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17червня 2024 року у справі № 183/2618/24за позовом [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат, пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] пеню за період з 15.02.2023 року по 21.02.2024 року включно в сумі 74 929,81 грн.; 3% річних за період з 15.02.2023 року по 21.02.2024 року включно в сумі 5 351,54 грн.; інфляційні втрати за період з 15.02.2023 року по 21.02.2024 року включно в сумі 8 171,34 грн., а всього 88 452,69 грн. та на користь держави судовий збір в сумі 1 211,20 грн. 18 квітня 2024 року на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником позивача [PERSON] адвокат Скочиляс І.М. до завершення розгляду справи по суті було подано відповідну заяву щодо витрат на професійну правничу допомогу, докази на понесення яких вона надасть у строки, встановленні нормами ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Встановлено, що представник позивача відповідно до положень ст. 134 ЦПК України надала попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., який міститься у позові, при цьому надала до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги № б/н від 22.02.2024 року; додаток до договору (детальний опис наданих послуг) від 20.06.2024 року, згідно якого адвокатом Скочиляс І.М. надано [PERSON] послуги: 1) аналіз документів, наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта - 2 год. у сумі 2 000,00 грн.; 2) формування позовної заяви та додатків до неї, копіювання документів відповідно до кількості сторін - 3 год., у сумі 3 000,00 грн.; 3) формування письмових пояснень та інших процесуальних документів по справі 2 год. в сумі 2 000,00 грн.; 4) участь у судових засіданнях незалежно від їх кількості 3 000,00 грн., загальна вартість наданих послуг складає 10 000,00 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера № 99 від 19.06.2024 року щодо сплати адвокатських послуг в сумі 10 000,00 грн., а також докази направлення вказаних процесуальних документів відповідачу ТзДВ «СК «Альфа-Гарант». Також, з матеріалів справи видно, що адвокат Скочиляс І.М. брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 14.05.2024 року, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі конференції від 14 травня 2024 року. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ухвалене 17 червня 2024 року, в даному випадку строк на подання відповідних доказів 24 червня 2024 року (оскільки останній день подання такої заяви припадає на вихідний день). Судом встановлено, що представник позивача [PERSON] звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу в межах строку, визначеного у ч. 8 ст. 141 ЦПК України, який обраховується з моменту ухвалення рішення, що підтверджується фіскальним чеком «Укрпошта» № 7900517496037 від 20 червня 2024 року про відправлення, яка судом отримана 28 червня 2024 року за вх. № 23145. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вже зазначалося, рішенням суду від 17 червня 2024 року позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.\~ Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити\~ надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на\~ умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги\~\~ клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни\~ розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання\~ правової допомоги. Відсутність в договорі\~ про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару\~ не дає, як суду, так і іншій стороні\~ спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому\~ договорі\~ розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~ статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. В той же час, у своїй постанові Верховний Суд КАС від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зробив висновок про те, що відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон №5076-VI не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон №265/95-ВР, Положення №13 та Положення №148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність (пункт 35 цієї постанови).\~Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа (п. 36 постанови). Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, а тому останній може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (п. 37 даної постанови). Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує позицію Об`єднаної Палати КГС ВС, викладену в постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до правової позиції викладеної у додатковій постанові Верховного суду України від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатись у ці правовідносини. Відповідно до п. 6.1 Договору сторони погодили, що вартість послуг за надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції становить 10 000,00 грн. Пунктом 6.3 Договору сторони передбачили умови та порядок розрахунків оплати праці адвоката, які визначаються ними в додатках до цього договору. Верховний Суд дотримується позиції у постановах КГС ВС від 07.08.2018 року у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18, згідно яких у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Для підтвердження наведеної позиції Верховний Суд звертається до критеріїв, які застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. В той же час, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова ОП КГС ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанови КГС ВС від 27.11.2020 у справі № 911/4242/15, від 12.11.2020 у справі № 910/3233/18). Згідно приписів ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з аналізу судових рішень Верховного Суду, сторона у справі, крім заяви про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, поданої відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 126 ГПК України, має право подати заперечення щодо розподілу (співмірності) судових витрат (постанова КГС ВС від 03.10.2018 у справі № 910/23017/17, додаткова постанова КГС ВС від 27.06.2018 у справі № 911/1803/17). Зокрема з аналізу судової практики Верховного Суду (постанови КГС ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 у справі № 917/1071/18) слідує, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. Верховний Суд звертає увагу (постанова КГС ВС від 20.11.2018 у справі № 910/23210/17), що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Так, представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» у відзиві заперечував проти заявленого позивачем розміру витрат в сумі 10 000,00 грн., вважає їх завищеними та такими, що не відповідають складності справи. Приймаючи до уваги заперечення сторони відповідача та, враховуючи, що справа розглядалася у спрощеному провадженні, суд вважає, що представником позивача завищено суму правничої допомоги, і як наслідок дана сума у розмірі 10 000 грн. не відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт, часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. З огляду\~на вищевказане,\~враховуючи складність\~справи,\~тривалість її\~розгляду,\~обсяг наданих\~адвокатом послуг\~та значення\~справи для\~сторін,\~суд вважає,\~що розмір\~правничої допомоги\~є\~неспівмірними зі\~складністю даної\~справи та\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~позивачу,\~з урахуванням\~часу,\~витраченого адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(послуг),\~а тому\~розмір витрат\~на професійну\~правничу допомогу,\~який підлягає\~стягненню на\~користь позивача,\~у співмірності\~до наданих\~послуг,\~слід стягнути\~в сумі 5 000,00 грн. Доводи відповідача про те, що на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу не було надано жодних платіжних документів, суд не бере до уваги, оскільки стороною позивача надано квитанцію до прибуткового касового ордера на суму 10 00,00 грн., при цьому суд зауважує, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено відповідачем, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2\~статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає заяву представника позивача [PERSON] такою, що підлягає частковому задоволенню. На підставі викладено та

Outcome: partial