Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Заявник звернувся до суду с теперішньою заявою з метою здійснення заходів щодо лікування дітей, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дітьми по країні, можливу зміну місця проживання та розвитку в безпечних умовах, через військову агресію російської федерації на території України. В уточненій заяві вказує, що встановлення факту перебування трьох неповнолітніх дітей на його утриманні необхідно також для подальшого отримання відстрочки від мобілізації, на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В обґрунтування поданої заяви зазначив, що 09 травня 2023 року уклав шлюб з [PERSON] . Поружжя має має спільного сина, - [PERSON] , [INFO] . До реєстрації шлюбу із заявником [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки [PERSON] самоусунувся від виховання та утримання дітей, він їх виховує та самостійно фінансово повністю забезпечує. Тому, просить встановити факт, що саме він здійснює виховання та повне фінансове утримання неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заявник в судовому засіданні підтримав свої вимоги. Вказав, що натепер він, його дружина, спільний син та двоє дітей дружини від попереднього шлюбу проживають разом однією сім`єю в орендовані квартирі за адресою: [ADDRESS] . Окремо зазначив, що юридично значимою ціллю встановлення зазначеного факту є відстрочка від призову за мобілізацією. Заінтересована особа [PERSON] підтримала вимогу заявника. Відкликання нею, як стягувачем, виконавчих лістів про стягнення аліментів на утримання двох дітей від першого шлюбу із чоловіка та наявність у постанові державаного виконавця запису про добровільне відкликання та про відсутність заборгованості по аліментах пояснила рекомендацією адвоката, який супроводжував підготовку матеріалів заяви для звернення до суду. Заінтересована особа,- [INFO] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Свого представника до суду не спрямував, відзиву не подав. Ніяких заяв, скарг від нього на адресу суду не надходило. Заслухавши учасників справи, дослідивши надані заявником докази, судом встановлено наступне. Згідно ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.1 ст. 81 ЦПК України). Статтею 293 ЦПК України передбачено, що суд, серед інших, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до тлумачення ч. 1 та 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У частині 1статті 315 цього Кодексу наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом, який не є вичерпним. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення). Відповідно до приписів ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до роз"янень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд може встановлювати й факти, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Вирішуючи справу по суті, суд констатує, що правовідносини щодо утримання дітей, є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК). У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 КК України. Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить. Із системного аналізу наведених норм випливає однозначний висновок, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Так, відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 09 травня 2023 року Черкаським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), про що зроблено відповідний актовий запис №76 (а.с. 24). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), 01.08.2023 року, [PERSON] , [INFO] є спільною дитиною заявника та [PERSON] , а вони записані його батьками (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), 13.07.2021 року, актовий запис №1064 та свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), 22.02.2020 року, актовий запис №365 (а.с. 10-11) батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , значиться [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням справа №712/4934/22 (номер провадження №2/712/2010/22) Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.10.2022 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.25-26). На підставі судових наказів №712/4763/20 (номер провадження №2н/712/560/20) та №712/2454/22 (номер провадження №2н/712/283/22) з [PERSON] на користь матері дітей стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі однієї чверті від усих видів заробітку (доходу) платника аліментів (а.с.27-28). Вказані судові накази пред`явлені до виконання та постановою державного виконавця Другого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) від 20.05.2024 року і постановою державного виконавця Першого відділу ДВС у м. Черкаси ЦМУ МЮ (м.Київ) від 04.06.2024 року повернуті стягувачу [PERSON] за її завою, при цьому заборгованість по аліментам на момент повернення виконавчих листів відсутня про що також зазначено на виконавчих документах (а.с. 14-20). Згідно посвідчення серії [NUMBER] виданого Управлінням соціального захисту населення Золотоніської райдержадміністрації, 04.01.2024 року (а.с. 12-13) [PERSON] має пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей. Отже, заявник є вітчимом дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вітчим- це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю та має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Матеріали справи свідчать про те, що падчерка та пасинок заявника мають рідного батька, - [PERSON] , який не звільнений від обов`язку надання коштів на утримання дітей,навпаки виконував свій обов`язок щодо їх утримання, про що свідчить відсутність заборгованості по аліментах. При цьому виконавчі документи відкликані самою стягувачкою для звернення її чоловіком з теперішньою заявою, про що вона зазначила в судовому засіданні. Водночас, матеріали справи не містять жодних даних щодо місця роботи або ж роду занять заявника, щодо розміру отриманих ним доходів, що не дозволяє суду встановити, чи дійсно заявник має фактичну можливість надавати матеріальну допомогу падчерці та пасинку, тобто повністю утримувати їх. Крім цього, не надано жодної довідки про доходи дружини заявника - [PERSON] , яка б свідчила про неможливість утримання нею дітей. Посвідчення багатодітної родини, наданій саме матері дітей [PERSON] на підставі ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якого багатодітна сім`я - сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує, свідчить про те, що у розумінні такого закону для отримання статусу багатодітної сім`ї необхідно здійснювати виховання трьох і більше дітей, а не їх утримання, що вочевидь не є тотожними поняттями. Отже зазначене посвідчення не є належним доказом факту перебування на утриманні заявника трьох неповнолітніх дітей. Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про перебування на утриманні заявника [PERSON] трьох неповнолітніх дітей та його спроможності їх утримувати, матеріали справи не містять. Суд звертає увагу, що оскільки заявник та заінтересована особа є відповідно батьком та матір"ю дітей, вони, як батьки, зобов"язані виконувати свої батьківські обов"язки щодо дітей, передбачені Сімейним Кодексом України і не потрубують додаткових повноважень для цього та встаноівлення будь яких фактів. З огляду на викладене, визначена у заяві заявником мета та юридично значима ціль встановлення факту, про який він просить у первісній заяві, не мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окрім того, оскільки зазначеною в уточненій заяві та оголошеною під час судового засідання юридично значимою ціллю встановлення зазначеного факту для заявника є відстрочка від призову за мобілізацією, судвирішуючи справу по суті та виходячи із встановлених судом обставин, бере до уваги позицію Верховного Суду, що створення штучних правовідносин та намагання позивачів у таких справах застосувати способи захисту сімейних прав та інтересів дитини з метою звільнення з військової служби, а також уникнення від призову на військову службу під час мобілізації є неприпустимими. Підсумовуючи, заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає задоволенню. У відповідності до приписів ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати, понесені заявником на сплату судового збору в сумі 605,60 грн. не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed