Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

[PERSON] 7 травня 2024 року звернулася до Самбірського міськрайонного суду Львівської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, в якій просила позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх дочки [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку та призначити її опікуном дитини; стягнути з відповідачів на її користь аліменти на утримання дитини. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що вона є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження. У [PERSON] та [PERSON] , які у зареєстрованому шлюбі не перебували, [INFO] народилася донька - [PERSON] , відомості про батька дитини внесені за заявою відповідачів в порядку ст. 126 СК України. [PERSON] народилася з вродженою аномалією розвитку, є дитиною з інвалідністю, що підтверджується відповідними медичними документами. Відповідачі створили нові сім`ї, мають інших дітей, виїхали до російській федерації на заробітки, ще до повномасштабного вторгнення росії та територію України. [PERSON] в 2010 році уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на « [PERSON] ». Позивачка більше десяти років опікується онукою [PERSON] . Батько і мати весь цей час не займалися її вихованням, доглядом, матеріально не утримували. Вони не бажають навіть відвідати свою дитину, яка не може обійтися без сторонньої допомоги, оскільки не ходить, не сидить, самостійно не їсть, постійно перебуває в памперсі, тобто потребує особливої уваги та турботи. Позивачка неодноразово телефонувала відповідачам з проханням допомогти, але ніякої допомоги не отримала. Мати дитини [PERSON] останній раз відвідувала дитину в 2018 році, в той час надала довіреність позивачці на представництво її інтересів як матері [PERSON] . Позивачка з онукою проживали в м. Бахмут Донецької області. В 2022 року взяті на облік як внутрішньо переміщені особи в с. Нагірне Самбірського району Львівської області, що підтверджується відповідними довідками. Позивачка є пенсіонеркою, отримує пенсію, має добрий стан здоров`я, спритними напоями або наркотичними засобами не зловживає; за місцем проживання характеризується позитивно. Має можливість та бажання опікуватися онукою. 11 березня 2024 року працівниками Служби у справах дітей виконавчого комітету Ралівської сільської ради був складений Акт обстеження умов проживання, яким підтверджено, що дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою. Посилаючись на зазначені обставини позивачка просить суд ухвалити рішення про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх дочки [PERSON] , [INFO] ; встановити опіку та призначити її опікуном дитини; стягнути з відповідачів на її користь аліменти на утримання дитини (а.с.1-4). Згідно даних з Єдиного демографічного реєстру від 09.05.2024 року відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.35); відповідача [PERSON] за вказаними параметрами не знайдено (а.с.36). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 13 травня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження (а.с.37-38). Ухвалою суду від 04 червня 2024 року закрито підготовче провадження; справу призначено до судового розгляду по суті на 26 червня 2024 року (а.с.46). Судове засідання, призначене на 26 червня 2024 року було відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи на 06 серпня 2024 року. В судове засідання 06 серпня 2024 року з`явилися: позивачка, її представник, представник третьої особи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи шляхом шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті Самбірського міськрайонного суду Львівської області, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі та відзиву на позовну заяву суду не наддали (а.с.47,48, 52,53). Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Ухвалою суду від 06 серпня 2024 року задоволено клопотання представника позивачки адвоката Ленько М.Ю., залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, в частині встановлення опіки та призначення опікуна неповнолітній [PERSON] , [INFO] . У задоволенні клопотання про повернення сплаченого судового збору за зазначену вимогу відмовлено. Ухвалою суду від 06 серпня 2024 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. Під час судового розгляду цивільної справи позивачка [PERSON] та її представник адвокат Ленько М.Ю. заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, на обґрунтування своєї позиції навели доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. [PERSON] , допитана судом в якості свідка, суду показала, що [PERSON] народилася [INFO] в Луганській області, де мешкали на той час відповідачі. Вони не перебували у шлюбі, [PERSON] на той час була неповнолітня. В 2008 році [PERSON] разом з дитиною переїхала до неї в м. Бахмут, син поїхав на заробітки до росії. Там він одружився, у нього народилася здорова дитина. В 2010 році [PERSON] вийшла заміж, стала жити з чоловіком, забрала з собою [PERSON]. В 2013 році [PERSON] вирішила виїхати до росії на заробітки, тому віддала [PERSON]. З цього часу дитина постійно проживає з нею. Мати навідувала дитину раз в два роки, коли приїжджала до м. Бахмут, видавала довіреність позивачці на представництво її інтересів щодо дитини. У [PERSON] у шлюбі народилося двоє здорових дітей. Хвора дитина - інвалід батькам не потрібна, вони станом здоров`я дитини не цікавилися. Усі витрати по догляду, на харчування й лікування, реабілітацію дитини, несе позивачка. Оскільки остання довіреність закінчилася в 2021 році позивачка не може представляти інтереси дитини, яка є інвалідом І групи. З м. Бахмута її з дитиною евакували на швидкій, зараз вони мешкають в с. Нагірне Самбірського району Львівської області. Представник Служби у справах дітей Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області Волошин Л.М. не заперечувала проти задоволення позову, оскільки це не суперечить правам та інтересам дитини. Вислухавши доводи учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС виконавчого комітету Артемівської міської ради Донецької області 15.03.1989 року (а.с.14). [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 04 квітня 2014 року, актовий запис № 766, в якому батьками дитини зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Згідно копії довідки Відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області від 04.04.2008 року реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст. 126 Сімейного кодесу України (а.с.30). [PERSON] 12 червня 2010 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.15). Згідно медичного висновку № 57 від 20.08.2013 року на дитину-інваліда до 18 років, яка дійсний до 20.11.2025 року, [PERSON] має уроджену аномалію ЦНС, синдром рухових розладів, синдром грубої затримки психомоторного розвитку (підгрупа А Q046) (а.с.24). Згідно довіреності від 03.09.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Дубровським В.М., реєстровий номер 1812, [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником з усіма необхідними повноваженнями з питань, що стосуються її доньки - [PERSON] , зокрема, супроводжувати дитину. Строк дії довіреності до 23.09.2021 року (а.с.23). [PERSON] згідно висновку КНП «Центр первинної санітарної допомоги Самбірської міської ради» від 20.03.2024 року здорова (а.с.20); на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 21-22); за місцем проживання в с. Нагірне Самбірського району Львівської області характеризується позитивно (а.с.19). Із Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» МВС України слідує, що [PERSON] на території України станом на 16.03.2024 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 27). Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 26 грудня 2022 року №1323-7001676277 та №1323-7001676233 [PERSON] та [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами з м. Бахмут Донецької області до с. Нагірне Львівської області (а.с.16,18). Факт проживання позивачки з дитиною за вказаною адресою підтверджується також довідкою, виданою виконкомом Ралівської сільської ради 19.03.2024 року №391 (а.с.29). Згідно комісійного Акту від 11 березня 2024 року обстеження умов проживання, складеного працівниками Служби у справах дітей Ралівської сільської ради, дитина [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] , яка здійснює догляд за онукою-інвалідом, батьки з ними не проживають. Умови проживання задовільні. Дитина потребує постійного стороннього догляду (а.с.28). Комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області у своєму висновку від 29.03.2024 року №559/06-03 вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо їх неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.32). Вирішуючи заявлені позивачкою вимоги по суті, суд виходить з такого. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 даної Конвенції зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Як зазначено у ст. 15 СК України, сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Згідно зі ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (Постанова ВС від 6 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц, Постанова ВС від 9 листопада 2020 року у справа № 753/9433/17, Постанова ВС від 8 грудня 2021 року у справі N 311/563/20). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. В такому разі право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» зазначається, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Отже, при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачів необхідно впевнитись не лише у невиконанні батьками обов`язків щодо виховання дитини, а і встановити, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків свідомо, систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують нехтувати своїми батьківським обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, а це означає, що застосовується така міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. При розгляді справи суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] усунулися від утримання та виховання своєї доньки [PERSON] , фактично не приймають участі у її вихованні, не піклуються про стан її здоров`я, не надають допомоги на її утримання свідомо та систематично, не спілкуються з дитиною, тобто нехтують потребами своєї дитини; не зверталися до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні доньки. При цьому суд враховує, що неповнолітній дитині [PERSON] згідно медичного висновку № 57 від 20.08.2013 року встановлено категорію «дитина з інвалідністю підгрупи А». Зазначене свідчить, що дана дитина має виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну (повну) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактичну нездатність до самообслуговування (п. 21 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого Постановою КМУ від 21 листопада 2013 року № 917). Що також підтверджено в судовому засіданні [PERSON] та представником органу опіки та піклування Волошин Л.М. , які показали, що [PERSON] не може обійтися без сторонньої допомоги, оскільки не ходить, не сидить, самостійно не їсть, постійно перебуває в памперсі тощо. При цьому суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Усі встановлені судом обставини справи дають ґрунтовні підстави для висновку що відповідачі у порушення вимог статті 150 СК України свідомо не виконували обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, позбавлення батьківських прав відповідачів відповідає якнайкращим інтересам дитини. Отже, позовні вимоги [PERSON] до до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд зауважує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В даному провадженні [PERSON] позовних вимог про призначення її піклувальником неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не заявляла. Згідно ч. 4 ст. 164 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Враховуючи вказане суд прийшов до висновку, що необхідно передати неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , її бабці [PERSON] до вирішення питання про встановлення піклування над нею. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з наступного. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У позові позивачка просить стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей на її користь. Як встановлено судом, станом на час розгляду справи, піклування над дитиною не встановлено і піклувальника не призначено. Разом з тим, визначення конкретної особи на користь якої можливе стягнення аліментів на утримання неповнолітньої особи або установи, є визначальним та залежить від встановлення над дитиною піклування. Чинним законодавством визначено порядок встановлення піклування над неповнолітніми дітьми, які позбавлені батьківського піклування, та регламентовано права та обов`язки піклувальника. При цьому, суд враховує, що цивільно-процесуальним кодексом України не передбачено ухвалення рішення на майбутнє, а за відсутності визначеної в установленому законодавством порядку конкретної особи та/або відповідного органу, під піклування якого буде передано неповнолітню дитину, виконання рішення суду про стягнення аліментів на її утримання буде неможливим. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивачки у частині стягнення з [PERSON] , [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини на її користь, як такі що заявлені передчасно, у зв`язку із чим позов у цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 2422,40 грн. за дві позовні вимоги: про позбавлення батьківських прав та про призначення опікуна, від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів позивачку звільнено за законом. Ухвалою суду від 06 серпня 2024 року залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, в частині встановлення опіки та призначення опікуна неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Даною ухвалою також вирішено питання стягнення судового збору за зазначену вимогу. У зв`язку з тим, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, підлягає стягненню на її користь з відповідачів, судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав в розмірі 1211,20 грн., по 605,60 грн. з кожного.

Outcome: partial