Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. Житловий будинок [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер 4810136600:05:088:001, призначеної для обслуговування даного житлового будинку, належав [PERSON] (частка - 1/3) - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою 07.04.1980р. за р. №506 та зареєстровано в КП «ММБТІ» 06.05.1980 р. р.№ 760, та [PERSON] (частка - 2/3) - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою 07.04.1980р. за р. №506 та зареєстровано в КП «ММБТІ» 06.05.1980 р. р.№ 760, та договору дарування посвідченого П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою 23.06.1981р. за р. №734 та зареєстровано в КП «ММБТІ» 10.07.1981 р. р.№ 760. [INFO] в м. Миколаєві [PERSON] , батько позивача, помер. Ще за життя, а саме 04.07.2017 року, спадкодавець склав заповіт, яким заповів все належне йому майно на день смерті, синові, позивачу по справі - [PERSON] . Таким чином, спадщина після смерті [PERSON] складається з 2/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] в м. Миколаєві [PERSON] , тітка позивача, померла. Ще за життя, а саме 10.07.2017 року, спадкодавиця склала заповіт, яким заповіла все їй належне майно на день її смерті, племіннику [PERSON] , позивачу по справі. Таким чином, спадщина після смерті [PERSON] складається з 1/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 21.11.2023 року позивач звернувся до державного нотаріуса П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області ПМУ МЮ (м. Одеса) з питання видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітами після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.11.2023 року під № 835/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітами. Відмова обумовлена тим, що позивачем подано до нотаріальної контори державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 259756, виданого Миколаївською міською радою в м. Миколаєві від 18 червня 2010 року, власниками якої є [PERSON] та [PERSON] , в цілому вищезазначене спадкове майно, частки якого спадкуються, належить на праві спільної сумісної власності - двом особам. Частка спадкодавців у спадковому спільному сумісному майні не відома. Нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного із учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлих у спільному майні. На підставі відкладеного та через неможливість в позасудовому порядку вирішити виниклий спір, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом і просити суд: -визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] році, у спільній сумісній власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 4810136600:05:088:001, призначеної для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 2/3 частки земельної ділянки; -визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у спільній сумісній власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 4810136600:05:088:001, призначеної для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 1/3 частки земельної ділянки. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача також в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, рішення по справі прийняти за наявними матеріалами справи та у відповідності до вимог діючого законодавства. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер 4810136600:05:088:001, призначеної для обслуговування даного житлового будинку, належав: - [PERSON] , яка померла [INFO] , (частка - 1/3) - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою 07.04.1980р. за р. №506 та зареєстровано в КП «ММБТІ» 06.05.1980 р. р.№ 760 (а.с.19); - [PERSON] , який помер [INFO] , (частка - 2/3) - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою 07.04.1980р. за р. №506 та зареєстровано в КП «ММБТІ» 06.05.1980 р. р.№ 760, та договору дарування посвідченого П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою 23.06.1981р. за р. №734 та зареєстровано в КП «ММБТІ» 10.07.1981 р. р.№ 760 (а.с.19). Земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер 4810136600:05:088:0010, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , знаходилась у спільній сумісній власності без визначення часток [PERSON] та [PERSON] на підставі державного акту серії ЯИ № 259756 від 14.06.2010 року, виданого Миколаївською міською радою в м. Миколаєві від 18 червня 2010 року (а.с.14-15). [INFO] в м. Миколаєві помер батько позивача - [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Із копії спадкової справи № 130/2019, заведеної П`ятою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області ПМУЮ (м. Одеса) 13.08.2019р., до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що останній залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Реуковою Н.А., від 04 липня 2017 року за р.№ 407, яким заповів все належне йому майно на день смерті, синові - [PERSON] [INFO] в м. Миколаєві померла рідна тітка позивача - [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Із копії спадкової справи № 34/2023, заведеної П`ятою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області ПМУЮ (м. Одеса) 13.02.2023р., до майна померлої [INFO] [PERSON] , вбачається, що остання залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Реуковою Н.А., від 10 липня 2017 року за р.№ 417., яким заповіла все належне їй майно на день смерті, племіннику - [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № «Про судову практику у справах про спадкування» право на спадщину мають особи, які визначені в заповіті. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З метою оформлення своїх спадкових прав та отримання належного позивачу спадкового майна за заповітами, останній звернувся з відповідною заявою до державного нотаріуса П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області ПМУ МЮ (м. Одеса). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.11.2023 року під № 835/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітами (а.с.21), оскільки для оформлення спадкових прав необхідно визнати частки співвласників у спільному сумісному майні - на земельну ділянку, площею 0,1000 га, для обслуговування житлового будинку, що розташована, по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1,2 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. В силу ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Відповідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зі змісту статті 89 Земельного кодексу України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Згідно з п. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право власності на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на жилий будинок, будівлю, споруду. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Виходячи з вищенаведеного, у суду є всі підстави визначити, та враховуючи ті обставини, що між співвласниками земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель за [ADDRESS] , не було досягнуто домовленості щодо іншого розміру часток, які належать їм на праві спільної сумісної власності, частки співвласників пропорційно частці в праві власності на будинок, зокрема: визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] році, у спільній сумісній власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 4810136600:05:088:001, призначеної для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 2/3 частки земельної ділянки, а частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у спільній сумісній власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 4810136600:05:088:001, призначеної для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 1/3 частки земельної ділянки. Згідно ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За таких обставин, відповідно до вимог п.п. 1,5 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права власності. Доказів, які спростовують висновки суду, судовим розглядом не здобуто. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved