Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що позивачам на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м. Вищезазначена квартира була приватизована позивачами на підставі наказу Сєвєродонецької ТЕС № 20 від 18.11.1998 року, що підтверджується повідомленням Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області № 1772ВС/ЗГ від 13.09.2023 року. Позивачі зареєстровані у спірні квартирі з 1997 року, що підтверджується штампами в паспорті позивачів, та витягом з реєстру ТГ, щодо зареєстрованого місця проживання. У зв`язку з військовою агресією рф та вторгненням на територію України, в тому числі в зв`язку з окупацією м. Сєвєродонецька Луганської області, починаючи з лютого 2022 року позивачі були змішані залишити своє місце проживання, внаслідок чого правовстановлюючі документи на квартиру були втрачені ними під час евакуації. На теперішній час отримати правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру позивачі не мають можливості, у зв`язку з тим, що м. Сєвєродонецьк Луганської області визначено тимчасово окупованою територією відповідно до п. 6 Розділу ІІ Переліку територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань Реінтеграції тимчасово окупованих територій № 390 від 22 грудня 2022 року. Згідно з відповіддю Сєвєродонецької МВА Сєвєродонецького району Луганської області № 499 ВС/ЗГ від 05.04.2024 року щодо надання інформації про зареєстроване право власності на спірну квартиру інформація щодо об`єктів нерухомого майна зберігалась в архіві КП Сєвєродонецької БТІ на паперових носіях. Оскільки, архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російської федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в т.ч. надавати інформацію на запити про зареєстровані до 01.01.2013 року права власності на об`єкти нерухомого майна. Згідно інформаційної довідки з ДРРПННМ № 374417469 від 16.04.2024 року відомості про реєстрацію права власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні. Згідно рішення № 71063569 від 10.01.2024 року державний реєстратор Любомльської міської ради Волинської області Якубук Т.М. відмовила позивачці у проведенні реєстрації прав власності на нерухоме майно, у зв`язку із ненаданням інформації про зареєстроване право власності на спірну квартиру КП Сєвєродонецького БТІ. У зв`язку із зазначеним позивачі позбавлені можливості на теперішній час відновити правовстановлюючі документи на квартиру, тому змушені звернутися за захистом своїх прав до суду. Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 09 травня 2024 року справу [PERSON] , [PERSON] до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно передано на розгляд за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 25). Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2024 року відкрито загальне позовне провадження (а.с. 27). Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, їх представник, адвокат Климович Тетяна Дмитрівна звернулась до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд задовольнити позов. Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, уразі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, представник відповідача повторно не з`явився в судове засідання, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до повідомлення Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області № 1772ВС/ЗГ від 13.09.2023 року квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м. була приватизована позивачами на підставі наказу Сєвєродонецької ТЕС № 20 від 18.11.1998 року (а.с. 7). Згідно інформаційної довідки з ДРРПННМ № 374417469 від 16.04.2024 року відомості про реєстрацію права власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості, - відсутні (а.с. 11). З листа Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області № 499 ВС/ЗГ від 05.04.2024 року щодо надання інформації про зареєстроване право власності на спірну квартиру, судом встановлено, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна зберігалась в архіві КП Сєвєродонецької БТІ на паперових носіях. Враховуючи, що архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російської федерацією, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити про зареєстровані до 01.01.2013 року права власності на об`єкти нерухомого майна (а.с. 9). Також, з метою реєстрації прав власності на квартиру, позивачі звернулися до Відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Любомльської міської ради Волинської області. Згідно рішення № 71063569 від 10.01.2024 року державний реєстратор Любомльської міської ради Волинської області Якубук Т.М. відмовила позивачці у проведенні реєстрації прав власності на нерухоме майно, у зв`язку із ненаданням інформації про зареєстроване право власності на спірну квартиру КП Сєвєродонецького БТІ (а.с. 5). Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятоїстатті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно дост.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідност.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦПК України визначено, що, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. На підставі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. А при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так приписами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Стаття 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності, право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом, спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закон № 1952-IV), цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Згідно вимог ст. 4 Закону № 1952-IV, право власності на нерухоме майно підлягає державної реєстрації. До 01 січня 2013 року право власності на нерухоме майно реєструвалося у відповідних органах Бюро технічної інвентаризації. Пунктом 3 частини 3 статті 10 Закону № 1952-IV визначено, що під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. У постанові Верховного суду від 20.05.2020 у справі № 303/6974/16-ц висловлена правова позиція, відповідно до якої, відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У відповідності до ст. 386 ЦК України, Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно приписів ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 52 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м. була приватизована позивачами на підставі наказу Сєвєродонецької ТЕС № 20 від 18.11.1998 року, як це зазначено у повідомлені Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області № 1772ВС/ЗГ від 13.09.2023 року. Таки чином, позивачами був отриманий правовстановлюючий документ про право спільної сумісної власності на нерухоме майно. Станом на дату видачі свідоцтва про право власності, державна реєстрація права власності на нерухоме майно проводилася відповідними органами Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомого майна. Оскільки 24.02.2022 року російська федерація розпочала повномасштабне вторгнення на територію України, відповідний орган Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомого майна не має можливості підтвердити або спростувати факт державної реєстрації позивачів на нерухоме майно. У той же час, Державна реєстрація прав власності на нерухоме майно не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації, відповідні правові висновки висловлені у постанові КГС ВС від 24 січня 2020 року № 910/10987/18. За таких обставин, аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України с удовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У той же час, враховуючи відсутність провини відповідача у виниклих правовідносинах, суд приходить до висновку, що судові витрати належить покласти на позивачів.

Outcome: approved