Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

18 липня 2024 року позивач звернулась до суду з цим позовом та просить: позбавити батьківських прав її матір [PERSON] по відношенню до неї та передати її органу опіки та піклування Корюківської міської ради для встановлення їй статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Свої вимоги мотивує тим, що близько року тому її мати покинула її та молодшу сестру та пішла жити з чоловіком. Спочатку вона іноді з`являлась вдома та готувала їй з сестрою їжу, потім перестала приходити взагалі. Фактично, вона із сестрою проживали вдвох, самі харчувалися, прали свій одяг, на постійному зв`язку з ними була бабуся, яка працює в Італії, та їхня тітка [PERSON] . Мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавився їх розвитком, станом здоров`я, навчанням, тому вона вирішила звернутись до суду та позбавити свою матір батьківських прав. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. У судове засідання відповідач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечувала. Представники третіх осіб надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Також надали висновок, щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Як встановлено судом, [PERSON] , народилася [INFO] в м. Корюківка Корюківського району Чернігівської області. Її матір`ю є [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька у її свідоцтві про народження записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Вона проживала разом з матір`ю та молодшою сестрою [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] . Разом з ними зареєстрована бабуся [PERSON] , [INFO] , але останні декілька років бабуся перебуває на заробітках в Італії, в Україну приїздить не дуже часто, однак, фактично, на кошти, які вона там заробляє, вони і живуть. Її мати, [PERSON] тривалий час ніде не працює. Іноді вживає спиртні напої. Всі комунальні платежі за житло здійснює бабуся, вона надавала кошти для її харчування в школі, на придбання одягу їй та молодшій сестрі, на харчування, на їхнє лікування, та на інші витрати. Близько року тому її мати стала проживати з чоловіком, якого звуть [PERSON] , по вул. Вокзальній. Вона перейшла до нього жити, залишивши її з молодшою сестрою. Спочатку вона іноді з`являлась вдома та готувала їжу, потім перестала приходити взагалі. Фактично, вона з сестрою проживали вдвох, самі харчувалися, прали свій одяг, на постійному зв`язку з ними була бабуся, яка працює в Італії, та тітка [PERSON] . Змоги поспілкуватись з матір`ю хоч по телефону у них нема. Їй відомо, що орган опіки та піклування Корюківської міської ради Чернігівської області хоче звернутись до суду з заявою про позбавлення її матері батьківських прав відносно неї та її сестри, але вона вирішила звернутись з заявою до суду сама. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов`язком. Згідно із ч. 2,4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо мати або батько: не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти: жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частинами 1-4 статті 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, які відповідач по відношенню до позивача, як до своєї доньки не виконує та ухиляється від їх виконання. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 (далі за текстом - Конвенція), зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Дослідивши матеріали справи, суд приходиться до висновку, що позов є законним, обґрунтованим, підтвердженим відповідними доказами та підлягає повному задоволенню. Оскільки позивач є неповнолітньою та не має власного доходу, тому витрати пов`язані із судовим збором слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved