Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. У квітні 2024 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.11.2023 року [PERSON] , керуючи автомобілем «SKODA» д.н.з. [NUMBER] по Дарницькому шосе в м. Києві не був уважним та не впорався з керуванням, допустивши виїзд на смугу зустрічного руху і здійснив зіткнення з автомобілем «КІА» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивачка, що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання матеріальної шкоди позивачці. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 01.12.2023 року (справа № 753/21382/23) [PERSON] було визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У грудні 2023 року страховою компанією ПрАТ «СК «УНІКА» було здійснено виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі - 156 800,00 гривень. Згідно з висновком звіту № 56/01-24 від 14.01.2024 року, складеного Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , проведеного на замовлення позивача, вартість матеріального збитку [PERSON] , завданого неправомірними діями відповідача, становить - 297 584,58 гривень. Позивачка вважає, що різницю між сумою матеріального збитку, визначеного спеціалістом та сумою виплаченого страхового відшкодування, а саме 297 584,58 грн - 156 800,00 грн = 140 784,58 гривень, повинен їй відшкодувати відповідач, оскільки вина його у вчиненні ДТП 13.11.2023 року встановлена судом. Крім того, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь: витрати на проведення оцінки та складання звіту щодо вартості матеріального збитку № 56/01-24 від 14.01.2024 року в сумі - 4 500,00 гривень; витрати на перевезення автомобіля позивачки евакуатором в сумі - 3 600,00 грн (1700 грн та 1900 грн); витрати на правничу допомогу в сумі - 30 000,00 гривень; витрати по сплаті судового збору в сумі - 1 443,85 гривень. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не надавав. Представник позивачки [PERSON] звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. 02 травня 2024 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права та мотиви їх застосування. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивачки з огляду на таке. Судом встановлено, що 13.11.2023 року [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем «SKODA» д.н.з. [NUMBER] по Дарницькому шосе в м. Києві не був уважним та не впорався з керуванням, допустивши виїзд на смугу зустрічного руху, здійснив зіткнення з автомобілем «КІА» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивачка, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.3 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, тобто скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Позивачка є власником автомобіля «SKODA» д.н.з. [NUMBER] . Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 01.12.2023 року (справа № 753/21382/23) [PERSON] було визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 850,00 грн. Частина 6 статті 82 ЦПК України передбачає, що постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «SKODA» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] станом на 13.11.2023 року була застрахована ПрАТ «СК`УНІКА», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ) № 214334425. [PERSON] звернулась до ПрАТ «СК`УНІКА» з письмовою заявою від 14.11.2023 року про виплату страхового відшкодування. 14.12.2023 року між позивачкою та ПрАТ «СК`УНІКА» було підписано акт узгодження розміру страхового відшкодування в сумі - 156 800,00 гривень. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за особою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного виплаває, що без здійснення таких витрат неможливим будо б відновлення свого порушеного права. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 755/7666/19. У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Стаття 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди та інше. У грудні 2023 року ПрАТ «СК`УНІКА» було здійснено виплату [PERSON] страхового відшкодування в сумі - 156 800,00 гривень на підставі заяви позивачки від 14.11.2023 року про виплату страхового відшкодування та акту узгодження розміру страхового відшкодування від 14.12.2023 року. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі - 140 384,58 гривень, що є різницею між сумою матеріального збитку, визначеного спеціалістом згідно звіту від № 56/01-24 від 14.01.2024 року, та сумою виплаченого страхового відшкодування, а саме 297 584,58 грн - 156 800,00 грн = 140 784,58 гривень. Однак суд вважає, що вказана вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки як вбачається зі звіту від № 56/01-24 від 14.01.2024 року, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу позивачки складають 399 126,00 грн та перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди - 297 584,58 грн, а тому згідно чинного законодавства автомобіль позивачки вважається фізично знищеним. Пунктом 30.1. статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності до пункту 30.2. статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищений, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Верховний Суд в постанові від 11.11.2020 у справі №755/22467/15-у висловив правову позицію, що у випадку фізичного знищення майна відшкодовується різниця між вартістю автомобіля до ДТП та після ДТП. Таким чином, враховуючи, що страховою компанією позивачці виплачено страхову суму в розмірі - 156 800,00 гривень та те, що позивачка автомобіль залишила собі, суд приходить до висновку, що розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача (завдавала шкоди), складає 32 386,62 грн, що становить різницю між фактичним розміром шкоди, за вирахуванням залишкової вартості автомобіля, і сумою страхового відшкодування (297 584,58 грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 108 397,96 грн (залишкова вартість автомобіля після ДТП) - 156 800,00 грн (сума виплаченого страхового відшкодування). Крім того, з відповідача підлягають стягненню витрати понесені позивачкою на проведення оцінки та складання звіту щодо вартості матеріального збитку № 56/01-24 від 14.01.2024 року в сумі - 4 500,00 гривень та витрати на перевезення автомобіля позивачки евакуатором, в сумі - 3 600,00 гривень. Тобто загальна сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 40 487,24 гривень (32 584,58 грн + 4 500,00 грн + 3 600,00 грн). IV. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частини 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вказані норми та те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , то відповідно підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Отже ураховуючи, що позов задоволений на суму 40 486,62 грн, тобто на 27% (147984,58 х 100/40486,62), на відповідача слід покласти 27 % понесених позивачем судових витрат, що становить 8100, 00 грн витрати на правничу допомогу та 389,84 грн витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial