Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

Представник позивача за первісним позовом звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що [PERSON] був забудовником, та на її думку власником, житлового будинку в [ADDRESS] . [INFO] останній помер. Зазначає, що у померлого є донька [PERSON] - відповідач та донька [PERSON] , яка померла [INFO] , які є спадкоємцями першої черги за померлим батьком. [PERSON] була матір`ю [PERSON] ,Ю [INFO] та [PERSON] [INFO] . Вказує, що діти останньої є спадкоємцями за правом представлення і прийняли спадщину, так як постійно проживали та були зареєстровані разом з [PERSON] . Вказує. що рішенням Свалявського районного суду від 11.01.2023 року (справа №306/1831/22) визнано за [PERSON] право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті батька. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11.12.2023 року вищевказане рішення було скасовано. Вважає, що за неповнолітніми [PERSON] та [PERSON] в рівних частках має бути визнано право власності на 1/2 частку домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , яка померла [INFO] припинити право власності відповідачки на такий. Відповідачка подала до суду зустрічний позов у якому просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивує тим, що її батько [PERSON] , який помер [INFO] був забудовником житлового будинку в [ADDRESS] . Зазначає, що звернувшись до ДНК для оформлення права власності на спадкове майно їй було роз`яснено, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірний будинок їй належить звернутися до суду з позовом про визнання права власності на такий. Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача за первісним позовом, (відповідача за зустрічним позовом) надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Щодо задоволення первісного позову не заперечила (а.с.47). Від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) надійшла заява про розгляд справи у її відсутності вимоги зустрічного позову підтримала та наполягала на їх задоволенні. Щодо задоволення первісного позову не заперечила (а.с.46). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що первісну позовну заяву належить задовольнити зважаючи на наступне. Судом встановлено, що забудовником житлового будинку в с.Пасіка на земельній ділянці площею 0,07 га на підставі рішення виконкому Сусківської сільської ради депутатів трудящих за №9 від 09 квітня 1976 року був [PERSON] , що стверджується свідоцтвом №1 садиби в сільських населених пунктах УРСР від 29.11.1976 року (а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.11.2021 року виданого виконавчим комітетом Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області [PERSON] помер [INFO] (а.с.6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 листопада 1982 року, актовий запис №49, батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] зазначено [PERSON] . Після одруження [PERSON] змінила прізвище на шлюбне « [PERSON] » (рішення Свалявського районного суду від 14.11.2012 року (справа №710/1535/17) (а.с.10-11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 липня 2016 року, актовий запис №17, проведений Виконавчим комітетом Сусківської сільської ради Свалявського району (а.с.12). [PERSON] , яка померла [INFO] була матір`ю: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01 вересня 2006 року, актовий запис №23 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14 серпня 2007 року, актовий запис №16 (а.с.13-14). Згідно відповіді Полянської сільської ради від 16.03.2023 року № 519/01-14, [PERSON] . який помер [INFO] на момент смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , разом з ним були зареєстровані [PERSON] ., [INFO], [PERSON] , [INFO] та [PERSON] ., [INFO] (а.с.16). Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 січня 2023 року у справі №306/1831/22 визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди за [ADDRESS] в порядку спадкування за померлим батьком [PERSON] (а.с.18-19). Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року вищевказане рішення скасовано (а.с.20-22). Відповідно до Відомостей з державного реєстру речових прав від 14 березня 2024 року [PERSON] оформила право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). За приписами ч.2,3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі на підставі записів у по господарських книгах. Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зазначено, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За приписами ч. 1 та 3 ст. 1266 ЦК України Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За правовим висновком ,викладеним у Постанові ВСУ від 07.06.2017 № 523/8165/15-ц, під спадкуванням за правом представлення розуміють особливий порядок закликання до спадкування спадкоємців за законом, коли одна особа у випадку смерті іншої особи, яка є спадкоємцем за законом, до відкриття спадщини ніби заступає на її місце і набуває право спадкування тієї частки у спадковому майні, яку отримав би померлий спадкоємець, якби він був живий на момент відкриття спадщини. У постанові ВС від 05 квітня 2022 року у справі №607/26208/19 зазначено, що суд першої інстанції, з яким погодився судапеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про припинення речового права відповідачки на спірну квартиру, правильно застосував положення ч.3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, яка набула чинності 16 січня 2020 року, оскільки рішення суду про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину має ухвалюватись одночасно з припиненням права власності, що призводить до ефективного захисту порушеного права спадкоємця. За таких обставин суд дійшов висновку, що первісний позов є обгрунтованим. Щодо зустрічного позову про визнання за [PERSON] права власності на частини спірного будинку суд зазначає наступне [PERSON] звернулась до Свалявської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, про що свідчить витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі за №68579454 від 17 лютого 2022 року за спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.37). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.04.1974 року [PERSON] , яка народилася [INFO] батьком є [PERSON] (а.с.7). Після одруження [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 20 лютого 1993 року (а.с.35, 38). Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] . Статтею 1217 ЦК України, встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз`яснено щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. За таких обстави, враховуючи, що [PERSON] є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] , та не може належним чином оформити спадщину у нотаріуса в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно суд дійшов висновку, що зустрічний позов належить задовольнити. Щодо розподілу судових витрат суд констатує наступне. За приписами ч. 1,2,6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що [PERSON] , на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, а [PERSON] не заперечила щодо задоволення позову (визнала його), суд дійшов висновку про стягнення з останньої на користь держави 1211,60 грн та повернення їй з державного бюджету 50% сплаченого нею судового збору у розмірі 605,80 грн.

Outcome: approved