Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

Представник позивача - адвокат Бут Н. В. звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі від заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивачка 05 жовтня 2013 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції, актовий запис № 831. В період зареєстрованого шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . В позові вказано, що подружні стосунки з відповідачем не склалися та сторони мешкають окремо з серпня 2019 року, спільного господарства не ведуть, а подальше подружнє життя є неможливим. Домовленості щодо способу утримання дитини між позивачем та відповідачем не досягнуто. При цьому їх спільний син потребує нормального харчування, придбання одягу, лікування. Тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач та її представник - адвокат Бут Н. В. в судове засідання не з`явилися. Згідно поданої заяви позов підтримали та просили розглянути справу за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу за його відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалою суду від 08 серпня 2024 року постановлено відмовити у прийнятті визнання позову відповідачем [PERSON] згідно заяви від 08 серпня 2024 року і здійснювати розгляд справи в порядку заочного провадження. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05 жовтня 2013 року, який був зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського міського управління юстиції, актовий запис № 831 (а.с.16). В період зареєстрованого шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Судом встановлено, що сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з серпня 2019 року, про що вказано в позові. Спір про поділ майна, місце проживання дитини - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд виходить з такого. Відповідно ст. ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Доказів щодо існування будь-якої домовленості стосовно розміру щомісячного утримання дитини між сторонами не надано, у зв`язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом. Суд при визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів, який не надав до суду доказів про своє працевлаштування та про розмір отримуваного ним заробітку, а також враховує матеріальне становище позивачки, яка також не надала до суду доказів про своє працевлаштування та про розмір отримуваного нею заробітку, стан здоров`я як відповідача, так і дитини, її вік та потреби. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Так, при визначені розміру аліментів на дитину суд виходить з того, що з 01 січня 2024 року в Україні прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 гривень, а права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Тому як позивач так і відповідач повинні нарівні матеріально забезпечувати своїх дітей, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров`я як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано. У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України, враховуючи, задоволення позовних вимог позивачки, слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1 073 гривні 60 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду (а.с. 8). Також, у зв`язку із задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 гривні 60 копійок, оскільки позивач при зверненні з позовом про стягнення аліментів звільнена від цих витрат. Стосовно питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката суд вважає, що оскільки суду були надані докази надання такої допомоги (а.с.22-24), та вони є співмірними з предметом позову, тому є підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат.

Outcome: approved