Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

представник позивачки звернулася до суду з даним позовом у зв`язку з розпадом сім`ї, що є підставою для розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що сторони мають різні погляди на життя та сімейні відносини, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, а тому подальше збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивачки. Представник позивачки подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач позов не визнав та наполягав на збереженні сім`ї подружжя, яке могло б відбутися за сплином часу. Просив час для примирення та зазначив, що він з позивачкою тривалий час з 2008 року перебуває в шлюбі, від якого вони мають двох малолітніх дітей 2017 року народження, а взаємовідносини сторін погіршилися нещодавно. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 липня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 липня 2008 року, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1342. Від вказаного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 09 червня 2017 року), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 09 червня 2017 року). Як встановлено з пояснень відповідача, сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Ухвалою суду від 27 червня 2024 року сторонам надавався строк для примирення терміном на один місяць, однак останні примирення так і не досягли, коли справа знаходиться на розгляді в суді з 11 січня 2024 року. Відомості про примирення сторін суду не надано. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Представник позивачки повторно подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримала та наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач після наданого строку для примирення в судове засідання призначене на 01 серпня 2024 року не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд позбавлений можливості в черговий раз відкласти розгляд справи в межах строку визначеного ст. 210 ЦПК України, коли відповідач надав свої пояснення суду, а тому вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача в загальному порядку. За таких умов, під час судового розгляду судом вжито заходи до примирення подружжя, й з огляду на позицію позивача суд переконався в неможливості примирення. Відтак, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя й збереження сім`ї є неможливим та інтересам позивача не відповідає, що згідно ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону й підлягають задоволенню.

Outcome: approved