Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

31 липня 2024 року [PERSON] , через свого представника, звернулася до суду із заявою, відповідно до якої просить видати обмежувальний припис, яким заборонити своєму сину, [PERSON] , строком на 6 (шість) місяців перебувати у місці спільного проживання, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Заяву мотивує тим, що упродовж тривалого часу вона потерпає від домашнього насильства із сторони свого сина, котрий зловживає алкогольними напоями, поводить себе агресивно, вчиняє відносно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. За вказані протиправні дії її син неодноразово притягувався як до адміністративної, так і до кримінальної відповідальності. Як жертва такого насильства потребує захисту в порядку Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому звертається до суду. Для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї просить про застосування обмежувального припису. В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали, з мотивів викладених в ній, просили її задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, хоча належно повідомлялася про дату та час судового засідання. Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що заявниця проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією її паспорта та довідкою форми №2 з місця проживання про склад сім`ї і прописки. За указаною адресою також проживає її син, [PERSON] , що підтверджується характеристикою на нього, датованою 29.07.2024 та підписаною директором і майстром дільниці ЛКП «Магістральне». Дослідивши копію вироку Франківського районного суду м. Львова від 18.11.2022 у справі №\~465/4291/22 (провадження 1-кп/465/1128/22) встановлено, що [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України, та із застосуванням ч.\~4 ст.\~70, ч.\~1 ст.\~71 КК України, остаточно призначено покарання у виді 6 (шести) місяців арешту. Вироком суду встановлено, що у період часу з 02.02.2021\~по 11.07.2022 [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , маючи прямий умисел на вчинення домашнього насильства на побутовому ґрунті, систематично (02.02.2021,\~близько 01:00\~год.; 05.03.2021, близько 01:00 год.; 06.07.2021 близько 22:00 год.; 04.11.2021, близько 08:00 год.; 09.11.2021, близько 05:00 год.; та 11.07.2022, близько 23:30 год.) вчиняв психологічне та фізичне насильство над своєю матір`ю, [PERSON] , котра також проживає за указаною адресою, що призвело до психологічних та фізичних страждань та погіршення якості життя потерпілої [PERSON] . Зокрема, [PERSON] , агресивно поводився з [PERSON] , висловлювався у її сторону нецензурною лайкою, ображав її, погрожував матері фізичною розправою, чинив моральний тиск на неї, поводився неадекватно, перекидав речі у квартирі, виламав у ній двері, штовхав та вдарив матір кулаком по голові, не завдавши їй тілесних ушкоджень. Відповідно до вироку суду, під час вчинення указаних дій, які мали місце 05.03.2021, перебував з ознаками наркотичного сп`яніння, а 11.07.2022 перебував у нетверезому стані. Крім цього, судом досліджено вирок Франківського районного суду м. Львова від 10.08.2023 у справі №\~465/719/23 (провадження 1-кп/465/884/23), з якого встановлено, що між потерпілою [PERSON] , з одного боку, та обвинуваченим [PERSON] , з іншого боку, затверджено угоду про примирення. Вироком [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити покарання у вигляді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин. Вироком суду встановлено, що у період часу з 26.07.2022\~по 25.11.2022 [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою [ADDRESS] , маючи прямий умисел на вчинення домашнього насильства, на побутовому ґрунті, систематично (26.07.2022, близько 18:30 год.; 03.09.2022, близько 22:00 год.; 03.09.2022, близько 23:50 год.; та 25.11.2022, близько 20:23 год.) вчиняв психологічне та фізичне насильство над своєю матір`ю, [PERSON] , котра також проживає за вказаною адресою, що призвело до психологічних та фізичних страждань та погіршення якості життя потерпілої [PERSON] . Зокрема, [PERSON] агресивно поводився з [PERSON] , висловлювався у її сторону грубою нецензурною лайкою, словесно ображав її, погрожував матері фізичною розправою, чинив психологічний тиск на неї, поводився неадекватно, шарпав за одяг, порушив терміновий заборонний припис. Також судом встановлено, що постановою Франківського районного суду м.\~Львова від 01.02.2023 у справі №\~465/514/23 (провадження 3/465/810/23) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2\~ст.\~173-2\~КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постановою суду встановлено, що 22.01.2023, близько 20 год. 10 хв. [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку за місцем свого проживання за адресою [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно свого батька [PERSON] , а саме виражався нецензурною лайкою, дебоширив, внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров"ю потерпілого, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.173-2 КУпАП. Крім цього, відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 20.12.2023 у справі №\~465/8125/23 (провадження №\~3/465/3839/23) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2\~ст.\~173-2\~КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постановою суду встановлено, що [PERSON] 01.10.2023, близько 13 год. 00 хв. за місцем свого проживання, повторно протягом року, вчинив відносно своєї матері [PERSON] домашнє насильство, тобто умисні дії фізичного та психологічного характеру, які полягали в штовханнях, образах нецензурною лайкою, внаслідок чого завдав потерпілій психологічних страждань, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.\~2 ст.\~173-2 КУпАП. Карткою обліку адміністративного правопорушення, із змісту якої встановлено, що 17.07.2024, близько 18 год. 40 хв. [PERSON] за адресою свого проживання ( [ADDRESS] ), перебуваючи з ознаками наркотичного сп`яніння порушив умови ТЗП №\~АА302505 від 13.07.2024. Оцінка судом. Відповідно до ч.\~1 ст.\~4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В свою чергу, згідно із п.\~1 ч.\~1 ст.\~350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п. 3, 4, 6, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №\~756/3859/19 (провадження №\~61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Пунктом 41 постанови Верховного Суду від 24.05.2024 у справі №\~569/19137/23 зазначено, що оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Водночас, пунктами 1, 10 ч.\~1 ст.\~21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства; звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.\~6 ст.\~82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Висновки суду за результатами розгляду заяви. З огляду на викладене суд, вважає доведеним той факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] . Враховуючи тривале продовження незаконних дій, незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, з подальшим засудженням [PERSON] , суд вважає, що у даному випадку повністю відсутні дієві запобіжники щодо попередження вчинення насильства кривдником по відношенню до власної матері. Тому суд вважає високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи. Такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, вказують на злісність особи кривдника та неспроможність усунути небезпеку для постраждалої особи, окрім як шляхом видачі обмежувального припису стосовно кривдника. Тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис, яким заборонити [PERSON] перебувати у місці спільного проживання з постраждалою. Відповідно до приписів п.\~10 ч.\~1 ст.\~430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду. Щодо судових витрат. Відповідно до ч.\~3 ст.\~350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved