Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. З відповідачем по справі вона перебуває в шлюбі з 12 липня 2003 року зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, від спільного життя у них народилося троє дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер - [INFO] . Позивачка вказувала на те, що подружнє життя не склалося, вони втратили взаєморозуміння, мають різні погляди на життя, різні характери. Вони дійшли висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю у кожної із сторін. Внаслідок чого збереження шлюбу та спільне проживання неможливе і буде суперечити їх інтересам. Просила розірвати шлюб. Позивачка та представник позивача у судове засідання не з`явилися про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, у матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримал у повному обсязі (а.с.17). Відповідач в судове засідання не з`явився про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю (а.с.40). В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 12 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 723, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного життя мають троє дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер - [INFO] . Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки не підтримуються, шлюб має формальний характер, збереження сім`ї не можливе, такий шлюб суперечить інтересам подружжя. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Норми частин 3 і 4 ст. 56 СК України передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши дійсні взаємини подружжя, причини подання позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб між сторонами має бути розірваний. Згідно з ч.1 ст.141 та ч.1 ст.142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За правилами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. З квитанції що міститься в матеріалах цивільної справи, вбачається, що при пред`явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., (а.с26). Пред`явлений нею позов задоволений. Враховуючи, що розгляд справи по суті не здійснювався, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, що становить 605 гривень 60 копійок, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на оплату судового збору у розмірі 605 гривень 60 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved