Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Представник заявниці - адвокат Ейбут Є.І., яка діє на підставі ордеру серії СА №1080514 від 19.03.2024р., - звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період з січня 2021 року по [INFO] [PERSON] із загиблим у зоні військових дій [PERSON] . В обґрунтування вимог в заяві зазначається, що заявниця та [PERSON] з червня 2021 року проживали однією сім`єю у квартирі, яка належить матері заявниці, вели спільне господарство, мали спільний бюджет і фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Будучи військовослужбовцем, [PERSON] [INFO] загинув в результаті бойових дій під час захисту Батьківщини, внаслідок чого члени його сім`ї мають право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 15 млн.грн., яка розподіляється рівними частками на всіх її отримувачів. До членів сім`ї військовослужбовця відносяться і жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. На даний час існує необхідність у призначенні та отриманні відповідних виплат у зв`язку із загибеллю військовослужбовця [PERSON] , внаслідок чого заявниця змушена звернутись до суду для отримання судового рішення про підтвердження факту її проживання однією сім`єю з загиблим. 08.04.2024р. судом відкрито провадження у справі. В судовому засіданні заявниця підтримала свої вимоги та наполягала на їх задоволенні. Суду пояснила, що з [PERSON] вона познайомилась у червні 2021 року і з того часу вони стали проживати разом, як чоловік і дружина в квартирі, яка належить матері заявниці. Зазначила, що між ними були гарні стосунки: разом проживали та вели спільне господарство; мали спільний бюджет (спільно придбавали майно, в тому числі за рахунок кредитних коштів і гасили кредитні зобов`язання); разом відпочивали; разом проводили час дозвілля в спільних компаніях друзів; були знайомі з родичами один одного та їздили до них погостити. Вона була знайома з сестрою [PERSON] , але не познайомилась з його батьком, оскільки той веде аморальний спосіб життя внаслідок зловживання спиртними напоями. Зауважила, що разом з [PERSON] вони мали намір створити сім`ю та завести дітей, але у лютому 2023 року [PERSON] був мобілізований і тому вони не встигли укласти шлюб. Представник заявника - адвокат Ейбут Є.І. - в судовому засіданні також підтримала вимоги заявниці та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у заяві. Додатково пояснила, що заявниця та загиблий [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, але не встигли зареєструвати шлюб, внаслідок чого заявниця вимушена наразі звертатись до суду з даною заявою для встановлення відповідного юридичного факту. За клопотанням заявниці та її представника в судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які у своїх поясненнях зазначили, що підтверджують факт того, що заявниця та загиблий [PERSON] спільно проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, в період часу з червня 2021 року до моменту загибелі [PERSON] . Представник заінтересованої особи [INFO] - [PERSON] , який діє в порядку самопредставництва юридичної особи - в судове засідання не з`явився, проте надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі представника такої юридичної особи та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення учасників справи та свідків, дослідивши та оцінивши усі наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини справи. [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту опитування сусідів від 12.01.2024р. №97, засвідченого у департаменті соціальної політики Черкаської міської ради, заявниця разом з [PERSON] в період часу з червня 2021 року до 04.04.2023 року фактично проживали за адресою: [ADDRESS] /а.с. 11/. [PERSON] працював на посаді мерчендайзера в період часу з 02.01.2019 року по 04.04.2023 року і мав стабільний дохід у вигляді заробітної плати в середньому розмірі близько 14 000 грн. на місяць, що підтверджується відповідними довідками з місця роботи /а.с. 22-24/. Заявниця протягом 2022 році працювала на посаді лікаря-стоматолога і також мала стабільний дохід у вигляді заробітної плати в середньому розмірі близько 19 700 грн. на місяць, що також підтверджується відповідною довідкою про доходи /а.с. 25/. Згідно інформації ВДРАЦС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) [PERSON] не перебував у зареєстрованих шлюбах, а також не був зареєстрований батьком дитини /а.с. 69-70/. 09.02.2023р. [PERSON] отримав військовий квиток /а.с. 10/. [INFO] [PERSON] загинув в м. Кремінна Сєвєродонецького району Луганської області від вибухової травми внаслідок військових дій, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті /а.с. 8-9/. Після смерті [PERSON] заявниця звернулась до [INFO] з заявою про призначення одноразової грошової допомоги за загиблого солдата. Натомість листом від 02.02.2024р. відповідна заява була повернута без реалізації для доопрацювання та роз`яснено, що за поданими документами неможливо встановити наявність у заявниці права на отримання відповідної одноразової грошової допомоги /а.с. 32/. Батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] /а.с. 71-72, 95/. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 10.04.2024р. після смерті [PERSON] спадкові справи не заводились /а.с. 67-68/. Заявниця стверджує, що характер стосунків між нею та [PERSON] за своїм змістом відповідав подружнім, оскільки в період часу з червня 2021 року до моменту смерті [PERSON] вони проживали разом однією сім`єю, як чоловік та дружина, вели спільне господарство та мали спільний побут. На підтвердження відповідних доводів судом додатково досліджено надані заявницею наступні письмові докази: квитанція від 25.07.2022р. про придбання ноутбука /а.с. 12/; квитанції про грошові перекази, що здійснювались заявницею /а.с. 13-21/; квитанція від 24.03.2023р. про надсилання заявницею посилки [PERSON] /а.с. 19/; скріншоти переписки у месенджері viber /а.с. 26-31/; спільні фотозображення заявниці з [PERSON] /а.с. 35-37/. Оскільки законом не передбачено окремого порядку щодо документального підтвердження факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, то встановлення такого факту можливе лише у судовому порядку, а тому заявниця звернулась до суду з даною заявою. Надаючи оцінку доводам заявника та встановленим обставинам справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ст.ст. 293, 315 ЦПК суд може установити будь-який факт, що має юридичне значення для фізичної особи, від якого залежить подальший розвиток цивільних правовідносин, у яких така особа є учасником. Натомість особливістю справ окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, є та обставина, що суд може визнати існування лише тих певних фактичних обставин дійсності, які породжують настання наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення суб`єктивних цивільних прав, юридичних обов`язків, а також цивільних правовідносин в цілому, тобто юридичні факти можуть бути встановлені судом лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що встановлення факту проживання заявниці з [PERSON] однією сім`єю необхідне їй з метою підтвердження наявності в неї права на отримання одноразової грошової допомоги Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей регулюються Законом України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011). Згідно з п. 1 ст. 16 Закону №2011 одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пп. 1 п. 2 ст. 16 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. Пунктом першим статті 16-1 Закону №2011 передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. Відповідно до п. 4 ст. 16-1 Закону №2011 до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: - діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; - вдова (вдівець); - батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); - внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); - жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; - утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». В той же час діюча редакція статті 16-1 Закону №2011 набула чинності з 29.03.2024р., оскільки викладена в редакції згідно з Законом України №3515-ІХ від 09.12.2023р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» (далі - Закон №3515). Суд звертає увагу, що положення ст. 16-1 Закону №2011 неодноразово змінювались законодавцем і мали різний зміст в різні проміжки часу. Зокрема, Законом України від 29.07.2022р. №2489-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» (далі - Закон №2489) текст статті 16-1 Закону №2011 було викладено в наступній редакції «У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)»». У правовій науці дія нормативно-правового акту (закону) у часі визначається, як реалізація нормативно-правового акта щодо суспільних відносин, що виникли після набрання ним чинності або до набрання ним чинності і тривали станом на дату набрання актом чинності. За загальним правилом дія закону поширюється на суспільні відносини, що виникли (тривають) після набрання ним чинності. Це означає, що закони не мають зворотної дії у часі, якщо інше не передбачено Конституцією України чи законом (ст. 58 Конституції України). Отже, спираючись на засади темпоральної дії норм закону слід виснувати, що перелік осіб, які наділені правом на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у випадку загибелі військовослужбовця визначається нормою закону, яка діяла на момент загибелі військовослужбовця, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Закону №3515 цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов`язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги. Інших особливостей зворотної дії норм такого Закону його положення не містять. Таким чином, беручи до уваги, що Закон №2489 набув чинності 25.08.2022р., а Закон №3515 - 29.03.2024р., то в період часу з 25.08.2022р. до 29.03.2024р. до складу осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у випадку загибелі військовослужбовця, відносяться наступні категорії осіб: 1) батьки; 2) один із подружжя, який не одружився вдруге; 3) діти, які не досягли повноліття; 4) утриманці загиблого; 5) діти загиблої особи, зачаті за життя загиблої особи та народжені після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що [PERSON] був призваний на військову службу у лютому 2023 року (дата отримання військового квитка - 09.02.2023р.), а загинув - [INFO] . Отже, на той момент часу законом не надавалось право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у випадку загибелі військовослужбовця жінці, з якою загибла особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою. Таким чином, твердження заявниці про існування юридичного факту (проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в період з червня 2021 року по [INFO] [PERSON] із загиблим у зоні військових дій [PERSON] ) в аспекті правового зв`язку такого факту з правом, передбаченим ст. 16-1 Закону №2011, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки визнання такого факту судом не має (не стане) наслідком підтвердження наявності у заявниці права на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок загибелі солдата [PERSON] . Що стосується оцінки інших доводів заявниці, то враховуючи зміст її вимог та обставин спірних правовідносин, які мають значення для правильного вирішення справи за даною заявою і встановлені судом поза розумним сумнівом, суд не вбачає доцільним надання оцінки таким доводам та доказам на підтвердження відповідних обставин, оскільки такі доводи не впливають на правильність висновків суду. В цьому контексті, суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про необґрунтованість мети встановлення факту, який є предметом судового розгляду по даній справі, та відсутність юридичних наслідків для заявниці внаслідок визнання такого факту судом, то вимоги заявниці є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed