Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

В квітні 2024 р. позивач [PERSON] , інтереси якої представлені адвокатом Борисенко О.В., звернулась до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] : 1) аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно на повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з тим, що він продовжує навчання, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення 23 років або до припинення навчання; 2) аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття. Позов мотивований тим, що позивач перебувє з відповідачем з 20.02.2004 р. в зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають спільних дітей - повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин з січня 2024 р. відповідач не надає позивачу на належному рівні допомоги на утримання та виховання дітей, які проживають разом з нею. [PERSON] є студентом 2 курсу ННІТС «КПІ імені Сікорського», навчається на стаціонарній денній формі та в зв`язку з навчанням є постійна необхідність в придбанні нової техніки для можливого дистанційного навчального процесу в умовах воєнного стану. Крім того, оскільки навчальний заклад знаходиться в м.Києві на значному віддаленні від їх місця проживання, то син витрачає кошти на проїзд до місця навчання, а так як проходить навчання на стаціонарі, то позбавлений можливості знайти відповідну роботу, котра прокривали б витрати на навчання. Провадження у справі відкрито ухвалою від 23.04.2024 р. з призначенням розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Одночасно до участі в справі як третя особа на стороні позивача залучено [PERSON] . Відзив на позов не надходив. Позивач, будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, через підсистему «Електронний суд» представником позивача - адвокатом Єрмаком О.В. подана заява про розгляд справи без участі сторони позивача, в якій зазначено про те, що позовні вимоги підтримують і просять задовольнити позов в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, на підставі наявних даних і доказів і ухвалити заочне рішення відповідно до ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони у справі - позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , перебувають в шлюбі, зареєстрованому Відділом РАЦС Голосіївського РУЮ у м.Києві (актовий запис № 132 від 20.02.2004 р.). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За твердження позивача сини проживає з нею, відповідачем дана обставина не спростована. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України. Вирішуючи позовні вимоги в частини стягнення аліментів на дитину, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, обов`язок відповідача - утримувати свого малолітнього сина [PERSON] до досягнення останнім 18 років. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, право вибору способу стягнення аліментів (в частці від доходу або в твердій грошовій сумі) належить саме позивачу. Позивач обрала спосіб стягнення аліментів - в частці від доходу. Відповідно до ст.182 ч.2 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімум для дитину відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідно до вікової класифікації Всесвітньої організації охорони здоров`я відповідач є людиною молодого віку (до 45 років), за своїм віком належить до працездатних осіб, мешкає окремо від дитини, доказів наявності у нього інших утриманців або його незадовільного стану здоров`я, документів щодо його офіційного працевлаштування суду не надано. Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі, становить: з 1 січня 2023 р. - 3 196 грн. Згідно ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і обов`язку її утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім того, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дітей та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). Крім того, чинним цивільно-процесуальним законодавством (в порядку наказаного провадження) прямо визначено стягнення аліментів на 1 дитину в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але в наказному провадженні обмежується максимальний розмір аліментів - не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Для позовного провадження такого обмеження верхньої межі аліментів не передбачено. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання спільної дитини сторін в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку) відповідача, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку на кожну дитину. Суд вважає, що вказаний розмір аліментів є доцільним, відповідає інтересам обох сторін та інтересам дитини, а також чинному законодавству. Постановляючи рішення суд враховує, що в даному судовому провадженні позивачем не ставилось питання про стягнення додаткових витрат на дитину, а тому, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню саме на утримання дитини, а тому за позивачем залишається право на звернення до суду у встановленому законом порядку щодо участі відповідача у додаткових витратах згідно ст.185 СК України. На підставі ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. А відтак, у кожній зі сторін є право на звернення до суду в разі настання таких обставин. Крім того, у позивача, в разі необхідності, залишається право на звернення до суду про зміну способу стягнення аліментів (зміна частки на тверду грошову суму). Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 19.04.2024 року, і до повноліття дитини. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд виходить з такого. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч.1 ст.6 СК України). На час розгляду справи [PERSON] , [INFO] , є повнолітнім. Як вбачається з наданих позивачем документів, повнолітній син сторін у справі - [PERSON] - на момент розгляду справи є студентом 2 курсу Навчально-наукового інституту комунікаційних систем «КПІ імені Ігоря Сікорського», навчається стаціонарно за державним замовленням, закінчує навчання - 30.06.2026 р. Відповідно до ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється з випадку припинення навчання. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Отже, на відміну від стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення повнолітня (який є обов`язком батька незалежно від його матеріального стану) стягнення аліментів на повнолітнього сина (дочку), що продовжує навчання, може бути лише за сукупності вищевказаних умов. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина (ст.141 СК України). Отже, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.199 ч.3 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Тим самим, законодавець визначає і наявність виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням саме у вже повнолітніх сина та/або дочки, які продовжують навчання. А відтак, після досягнення повноліття отримання такої допомоги є і правом повнолітньої дочки (сина), що продовжують навчання. Третя особа у справі - повнолітній син сторін [PERSON] , який на час розгляду справи продовжує навчання та не досяг 23-років, висловила свою позицію до поданого позивачем, як матір`ю, позову про стягнення аліментів, якою підтримав позов та просив його задовольнити. Отже, на свою користь стягнути аліменти третя особа не просить. Відповідно до ст.81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Між тим, жодного доказу на підтвердження того, що в зв`язку зі стаціонарним навчанням на бюджетній основі [PERSON] потребує матеріальної допомоги (як стверджує в позові - придбання нової техніки для можливого дистанційного навчального процесу в умовах воєнного стану, оплата проїзду до місця навчання), позивачем не було надано суду. Крім того, жодного документа на підтвердження свого матеріального стану позивач не надала. Також позивач не надала документу про те, що повнолітній [PERSON] проживає разом з нею, що відповідно до ст.199 ч.3 СК України є підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів на дитину, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1 211,2 грн. в зв`язку з тим, що відповідно до ст.5 ч.1 п.3 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.51 Конституції України, ст.ст.141, 180-184, 191, 199 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved