Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

20.10.2022 позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з синами: першу та третю п`ятницю кожного місяця з 17:00 до неділі 18:00; щорічно, не менше одного місяця безперервно під час літніх канікул, з датою відрахування початку місяця не пізніше першого липня кожного року, щорічно не менше чотирьох днів під час осінніх та весняних канікул та не менше десяти днів під час зимових шкільних канікул. В обгрунтування позову послався на те, що 08.11.2008 сторони зареєстрували шлюб, який було розірвано 30.07.2018. У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю. З початку 2022 року відповідач чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, не відповідає на телефонні дзвінки, її місце проживання йому не відоме. Ухвалою суду від 24.10.2022 Сокальським районним судом Львівської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвлою суду від 30.01.2023 Сокальським районним судом Львівської області було замінено третю особу по справі, відділ у справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради на орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради. 15.05.2023 вищевказаний суд передав дану справу Червоноградському міському суду Львівської області за підсудністю. Ухвалою суду від 22.09.2023 Червоноградський міський суд Львівської області залучив до участі у справі в якості третьої особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради. 17.11.2023, 08.12.2023 у підготовчому судовому засіданні оголошувалась перерва для витребування доказів. Представник позивача подав заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. 09.01.2024 підготовче провадження по справі було закрито. 09.04.2024 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення такої. Зазначає, що позивачем не доведено, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей, не подано жодних доказів, адже він регулярно спілкується з синами, запропонований спосіб участі батька у вихованні дітей не відповідає їх інтересам та не може бути забезпечений в умовах війни. З моменту припинення шлюбних відносин, відповідач не перешкоджала у спілкуванні з синами, натомість позивач ухилявся від свого обов`язку по утриманню дітей, у зв`язку з чим, відповідач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, останнім було прийнято рішення на її користь. Позивач рішення суду не виконує. З початку війни відповідач з дітьми тимчасово виїхала за кордон. Позивач постійно спілкується з дітьми засобами зв`язку, що підтверджується листуванням у месенджерах, доданим до відзиву. Відповідач не чинить жодних перешкод. Запропонований позивачем спосіб участі у вихованні дітей не враховує їх тимчасове проживання за кордоном з метою безпеки. Вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю. 12.06.2024 представник відповідача подав додаткові пояснення у справі, де зазначив, що діти проживають за адресою: [ADDRESS] та навчаються в Хілсайд Мідл Скул , додає шкільні табелі та відомості з Служби громадянства та імміграції США. 18.06.2024 суд виніс ухвалу про витребування в органа опіки та піклування виконавчого комітету Червоноградської міської ради висновку щодо участі позивача у вихованні та спілкуванні з дітьми. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, вказаних у ньому. Позивач пояснив, що спілкується з дітьми в месенджерах, до того, спілкування також було обмеженим, не знав де і в яких умовах проживають діти, виїзд за кордон з ним не узгоджувався, він дозволу не давав. Щодо рішення про стягнення аліментів, дізнався коли воно було на виконанні. Представник позивача пояснив, що шлюб між сторонами розірвано 2018. З 2012 фактичний контак припинився, втратився зв`язок. До цього часу позивач з дітьми спілкувався, телефонував. Неможливість проживання на території України є надуманим. Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив з підстав, вказаних у відзиві. Пояснив, що позивач звернувся до суду але не навів жодного підтвердження вчинення перешкод відповідачем у спілкуванні з дітьми. 01.03.2022 відповідач з дітьми виїхала за кордон законним шляхом, задля безпеки останніх. Запропонований спосіб позивача у вихованні дітей не може гарантувати їм безпеку. На даний час батько спілкується з синами у спосіб, який найбільше відповідає їх інтересам. Відповідач не заперечує щодо спілкування електронними засобами зв`язку. Також зазначає, що позивач не сплачує аліменти на дітей. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила, що орган опіки та піклування не в змозі надати висновок щодо участі позивача у вихованні та спілкуванні з дітьми, оскільки вони з матір`ю перебувають за кордоном, тому неможливо обстежити умови проживання. Щодо задоволення позову, покладається на думку суду. Вислухавши пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд, даючи правову оцінку спірним правовідносинам, встановив наступне: Сторони зареєстрували шлюб 08.11.2008 у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, який було розірвано 30.07.2018 рішенням Залізничного районного суду м. Львова (а.с. 6, т. 1). У шлюбі в сторін народилось двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] (а.с. 7,8). Згідно з відомостями, які було витребувано судом у Державної прикордонної служби України, відповідач востаннє перетинала кордон України 07.07.2022 із пункту пропуску Шегині (а.с. 104, т. 1). 26.10.2020 Залізничним районним судом м. Львова прийнято рішення щодо стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 3000 грн, по 1500 грн на кожну (а.с. 18-21, т. 2). Відповідно до копії розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01.07.2024, виданого Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, сукупний розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів на утримання дітей з жовтня 2019 по червень 2024 становить 196513,11 грн. (а.с. 221-222, т.2). Згідно з копіями паспортів громадян України для виїзду за кордон [PERSON] серії [NUMBER] та [PERSON] серії [NUMBER] , діти перебувають за кордоном (а.с. 23-39, 42-58, т. 2). Відповідно до фототаблиць листування у месенджері, позивач спілкується з синами за допомогою електронних засобів зв`язку (а.с. 59-172, т. 2). Із поданих копій звітів про оцінки, відзнак у навчанні вбачається, що діти навчаються за кордоном у школі Хілсайд Мідл Скул (а.с. 215-218, т. 2). Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції). У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). В силу ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Рівність прав батьків щодо дитини закріплена у нормі ст.141 Сімейного Кодексу України, де також зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім цього, відповідно до ст.ст. 150-153 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із ч.2, 3 ст.157 Сімейного Кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як вбачається зі змісту ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Системний аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дітей, також має право на особисте спілкування з ними, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, і таке спілкування відбувається саме в інтересах дітей. Після проголошення воєнного стану в Україні відповідач з дітьми змінила своє місце проживання і на даний час проживає за кордоном. Позивач та його представник посилаються на те, що відповідач без повідомлення і згоди позивача вивезла за кордон дітей і фактично позбавила його участі у спілкуванні з ними. Суд вважає, що відповідач у правовий спосіб виїхала за кордон, оскільки в Україні з 24.02.2022 ввели воєнний стан і відповідно до Правил перетину кордону України громадянами України від 27 січня 1995 року № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України), документів, що містять відомості про особу на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. Суд зазначає, що позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо дітей. Жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні дітей відповідач не має, хоча діти проживають з нею. Також сторона відповідача зазначила, що позивач має можливість спілкуватись із дітьми через соціальні мережі. Проте, як встановлено у судовому засіданні, позивач визнав, що такої постійної можливості не має. З дітьми складно спілкуватися. Час від часу вони можуть обмінятися SMS повідомленням. Він не знає чим вони займаються. З матір`ю не має контакту. Тому суд вважає, що позивач не в достатній мірі може спілкуватися із дітьми і мають місце перешкоди в цьому. Відсутність в дітей спілкування із батьком може негативно вплинути на їх розвиток та формування як особистостей, які не мають повноцінного спілкування з обома батьками, у них може сформуватися негативне, викривлене ставлення до іншого з батьків, як особи, негативне ставлення до інших членів родини іншого з батьків, тощо. Установивши, що в добровільному порядку сторони не досягли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з синами, урахувавши встановлені у цій справі конкретні обставини, інтереси дітей, а також інтереси відповідача та позивача, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову про визначення способу участі батька, який проживає окремо від синів, у їх вихованні. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що участь позивача у вихованні своїх дітей є доцільною. Також, суд приймає до уваги ту обставину, що в Україні введено воєнний стан і на даний час відсутні реальні можливості у безпосередньому спілкуванні з дітьми, тому ефективним способом реалізації такого права, на думку суду, буде встановлення позивачу систематичного спілкування з дітьми через соціальні мережі. Проте, у випадку прибуття дітей до України, можливе встановлення безпосередніх побачень з дітьми. Тому, виходячи з інтересів дітей та умов їх нормального виховання і навчання, суд вважає, що доцільним буде визначити такий графік побачень позивача із синами: 1) спілкування один раз в тиждень у середу з 18:00 до 22:00 год. та на вихідні(субота, неділя з 16:00 до 22:00 год.) засобами аудіо- відеозв`язку через систему Viber, а іншими засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку - без обмежень, під час перебування дітей за межами держави Україна; 2) під час перебування дітей на території України систематичні особисті побачення: - в першу та третю п`ятницю кожного місяця з 17:00 год. до неділі 18:00 год., - щорічно 2 тижні безперервно під час літніх канікул, з датою відрахування початку місяця не пізніше 1 липня кожного року, - щорічно не менше чотирьох днів під час осінніх та весняних канікул та не менше десяти днів під час зимових шкільних канікул. З врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно із ст.141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача слід 992,40 грн. судового збору.

Outcome: partial