Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, військова частина [NUMBER] про встановлення факту самостійного виховання дітей. Посилається на те, з 18.07.2011 р. по 10.04.2020 р. вона перебувала у шлюбі з [PERSON] .. В шлюбі народилось двоє дітей 2012 та 2016 років народження, які проживають із нею та перебувають на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дітей не бере, перебуває на території РП. Спорів із відповідачем щодо місця проживання дітей немає. Вона ж є військовослужбовцем, звільнятись з військової служби не планує, однак, може бути у будь-який час переведеною для проходження військової служби за межі області, у зв`язку із чим не зможе виконувати свої батьківські обов`язки. Наполягає на розгляді зазначеної вимоги саме в порядку позовного провадження, оскільки спір між батьками про виховання дітей не може розглядатись в порядку окремого провадження. Оскільки визначення відповідача, вибір предмету та підстав позову є виключною компетенцією позивача, ухвалою суду від 18.07.2024 р. позивачу роз`яснювалось право до початку розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову. Цим правом позивач не скористалась. Подала заяву, у якій просила розгляд справи проводити без її участі. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, подав заяву, у якій просив розглянути справу без його участі. Підтримав позицію органу щодо відсутності повноважень у спірних відносинах. Інші учасники провадження в судові засідання не з`являлись, пояснень по справі не надавали. Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Позивач з 28.02.2022 р. проходить військову службу, що підтверджується військовим квитком [NUMBER] від 13.11.2023 р.. З 18.07.2011 р. по 10.04.2020 р. вона перебувала у шлюбі з відповідачем, що підтверджується рішенням Ярмолинецького районного суду у справі №689/56/20 від 10.03.2020 р. про розірвання шлюбу. В шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження [NUMBER] від 22.08.2012 р. та [NUMBER] від 04.07.2016 р. відповідно. Позивач [PERSON] та діти проживають разом без реєстрації за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї №64 від 27.03.2024 р. Відповідач [PERSON] зареєстрований за іншою адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Ярмолинецької селищної ради №92 від 24.05.2024 р., участі у вихованні дітей не приймає за інформацією, наявною у вчителів Ясенівської гімназії, які посилаються на відсутність зв`язку батька із гімназією, неучасті у батьківських зборах тощо, що підтверджується довідкою та характеристиками. Позивач зверталась до органу опіки і піклування Ярмолинецької селищної ради про надання рішення про здійснення одноосібного виховання дітей, однак, листом від 15.04.2024 р. №769 отримала відмову з тих мотивів, що надання такого рішення не належить до компетенції цього органу. У зв`язку із цим просить в порядку позовного провадження встановити факт самостійного виховання дітей, оскільки інакше у майбутньому вона може бути переведена на службу поза межами області. Позивач визнає, що, оскільки вона проживає разом із дітьми окремо від відповідача, спорів про місце проживання та виховання дітей між ними немає. Згідно з ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, законом встановлено, що зверненню до суду має передувати порушення, невизнання чи оспорювання цивільного права або інтересу зі сторони відповідача. Законодавство не передбачає можливості звернення із позовом на майбутнє до фактичного порушення, невизнання чи оспорювання цивільного права. Матеріали справи не містять доказів фактичного порушення стверджуваних прав чи інтересів позивача відповідачем на дату звернення із позовом. Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено ч. 1 ст. 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Щодо можливості встановлення такого факту у порядку не позовного, а окремого провадження, у постанові ВС від 05.06.2024 р. у справі №283/1199/23 була сформована правова позиція, суть якої зводиться до визначення законодавством саме позасудового порядку встановлення такого факту. Відносини по\~вихованню дітей\~регулюються нормами\~СК України\~на засадах\~добровільності.\~Так,\~згідно із\~ч.\~ч.\~2,\~3\~ст.\~54\~СК України,\~усі найважливіші\~питання життя\~сім`ї\~мають вирішуватися\~подружжям спільно,\~на засадах\~рівності.\~Дружина,\~чоловік мають\~право противитися\~усуненню їх\~від вирішення\~питань життя\~сім`ї. Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають\~переважне право\~перед іншими\~особами на особисте\~виховання дитини. Батьки\~мають право\~залучати до\~виховання дитини\~інших осіб,\~передавати її\~на виховання\~фізичним та\~юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Спір щодо участі у вихованні дитини тим з батьків, який проживає окремо від неї, відповідно до ст. 158 СК України вирішується органом опіки та піклування за заявою\~матері,\~батька дитини.\~Тоді орган\~опіки та\~піклування визначає\~способи участі\~у вихованні\~дитини та\~спілкуванні з\~нею того\~з батьків,\~хто проживає\~окремо від\~неї. Рішення\~про це\~орган опіки\~та піклування\~постановляє на\~підставі вивчення\~умов життя\~батьків,\~їхнього ставлення\~до дитини,\~інших обставин,\~що мають\~істотне значення. Це рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. І лише у тому випадку, коли той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тоді суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, що встановлено у ст. 159 СК України. Із заявою, передбаченою у ст. 158 СК України позивач не зверталась до органу опіки та піклування (зверталась з іншого питання), докази наявності будь-якого спору між сторонами щодо виховання дітей відсутні, як і докази порушення будь-якого права позивача. Ст. 18 СК України встановлює перелік способів захисту прав у сімейних відносинах, які може застосовувати суд. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про помилковість обрання позивачем способу захисту, який не є ефективним. Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 р. у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 р. у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 р. у справі № 569/17272/15-ц. Суд звертав увагу позивача в ухвалі від 18.07.2024 р. на обраний спосіб захисту, однак, позивач не скористався своїм правом на зміну предмету чи підстав позову. Таким чином, позивачем помилково обрано спосіб захисту, який сам по собі не захищає стверджуване право, а створює лише передумову для майбутнього вирішення організаційних питань військової служби. З огляду на викладене у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed