Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

І. Суть спору 23.05.2024 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що 07 травня 2006 року між нею та відповідачем - [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Іваничівського районного управління юстиції у Волинській області, про що складено відповідний актовий запис за № 27. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося у зв`язку з тим, що у сторін різні характери, інтереси та погляди на життя. Між ними не існує взаєморозуміння, любові, поваги та довіри, наявні складнощі у спілкуванні. Примирення з відповідачем та збереження сім`ї позивачка вважає неможливим. Сім`я фактично розпалась, з 2018 року разом подружжя разом не проживає, спільний побут не веде, шлюбних стосунків не підтримує, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їхнього розлучення. Подальшого спільного життя як подружжя та примирення позивачка не бажає, та вважає, що збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам дитини. Спору щодо місця проживання дитини сторони не мають. З огляду на такі обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . ІІ. Позиція учасників справи У судове засідання позивачка не з`явилася. 19.06.2024 року та 25.07.2024 року від [PERSON] надійшли заяви про здійснення розгляду справи без її участі, підтримання позовних вимог, прохання такі задовольнити та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання двічі не з`явився; про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судових повісток, конверти з якими щоразу поверталися на адресу суду із відмітками: «адресат відсутній за вказаною адресою». Також [PERSON] викликався в судове засідання шляхом розміщення на сайті Судової влади України відповідного оголошення. Причин неявки [PERSON] суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подано; відзив на позовну заяву не подавав. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 27.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання 25.06.2024 року належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи не прибули, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 25.07.2024 року. Про час і місце розгляду справи відповідач неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача судових повісток, конверти з якими щоразу поверталися на адресу суду із відмітками: «адресат відсутній за вказаною адресою». [PERSON] викликався в судове засідання шляхом розміщення на сайті Судової влади України відповідного оголошення. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. У зв`язку із неявкою [PERSON] , у відповідності до вимог ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України, 25.07.2024 року суд ухвалив провести заочний розгляд справи, без участі відповідача, оскільки позивачкаа не заперечує проти такого вирішення справи, ухваливши заочне рішення. Згідно з ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. ІV. Обставини справи, встановлені судом 07 травня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іваничівського районного управління юстиції у Волинській області, про що складено відповідний актовий запис за № 27, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно 14.09.2023 року. Прізвище дружини\~після державної\~реєстрації шлюбу\~ [PERSON] (а.с.4). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 12.09.2023 року (а.с. 5). Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивачки, подружнє життя з відповідачем не склалося у зв`язку з тим, що у них різні характери, інтереси та погляди на життя. Між подружжям не існує взаєморозуміння, любові, поваги та довіри, наявні складнощі у спілкуванні. Сім`я фактично розпалась, з 2018 року разом подружжя разом не проживає, спільний побут не веде, шлюбних стосунків не підтримує, у зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їхнього розлучення. Примирення з відповідачем, збереження сім`ї та подальше спільне життя як подружжя позивачка вважає неможливим. [PERSON] вважає, що збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам дитини. Спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній. З огляду на такі обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції Українита ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з правлюдини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбних стосунків протягом тривалого часу та не відновлюють сімейних відносин, не мають спільної згоди щодо примирення, вбачаються підстави, що свідчать про стійкий розлад подружніх стосунків. З урахуванням приписів Сімейного Кодексу України щодо вільності шлюбу, встановлених судом обставин щодо фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами та припинення сторонами ведення спільного господарства, категоричної позиції позивача та, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, суд переконаний, що суд дійшов переконання, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а, оскільки, шлюб між сторонами існує формально, то згідно з ст.112 Сімейного кодексу України наявні всі підстави для розірвання такого. Згідно із ст.113 СК України суд вважає можливим залишити позивачці прізвище, яке вона отримала у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу [PERSON] , за вказівкою останньої.

Outcome: approved