Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

Позивач 04 квітня 2024 року звернувся у суд з позовом про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ними 21.07.2012 було укладено шлюб. У даному шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У 2023 році їхні стосунки почали суттєво погіршуватися, вони стали часто сваритися з різних причин. У них з відповідачкою відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя та виховання дітей. Вони втратили взаєморозуміння та почуття любові і поваги один до одного. З весни 2023 року вони проживають окремо, не підтримують подружніх відносин і не ведуть спільного господарства. Подальше перебування у шлюбі за таких обставин неможливе і суперечить його інтересам. На підставі наведеного просить розірвати шлюб. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Подала заяву, у якій зазначила, що даний спір виник з вини позивача, який у лютому 2023 року спровокував сварку, без жодних пояснень покину сім`ю та переїхав жити в інше житло, на зв`язок не виходив, всі прохання спілкуватися з дітьми ігнорував та зазначав, що не має на це часу. Просила шлюб розірвати. Представник відповідача у судовому засіданні щодо розірвання шлюбу не заперечила. Просила такий розірвати. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. У відповідності до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 2012 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.03.2024, і від спільного подружнього життя мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час не має взаєморозуміння, виникали сварки, з лютого 2023 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, втратили один до одного хороші почуття і наміру продовжувати подальші шлюбні відносини не мають та що збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхніх дітей. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. Окрім цього, представником відповідача заявлено клопотання про відшкодування на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. П.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи вищенаведене та те, що позов задоволено повністю, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат. На підставі ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved