Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Співпозивачі звернулась до суду з позовом про визнання права власності на частки житлового будинку. В обґрунтування позивних вимог як на підставу позову посилаються на наступне. Житловий будинок [ADDRESS] належить до категорії «колгоспний двір» та є спільною частковою власністю членів сім`ї: [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , по 1/3 частці кожному. [PERSON] помер [INFO] , в результаті чого відкрилась спадщина за законом на 1/3 частки вказаного житлового будинку. Постановою нотаріуса № 1670/02-31 від 24.11.2009 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на житловий будинок, через ненадання правовстановлюючого документу будинок. За рішенням суду, дружина спадкодавця [PERSON] та син спадкодавця [PERSON] оформили право власності в порядку спадкування по 1/6 частки вищевказаного домоволодіння на праві приватної спільної часткової власності, по 1/3 частці. Наразі позивачі не можуть оформити правовстановлюючі документи на свої частки житлового будинку, яке розташоване по [ADDRESS] , оскільки домоволодіння належать на праві власності колгоспному двору, голова якого помер, право власності на житловий будинок не можливо оформити. Перевести двір до іншої категорії з визнанням за позивачами права приватної власності на будинок як за громадянами України немає можливості. До кінця 2012 року питання переведення колгоспного двору до категорії двору, що належить громадянину, з видачею свідоцтва про право власності на будинок, вирішувалося органами місцевого самоврядування, а Бюро технічної інвентаризації виготовляло документи про право власності і реєструвало будинок за громадянином. Тепер БТІ не мають такого права і як результат право приватної власності на будинок, який є складовою частиною колгоспного двору, може бути визнане тільки судовим рішенням. Просять суд визнати за кожним окремо, [PERSON] та [PERSON] , право власності по 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку «А» загальною площею 82,00 кв.м., у тому числі житловою площею 64,30\~кв.м., господарських будівель і споруд: літня кухня літ. Б., літня кухня літ. Г., сарай літ. В., сарай літ. Д., сарай літ. Е., вбиральня літ. Є., погріб літ. Пг., колодязь №1, огорожа №2-3-4, що належить їм як членам колгоспного двору. На призначені судові засідання позивачі та їх представник не з`явився, проте від їх імені діяв представник [PERSON] , який подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивачів. Вказав що позов підтримує та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач на призначені судові засідання явку свого представника не забезпечив, однак до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідача, також вказав, що не заперечують щодо задоволення позовних вимог. У відповідності до ч.1 ст. 223, ч.2 ст.247 ЦПК України справу було розглянуто у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом. Суд, всебічно та повноцінно дослідивши матеріали справи дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно виписок з погосподарських книг №287 від 31.10.2023 року та №12 від 29.01.2024 року виданих виконавчим комітетом Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області Рингацького старостинського округу №2, станом на 01.07.1990 по 14.04.1991 року житловий будинок [ADDRESS] відносилось до категорії «колгоспний двір» і в ньому станом на 1991 1995 рр. та 1996-2000 рр. зареєстровані та проживали: голова господарства [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] .. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Записи у погосподарських книгах визнаються Верховним Судом як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності (Постанови від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц). Відповідно до п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, станом на 15 квітня 1991 року такими, що не втратили право на майно колгоспного двору вважалися всі особи, що мешкали та були прописані в домоволодінні [ADDRESS] , а отже [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] належало на праві приватної спільної часткової власності по 1/3 частки домоволодіння. Постановою державного нотаріуса Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області № 1670/02-31 від 24.11.2009 року позивача відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою в [ADDRESS] , у зв`язку із неподанням правовстановлюючих документів на будинок та Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно. Рішенням Новоселицького районного суду по справі № 2-48/2010 та від 16.02.2010 року ухвалено визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на його 1/3 частку житлового будинку, а саме по 1/6 домоволодіння [ADDRESS] , до складу якого входить: житловий будинок літ. А., літня кухня літ. Б., літня кухня літ. Г., сарай літ. В., сарай літ. Д., сарай літ. Е., вбиральня літ. Є., погріб літ. Пг., колодязь №1, огорожа №2-3-4. З витягу №27635579 про державну реєстрацію прав від 14.10.2010 року виданого Новоселицьким комунальним бюро технічної інвентаризації, вбачається що право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частки, на праві приватної спільної часткової власності, яке належало за життя [PERSON] .. Наразі, через те що житловий будинок та господарські будівлі належать на праві власності колгоспному двору, голова якого помер, відсутній правовий механізм оформлення позивачами права спільної часткової власності на їхні частки житлового будинку, що й було підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Згідно із ст.ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права власності. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі і своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п42.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Отже, житловий будинок було зареєстровано у встановленому порядку відповідно до діючого на той час законодавства як власність колгоспного двору. Таким чином, право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах по 1/3 частці кожного. З 01 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчується на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «По державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень», державний реєстратор з 01 січня 2013 року не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про право в власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. З викладеного вище слідує, що житловий будинок категорії «колгоспний двір», що знаходиться по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року належало [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на праві сумісної власності, частка кожного становила 1/3. \~Після припинення існування колгоспного двору свої частки позивачі не витребували і продовжували брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колишнього колгоспного двору. Наразі [PERSON] та [PERSON] хочуть оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою. На підставі наведеного, враховуючи що відповідач\~Новоселицька міська рада Чернівецького району Чернівецької області позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі, що не порушує прав та інтересів інших осіб, суд вважає що вимоги позову підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 328, 392,\~1268,\~1269 ЦК України,

Outcome: approved