Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася з вказаним позовом, у якому просить стягувати на її користь аліменти на її утримання: з [PERSON] - у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, з [PERSON] - у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно. Позов обґрунтованим тим, що [PERSON] є пенсіонером за віком, тобто непрацездатною, самостійно оплачує комунальні послуги за місцем свого проживання, має хронічні захворювання та витрачає кошти на лікування, через що потребує матеріальної допомоги. [PERSON] позов визнав. [PERSON] позов визнав частково - у розмірі аліментів 1 000,00 грн. щомісячно, посилаючись на те, що він винаймає житло, подав документи на проходження навчання, при проходженні якого на очній формі буде обмежений у можливості влаштуватися на роботу на повний робочий день, має споживчі кредити, за якими сплачує кошти, у тому числі відсотки. Судом з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом від 07.04.1993 р. про народження, свідоцтвом від 10.05.2000 р. про народження, свідоцтвом від 11.01.2020 р. про шлюб (а. с. 10, 11, 12). [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується її паспортом від 09.10.2023 р., тому її твердження у позовній заяві про те, що вона отримує пенсію за віком є безпідставним, так як суперечить статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за положеннями якої право на пенсію за віком мають особи після досягнення не менше, ніж 60 років. Крім того, це твердження спростовується поданими самою [PERSON] доказами: її пенсійним посвідченням від 23.11.2022 р., у якому вказано, що вона отримує пенсію по інвалідності та довідками про її доходи, виданими Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, у яких зазначено, що вона отримує пенсію по інвалідності (а. с. 9, 18, 19). [PERSON] з 04.10.2023 р. є інвалідом ІІІ групи, інвалідність встановлена на строк до листопада 2025 р., що підтверджується довідкою від 16.08.2023 р. до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а. с. 17). Відповідно до частини першої статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з абзацом сімнадцятим статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Таким чином [PERSON] як особа з інвалідністю є непрацездатною. [PERSON] не подала доказів, які б прямо вказували, що вона потребує матеріальної допомоги, зокрема, доказів, на підставі яких Суд міг би з`ясувати рівень її доходів за останній час (подані нею дві довідки, видані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, місять відомості лише про розмір її пенсії у лютому та березні 2024 р., а не про усі її доходи). Разом з тим, [PERSON] позов визнав повністю, а [PERSON] - частково, що розцінюється Судом як згода з тим, що їхня мати - [PERSON] потребує матеріальної допомоги. За таких обставин Суд виходить з того, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги. З наведеного випливає, що [PERSON] є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги, а тому [PERSON] та [PERSON] , зважаючи на наведене вище положення частини першої статті 202 Сімейного кодексу України, зобов`язані її утримувати. Частиною першою статті 205 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Визначаючи розмір аліментів, Суд виходить з того, що [PERSON] позов визнав, що вказує на те, що він може сплачувати аліменти на утримання матері - [PERSON] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, тобто у розмірі, у якому просить [PERSON] . [PERSON] позов визнав частково, що вказує на те, що він може сплачувати аліменти на утримання матері - [PERSON] , у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, при цьому [PERSON] не подала будь-яких доказів, які б вказували, що [PERSON] може сплачувати аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно. Суд також враховує, що [PERSON] за період з жовтня 2023 р. по квітень 2024 р. включно після сплати передбачених законодавством України платежів отримав дохід у розмірі 154 002,77 грн., що підтверджується довідкою від 20.05.2024 р. про доходи та утриманий податок з доходів фізичних осіб, з його місця роботи (а. с. 51), тобто у середньому у місяць його дохід становив 11 846,37 грн. [PERSON] винаймає житло у гуртожитку, що підтверджується відповідним договором від 01.09.2023 р. (а. с. 57 - 58), та має виконувати зобов`язання з повернення кредитів та сплати процентів у загальному розмірі 1 750,34 грн. щомісячно, що підтверджується кредитними договорами та паспортами споживчих кредитів до них (а. с. 70). За таких обставин Суд вважає, що аліменти, які має сплачувати [PERSON] , має бути визначено у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, а аліменти, які має сплачувати [PERSON] , має бути визначено у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно. Враховуючи викладене, позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Пунктом 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тобто рішення в частині стягнення аліментів підлягає допуску до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 302,80 грн., а з [PERSON] - судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Outcome: partial