Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

16 травня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області про стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що він є сином [PERSON] , [INFO] , яка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.01.2023р. та [PERSON] , [INFO] . На момент повномасштабного вторгнення росії в Україну він разом з батьками та молодшою сестрою [PERSON] , [INFO] , проживав за адресою: [ADDRESS] . У квітні 2022р. його батько пішов захищати Україну. Позивач пишається своїм батьком та дуже хвилюється за його життя. Разом з цим, у відсутність батька відповідачка намагалась дискредитувати його в очах позивача, зловживала алкоголем і повідомила йому, що розлучається з батьком, що стало для нього болючою несподіванкою. Тому, не погоджуючись з поведінкою матері, він вимушений був піти жити до діда [PERSON] , [INFO] , та бабці [PERSON] , [INFO] (батьків тата), які мешкають поруч за адресою: [ADDRESS] . З квітня по грудень 2022 року, він мешкав разом із дідом та бабкою під їх наглядом, а також під контролем батька, який постійно телефонував з фронту і за будь-якої можливості приїжджав до них у відпустку. Весь цей час він перебував на повному утриманні батька. У грудні 2022 року мати разом із його сестрою поїхала у невідомому йому напрямі забравши при цьому з будинку, де вони жили сім`єю, меблі, побутову техніку, продукти, тощо. Влітку 2022 року стало відомо, що рішенням суду від 06.06.2022 шлюб між батьками розірвано та вирішено стягувати з батька аліменти на користь матері на утримання позивача та його сестри у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 29.03.22р. Мати після того, як батько пішов захищати батьківщину, поки проживала у с.Собківка в їхньому будинку, і потім, коли у грудні 2022 р. поїхала з його сестрою, взагалі не цікавилась життям сина, нічого не купувала, не дарувала, жодних коштів не надавала. Крім того, у січні 2023 р. відповідач одружилася вдруге і жодної участі у його житті не приймала. Тому, позивач впевнений, що гроші, які батько зобов`язаний виплачувати за рішенням суду про стягнення аліментів на його утримання будуть нею використані на власні потреби. Тому, у жовтні 2023 р. він звернувся із заявою до Служби у справах дітей Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області з проханням вплинути на його матір та виконавчу службу, щоб гроші, які батько буде сплачувати як аліменти на утримання, отримував він особисто. Однак, йому надано відповідь, згідно якої стало зрозумілим, що ніхто нічого робити не буде. Проте, саме після цього, на його картку почали надходити кошти від відповідачки, що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» від 29.04.2024 р., а саме: 30.11.2023 р. - 10 000,00 грн.; 27.12.2024 р. - 12 000,00 грн.; 28.02.2024 р. - 13 000,00 грн.; 08.03.2024 р. - 13 000,00 грн.; 04.04.2024 р. - 13 000,00 грн. Дані кошти є лише частиною аліментів, які відповідач отримувала від батька згідно виконавчого провадження № 71447459. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, позивач вважає, він має повне право на відновлення свого права на отримання аліментів на його утримання у такому розмірі що сплачує батько та просить стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 8800 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення ним повноліття, а також стягнення аліментів за минулий період з 29.03.2022 р. по 31 березня 2024р. у розмірі 143818,20 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 19, 279 ЦПК України справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області про стягнення аліментів розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням учасників справи. 23.07.2024 від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшов відзив, в якому остання посилається на те, що доводи, які викладені у позовній заяві, є необґрунтованими, не підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи з огляду на наступне. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09.01.2024 року відкрито провадження у справі № 705/5545/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.06.2022 на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.03.2022 до досягнення дітьми повноліття, залишивши аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу [PERSON] щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.03.2022 до досягнення донькою повноліття; та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх видів її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. В зв`язку з чим, встановлено, що на даний час в Уманському міськрайонному суді Черкаської області розглядається 2 (дві) справи та дані справи є повністю тотожними між собою, що свідчить про спір між тими ж самими сторонами і з того ж самого предмету із тих самих підстав. Крім того, рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.06.2022 року у справі № 705/1271/22 вже стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: сина [PERSON] та дочки [PERSON] . Рішення суду є чинним, а тому спір щодо стягнення аліментів на утримання дітей вже є вирішеним, тому вимоги не підлягають задоволенню. Заборгованість [PERSON] по аліментах складає 137763,94 грн. Відповідач [PERSON] (матір [PERSON] ) кошти, які спрямовуються на погашення заборгованості по аліментах перераховує на рахунок (картковий рахунок) [PERSON] для справедливого балансу між обома дітьми. Тому, сума, яка обрахована в розмірі 8000 грн., це не та сума, яку заробляє відповідач у справі, а це саме ті кошти, які на засадах справедливості направляються за призначенням синові Артемові. На даний час відповідач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років та на даний час не отримує будь - якого доходу, окрім того, який виплачується державою до досягнення дитиною трьох років. Тому, стягнення із [PERSON] аліментів у розмірі 8000,00 гривень є необґрунтованим та таким, що не підтверджується жодними засобами доказування щодо можливості сплати коштів саме у такому розмірі, як зазначено у позовній заяві. Що стосується стягнення коштів за період із 29.03.2022 року по 31.03.2024 року в сумі 143 818,20 гривень, то така обставина та вимога взагалі жодним чином не обґрунтована. Оскільки не може бути, як вказано у позовній заяві, повернена сума коштів, яка не сплачена особою, на яку такий обов`язок покладено судовим рішенням, яке виконується. Ті кошти, які сплачені у порядку стягнення заборгованості по аліментах із [PERSON] в частині перераховуються на рахунок [PERSON] , і ця обставина не підлягає доведенню додатково. В зв`язку з вище викладеним, просить в задоволенні позовної заяви [PERSON] про стягнення аліментів відмовити повністю та відповідно до ст.. 257 ЦПК України постановити ухвалу про залишення позову без розгляду. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Частиною 4 ст. 152 Сімейного кодексу України визначено право дитини на звернення за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла 14 років. Відповідно до паспорта громадянина України, [PERSON] народився [INFO] та на момент подачі позовної заяви до суду (16.05.2024р) досяг 16 років. Та відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.07.2023, виданим повторно, [PERSON] народився [INFO] , та його батьками зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрований шлюб 25.08.2007 року Собківською сільською радою Уманського району Черкаської області, актовий запис № 3, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 06.06.2022 року, шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розірвано та присуджено до стягнення з [PERSON] , аліментів на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.03.2022 до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] 05 січня 2023 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] .. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до витягу № 09-24/1195, [PERSON] з 16.08.2023 року проживає, але не зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади № 2024/003647369 від 12.04.2024, [PERSON] з 09.11.2023 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Дмитрушківської сільської ради № 16-05/144 від 08.05.2023 року за адресою: [ADDRESS] по грудень 2022 року була зареєстрована та проживала сім`я: батько - [PERSON] , [INFO] , мати - [PERSON] , [INFO] , син- [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] .. Батько [PERSON] , [INFO] з 19.04.2022 року призваний на військову службу за мобілізацією та зарахований до списків особового складу ЗСУ, в/ч [NUMBER] , що підтверджується довідкою начальника [INFO] [PERSON] № 2/615 від 04.08.2023. [PERSON] , [INFO] з 27.07.2023 р. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади. З довідки Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області № 16-05/148 від 15.05.2023р. вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] , [INFO] разом з дідом - [PERSON] та бабою - [PERSON] . 16.10.2023 року [PERSON] звертався до начальника служби у справах дітей Дмитрушківської сільської ради Уманського район Черкаської області з заявою про те, щоб служба у справах дітей здійснила усі можливі засоби впливу на його матір [PERSON] , щоб аліменти, які отримує остання від [PERSON] на його утримання, отримував він особисто на свою власну карту. Однак, як вбачається з відповіді начальника служби у справах дітей від 31.10.2023 № 01-12/254, [PERSON] не може бути належним заявником по даному питанню, оскільки підставою для проведення інспекційного відвідування одержувача аліментів є заява платника аліментів. У відзиві відповідач просить залишити без розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області про стягнення аліментів, посилаючись на те, що в проваджені Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини, по якій відкрито провадження у справі та дані справи є повністю тотожними між собою, що свідчить про спір між тими ж самими сторонами і з того ж самого предмету із тих самих підстав. Суд відноситься критично до тверджень відповідача щодо залишення позовної заяви [PERSON] без розгляду, оскільки проаналізувавши позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що вказані позовні вимоги пред`явлено різними позивачами та не є тотожними між собою, оскільки позивачі просять стягнути аліменти з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] кожен на свою користь. Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до довідки № 1 від 01.02.2024 фізичної-особи підприємця [PERSON] виданої [PERSON] про те, що вона дійсно працювала з 01.09.2023 в ФОП [PERSON] , а на даний час з 24.11.2023 по 28.03.2024 перебуває у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами. Інших доказів, які підтверджували народження дитини( свідоцтво про народження дитини), перебування у відпустці до досягнення дитиною 3-річного віку відповідачем суду не надано. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. Виплата аліментів на дитину є виключним правом дитини та обов`язком батьків до її повноліття, затвердженим законодавством України. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», у 2024 році визначено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2563 грн., дітей віком від 6 до 18 років - 3 196 грн. Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Таким чином, аналізуючи викладене вище, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши докази, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням діючого законодавства, наявності обов`язку щодо матеріального забезпечення дитини з боку обох батьків, з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на одну дитину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 3196 грн. щомісячно. Обставин, які б вказували на неможливість відповідача надавати таку допомогу, судом не встановлено. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за минулий період, починаючи з 29.03.2022 року по 31.03.2024 суд зазначає таке. Так, статтею 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа відповідач, ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальними правилами Сімейного кодексу України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять жодних доказів, що позивач вживав до подачі вказаного позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача в добровільному порядку, та не надав доказів ухилення відповідача від сплати аліментів у розумінні ч. 2 ст.191 СК України. Таким чином, суд вважає, що підстави для стягнення аліментів з відповідача за минулий період відсутні, а тому така позовна вимога задоволенню не підлягає у зв`язку з недоведеністю. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. На підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» за подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial