Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

Адвокат Побережна О.Д., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася в Сокирянський районний суд із вказаним вище позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позов вказувала, що з відповідачкою [PERSON] позивач [PERSON] перебував з 08.06.2012 року в зареєстрованому шлюбі, який 30.10.2023 року було розірвано на підставі рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області (єдиний унікальний номер 722/1931/823, номер провадження 2/722/353/23), яке набрало законної сили 29.11.2023 року. Сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Починаючи з листопада 2022 року та по даний час неповнолітній [PERSON] проживає з позивачем [PERSON] та перебуває на його утриманні, оскільки відповідачка тривалий період відмовляється у добровільному порядку брати участь у його вихованні та матеріальному утриманні. Спір щодо визначення місця проживання дитини між сторонами відсутній. Останній раз [PERSON] бачила свого сина у листопада 2022 році, після чого припинила з ним спілкуватися. При цьому, мати дитини не зверталася до органу опіки та піклування щодо визначення способу її участі у вихованні неповнолітнього сина, оскільки позивач не чинив відповідачці будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Відповідачка не надає будь-яких коштів на утримання свого сина та відповідно до інформації Третього відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (за місцем проживання [PERSON] ) у даному відділі відсутні виконавчі провадження з виконання виконавчих документів, боржником за якими є [PERSON] . Таким чином, [PERSON] ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги на утримання своєї дитини у добровільному порядку, не цікавиться її станом здоров`я, вихованням та навчанням, фізичним, моральним та духовним розвитком. Зокрема, вона тривалий час не спілкується та не зустрічається зі своїм неповнолітнім сином, а також не здійснює будь-яких спроб щодо налагодження з ним родинних відносин, не спілкується з учителями та не приймає участі у батьківських зборах. Додані до позовної заяви докази, на думку адвоката, підтверджують факт самостійного виховання позивачем сина та, в свою, чергу самоусунення відповідачки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] та стягнути з неї аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Побережна О.В. позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, в судовому засіданні підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Крім того, позивач допитаний в судовому засідання як свідок пояснив, що відповідачка з листопада 2022 року по теперішній час участі у вихованні та утриманні їх сина [PERSON] не приймає, з сином не спілкується, адже тривлий час перебуває за кордоном. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з?явилася, однак подала до суду письмову заяву, у якій просила проводити судові засідання без її присутності у зв?язку із виїздом за межі України. При цьому, у поданій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] , а також щодо стягнення з неї аліментів на його утримання. Наслідки визнання позовних вимог, передбачені ЦПК України, їй відомі і зрозумілі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сокирянської міської ради Войняк Н.А., посилаючись на рішення та висновок виконавчого комітету Сокирянської міської ради як органу опіки та піклування від 26.07.2024 року, не заперечила щодо задоволення даного позову. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] висловив своє бажання проживати виключно з батьком, який піклується про нього, оскільки мати, яка проживає за кордоном, з ним майже не спілкується, на його дзвінки майже не відповідає. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він працює вчителем Сокирянського ліцею, де навчається малолітній [PERSON] , вихованням та матеріальним забезпеченням якого займається тільки батько [PERSON] , оскільки його матір перебуває тривалий час за кордоном. Дитиною матір не цікавиться. Вказані обставини щодо ухилення відповідачки від виконання своїх обов?язків по вихованню та утриманну малолітнього сина в судовому засіданні також підтвердила у своїх показаннях свідок [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 08.06.2012 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області за актовим записом №863. Під час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.12.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області (єдиний унікальний номер 722/1931/823, номер провадження 2/722/353/23) від 30.10.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] - розірвано. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 04.06.2024 року, складеного комісією у складі: головного спеціаліста ССД - [PERSON]., інспектора ювенальної превенції відділення поліції [PERSON]., завідувача КНП «Центр НСПІ» [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають [PERSON] , 1989 року народження та [PERSON] , [INFO] . Сім`я проживає в нормальних умовах. Мати дитини довгий час не проживає разом з сім`єю, так як знаходиться за кордоном. Батьком створені всі необхідні умови для розвитку дитини. Згідно повідомлення Третього відділу Державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) станом на 07.06.2024 року виконавчі провадження з виконання виконавчих документів, боржником за якими є [PERSON] , не перебувають. Згідно психолого-педагогічної характеристики, виданої спільно директором Сокирянського ліцею [PERSON], практичним психологом [PERSON] та класним керівником 5-Б класу [PERSON] , та характеристики, виданої директором Сокирянського ліцею Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області [PERSON] та класним керівником [PERSON] від 30.06.2024 року, [PERSON] , [INFO] , з 01.09.2019 року навчається в Сокирянському ліцеї, проживає разом з батьком - [PERSON] , який займається вихованням і навчанням сина. Мати дитини - [PERSON] з листопада 2022 року перебуває за кордоном, з тих пір контакту з вчителями ліцею не підтримує і не спілкується. Батько дитини - психолог за спеціальністю, має вищу педагогічну освіту , цікавиться і всіляко сприяє успішному навчанню сина, активно спілкується з класним керівником; цікавиться здобутками своєї дитини, відвідує батьківські збори, завжди готовий до діалогу з вчителем, любить і захищає дитину, завжди готовий надати сину моральну підтримку, з чуйністю ставиться до індивідуальних проблем сина, забезпечує його одягом, шкільним приладдям і повноцінним харчуванням. Стан здоров`я [PERSON] гарний, він рідко хворіє, має основну групу здоров`я та добре розвинений фізично. Хронічних захворювань не має. [PERSON] відкритий, доброзичливий хлопець з адекватною самооцінкою, упевнений у собі, здатний управляти своїми емоціями. Має стійку мотивацію до навчання, цілеспрямованість, яскраво виражені життєві плани. В усьому хоче бути схожим на батька. Згідно повідомлення сімейного лікаря [PERSON] №110 від 28.05.2024 року, [PERSON] , [INFO] , житель м. Сокиряни Дністровського району Чернівецької області, періодично хворіє ГРВІ. Щеплення пройдені згідно календаря імунопрофілактики. На медичні огляди дитину супроводжує батько, оскільки мама перебуває за кордоном з 2022 року. Згідно рішення та висновку виконавчого комітету Сокирянської міської ради №165 від 26.07.2024 року, з метою соціального захисту малолітнього [PERSON] , [INFO] та його права на повноцінний розвиток, створення належних умов для психологічної адаптації, виховання та розумового розвитку, виконавчий комітет Сокирянської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Аналіз наведеної норми свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Таку правову позицію висловив ВС в справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21) від 26.04.2022 року. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсутність інтересу до дитини з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між ним та його дітьми, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дітьми. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що з листопада 2022 року відповідачка не приймає участі в житті малолітнього сина [PERSON] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечує йому необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умов для отримання дитиною освіти. Таким чином суд вважає, що відповідачкою [PERSON] свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні сина є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. ЄСПЛ неодноразово зауважував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати, дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] слід задовольнити, адже це якнайкраще відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, вік її дитини, яка потребує необхідного забезпечення, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб дитини, а також з реальної можливості відповідачки сплачувати щомісячно аліменти, не порушуючи прав останньої, суд вважає, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин, суд приймає визнання відповідачкою [PERSON] позову, оскільки воно не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному об`ємі. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином та відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову відповідачкою [PERSON] до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету підлягає поверненню позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а також відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 605,60 грн. Крім цього, відповідно до положень ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави (за позовні вимоги про стягнення аліментів). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved