Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми сплаченого штрафу, як безпідставно набутих коштів. В тексті позову позивач вказав, що він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210-1 КУпАП постановою [INFO] №316 від 10.04.2023 року. Для примусового виконання вказаної постанови відповідачем було відкрите виконавче провадження №72190067 та винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату позивача. Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови №316 від 10.04.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.12.2023 року у справі №468/2064/23 постанова №316 від 10.04.2023 року була скасована. Незважаючи на це відповідач стягнув з позивача у виконавчому провадженні №72190067 6898,82 грн, які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь як безпідставно набуті відповідно до ст. 1212 ЦК України. Позов надійшов до суду 31.05.2024 року (зданий до відділення зв`язку 28.05.2024 року). 07.06.2024 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач повідомлений про час та місце розгляду справи вчасно та належним чином. Відповідач Перший відділ державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не забезпечив участь в судовому розгляді свого представника, про час та місце судового розгляду повідомлявся вчасно та належним чином через систему «Електронний суд», від нього не надходив відзив на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.12.2023 року по справі №468/2064/23; копію повідомлення Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.04.2024 року №17994 щодо суми стягнутих коштів у виконавчому провадженні; копію відомостей з мобільного додатку про суму стягнутих коштів у виконавчому провадженні; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.07.2023 року ВП №72190067), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність часткового задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що 10.04.2023 року постановою [INFO] №316 позивач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 ч.2 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. 06.07.2023 року було відкрите виконавче провадження ВП №72190067 по виконанню постанови [INFO] №316 від 10.04.2023 року. 18.09.2023 року позивач звернувся до Баштанського районного суду Миколаївської області з адміністративним позовом про скасування постанови №316 від 10.04.2023 року про притягнення його до адміністративної відповідальності. 26.12.2023 року рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області постанова №316 від 10.04.2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була скасована. 18.01.2024 року в межах виконавчого провадження №72190067 з позивача були стягнуті грошові кошти в сумі 6898,82 грн. Таким чином на час стягнення вказаних сум постанова №316 від 10.04.2023 року, на примусове виконання якої було відкрите дане виконавче провадження, була скасована, отже правові підстави для такого стягнення відпали. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 року по справі №910/5880/21 після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу кошти, які платник сплатив на виконання цієї постанови, знаходяться у Державному бюджеті України без достатньої правової підстави. Тому повернення таких коштів платникові стосується захисту його майнових прав. Суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі визнав протиправною та скасував адміністративний суд, можна стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як безпідставно утримувану. На такі правовідносини приписи ЦК України про відшкодування шкоди та Порядку № 787 не поширюються. Отже безпідставно стягнута з позивача сума штрафу підлягає поверненню позивачу, тому на його користь має бути стягнута вказана сума. Разом з тим вимоги позивача про стягнення такої суми саме з відповідача - Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є безпідставними, оскільки сума такого штрафу була отримана державою, а не відповідним органом держави, який у спірних правовідносинах діяв саме від імені держави на виконання покладених на нього повноважень. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні, у тому числі господарські, правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи (див. постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22), від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункти 4.19, 4.20), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (пункт 21), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35), від 6 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (пункт 8.5), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 80), від 15 лютого 2022 року у справі № 910/6175/19 (пункт 7.45), від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 (пункт 75), від 5 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 (пункт 8.16) і № 922/1830/19 (пункт 7.1), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 55), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 37)). Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 35), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 (пункт 76), від 5 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 (пункт 8.17) і № 922/1830/19 (пункт 7.2), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 55)). Це випливає, зокрема, з частини четвертої статті 56 ГПК України. Тобто під час провадження у справі стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 27), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 81), від 5 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21 (пункт 8.18) і № 922/1830/19 (пункт 7.3), від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (пункт 55), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 38)). Отже відповідна сума отриманих Державним бюджетом України в якості штрафу грошових коштів без достатніх на те правових підстав має бути стягнута з такого бюджету на користь позивача, аналогічно мають стягуватись і витрати позивача по сплаті судового збору, оскільки, як вказано вище Великою Палатою Верховного Суду стороною в даній категорії справ є саме держава, яка діє через відповідні органи. На підставі викладеного та

Outcome: partial