Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 830311194 від 27.08.2021 у сумі 33\~928,01 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 2\~422,40 грн. У обґрунтування\~вимог позивач\~зазначив,\~що 27\~серпня 2021\~року між\~ТОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога» та\~ [PERSON] було\~укладено кредитний\~договір №830311194. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №28/1118-01, на підставі якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №830311194. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, на підставі якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №830311194. 06.03.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №06/03/24, на підставі якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №830311194. Оскільки відповідач не виконав умови кредитного договору, то позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання кредиту №830311194 від 28.11.2018 в сумі 33\~928,01 грн., що складається з тіла кредиту у сумі 7\~999,60 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 25\~928,41 грн. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 квітня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 16 травня 2024 року. 16 травня 2024 року судове засідання відкладено на 25 червня 2024 року за клопотанням відповідача. 25 червня 2024 року судове засідання відкладено на 23 липня 2024 року за клопотанням відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме заборгованість по тілу кредиту, відсотки за користування кредитом у сумі 2\~000,00 грн., у іншій частині позовних вимог просив відмовити, просив зменшити витрати на правничу допомогу. Заслухавши думку відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 27.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №830311194, відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 8\~000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі (п. 1.1 Договору). Пунктом 1.3 Договору передбачено, що кредитодацець надає перший транш за договором у сумі 7\~000,00 грн. одразу після укладення договору, який має бути повернено до 10.09.2021. Відповідно до п. 1.7 Договору кредитна лінія надається строком на 14 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 10.09.2021. У випадку надання першого трану не в день укладення договору, строк дії кредитного договору автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором. З листа АТ «Комерційний банк «Глобус» Вих № 1-1240 від 04.04.2024 вбачається, що 27.08.2021 о 14:26:13 на рахунок № [NUMBER] було зараховано 7\~000,00 грн., та 27.08.2021 о 20:34:20 на рахунок № [NUMBER] було зараховано 1\~000,00 грн. Згідно заявки на отримання грошових коштів в кредит від 27.08.2021 номер картки [NUMBER] був указаний відповідачем як рахунок для отримання кредитих коштів. Оскільки відповідач отримав кредитні кошти відповідно до вимог п. 1.3 договору, то строк дії кредитної лінії становить 14 днів до 10.09.2021. Відповідно до п. 1.8 договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.7 договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Доказів такого продовження строку надання кредитної лінії позичальником до позовної заяви не додано, а отже строк дії кредитної лінії становить 14 днів до 10.09.2021. Пунктом 1.9 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Згідно п. 1.9.1 договору проценти нараховуються виключно на період строку, визначеного п. 1.7 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів від суми кредиту за кожний день користування. Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Таліон плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно витягу з реєстру прав вимоги №160 від 16.11.2021 ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 830311194 від 27.08.2021. Відповідно до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (клієнт), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 830311194 від 27.08.2021. Відповідно до договору факторингу №06/03/24 від 06 березня 2024 року, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» (фактор) та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» (клієнт), клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024 ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 830311194 від 27.08.2021. \~ \~ \~ \~З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 16.11.2021 за кредитним договором №830311194 від 27.08.2021 не погашена, залишок заборгованості складає 7\~999,60 грн. за тілом кредиту, 15\~789,73 грн. заборгованість за відсотками. \~ \~ \~ \~Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідач належним чином умови договору не виконував, кредитні кошти позивачу у повному обсязі не повернені. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом № 830311194 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» нараховані відсотки за період з 27.08.2021 по 16.11.2021 у сумі 13\~532,13 грн., а ТОВ «Таліон Плюс» за період з 16.11.2021 по 07.01.2022 нараховані відсотки у сумі 25\~928,41 грн., які заявлені позивачем до стягнення з відповідача. За вказаний період відповідачем сплачено в рахунок погашення відсотків 2\~257,60 грн. Договором визначено строк кредитування 14 днів, тобто до 10.09.2021 включно, отже позивач має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91). Суд зазначає, що нарахування позивачем відсотків за договором про споживчий кредит №830311194 від 27.08.2021 у період з 11.09.2021 по 07.01.2022 є необґрунтованим, оскільки здійснено поза межами строку кредиту, передбаченого Договором, тобто за межами строку кредитування. Ураховуючи зазначене вище, у задоволенні стягнення відсотків, нарахованих за період з 11.09.2021 по 07.01.2022, слід відмовити. Що стосується нарахованих відсотків за період з 27.08.2021 по 10.09.2021, суд зазначає, що позивачем за цей період нараховані відсотки у сумі (158,40 грн. *14 днів) 2\~217,60 грн., яка згідно розрахунку сплачена у повному обсязі. А тому у задоволенні вимог про стягнення відсотків слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Як вбачається\~з розрахунку\~заборгованості відповідачем\~сплачено відсотки\~за договором\~про споживчий\~кредит №830311194\~від 27.08.202111.09.2021 по 07.01.2022 у сумі 40,00 грн. Оскільки указана сплата відсотків відповідачем сплачена після спливу строку дії кредиту, суд враховує цю суму при визначенні суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основна сума заборгованості за кредитним договором № 830311194 від 27.08.2021 у сумі 7\~959,60 грн., яка визнана відповідачем. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, позовні вимоги частково визнані відповідачем, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, сума боргу частково визнана відповідачем, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості: за кредитним договором № 830311194 від 27.08.2021 у сумі 7\~959,60 грн. У решті позовних вимог слід відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 568,32 грн. пропорційно задоволеним вимогам (23,46 %). Що стосується витрат на правничу допомогу. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у сумі 5\~000,00 грн. На підтвердження отриманої правничої допомоги надано договір надання правничої допомоги № 22/02/24-02 від 22.02.2024. Витрати на\~професійну правничу\~складаються з\~усної консультації:\~1\~год.\~-\~500,00\~грн;\~вивчення матеріалів\~справи:\~1\~год.\~-\~500,00\~грн.;\~складання адвокатського\~запиту:\~1\~год.\~-\~500,00\~грн.;\~складання клопотання\~про витребування\~доказів:\~1\~год.\~-\~500,00\~грн.;\~складання позовної\~заяви:\~2\~год.\~-\~3\~000,00\~грн. Відповідач просив зменшити витрати на правничу допомогу. Судові витрати згідно зі ст. 133 ЦПК України складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 300/941/19 та від 31.03.2020 у справі № 726/549/19, від 17.12.2020 у справі № 808/1849/18, від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19, від 20.01.2021 у справі № 120/3929/19-а. Проаналізувавши матеріали справи та обставини справи, суд приходить до висновку, що правова допомога позивачу з боку адвоката дійсно була надана. Дослідивши надані позивачем документи, враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку є неспівмірним із виконаними адвокатом роботами (послугами). Указана справа є малозначною справою, розглядається в спрощеному позовному провадженні. Так, консультація, вивчення матеріалів справи, не можуть бути виділені як окремий вид надання правничої допомоги, оскільки консультації є невід`ємною частиною роботи адвоката та є складовою підготовки до розгляду справи. До матеріалів справи не додано клопотання про витребування доказів та адвокатського запиту, а отже не доведено їх складання. Адвокатом надано правничу допомогу, яка полягає у складенні позовної заяви, яка оцінена у 3\~000,00 грн., а тому саме з цієї суми суд вирішує питання про розподіл витрат на правничу допомогу. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 703,80 грн., що становить 23,46 %.

Outcome: partial