Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

У грудні 2023 року через систему Електронний суд позивачка [PERSON] звернулась до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та Запорізької міської ради про скасування рішення про передачу у власність частини земельної ділянки, скасування державної реєстрації право власності. Позов обґрунтований тим, що позивачка є власником 2/3 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва по право на спадщину за законом та договору купівлі-продажу частки цього будинку. Інша 1/3 частина цього ж будинку, в рівних долях по 1/6 частині належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] . Житловий будинок по [ADDRESS] розділений на дві квартири кожна з яких має окремий вхід. Позивачка користується квартирою [ADDRESS] загальною площею 68,5 кв.м., а відповідачі [PERSON] та [PERSON] квартирою [ADDRESS] загальною площею 31,3 кв.м. Житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0432 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку кадастровий № 2310100000:03:019:0597та перебуває у фактичному користуванні позивачки та відповідачів [PERSON] та [PERSON] . В березні 2023 року відповідач [PERSON] відгородила близько половини подвір`я біля спільного житлового будинку, встановивши вольєр для собаки бійцівської породи під вікнами квартири [ADDRESS] , якою користується позивачка, чим обмежила ії доступ до частини двору, вікон її квартири та унеможливила зовнішнє обслуговування житлового будинку і доступ до газового лічильника. Також відповідач [PERSON] повідомила позивачці, що для користування цією частиною двору для проходу до власної квартири у будинку, вона має оформити з нею відповідний договір оренди, оскільки відгороджена частина земельної ділянки належить їй та ії сину на праві приватної власності. З метою оформлення права власності на 2/3 частини земельної ділянки під ії частиною будинку та в подальшому вирішити питання щодо порядку користування земельною ділянкою із сумісними землекористувачами, позивачка звернулася до відповідної землевпорядної організації, де було з`ясовано, що 94/432 частин вказаної земельної ділянки на праві приватної власності належать відповідачці [PERSON] , а 94/432 частин відповідачу [PERSON] . Підставою для державної реєстрації права власності за відповідачами землі було рішення Запорізької міської ради від 30.10.2019 року № 37/21, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №344353713 від 28.08.2023 року. З метою отримання рішення Запорізької міської ради та копій документів, що подавались для приватизації землі відповідачами, представником позивачки було направлено запит до Запорізької міської ради, за результатами розгляду якого була надана відповідь про припинення шляхом ліквідації управління з питань земельних відносин та про неможливість надання повного пакету документів, які були підставою для прийняття рішення, та надана копія рішення Запорізької міської ради № 37/21 від 30.10.19 року. Із вказаного рішення позивачка дізналася, що Запорізькою міською радою затверджено розмір та порядок фактичного користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , площею 0,0432 га; встановлено зовнішні межі землекористування згідно схеми, наданої землевпорядної документації, за рахунок земельної ділянки, розмір якої зареєстровано ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічне інвентаризації» (площа 0,0417 га) та земель Запорізької міської ради (площа 0,015 га); передано співвласникам житлового будинку у спільну часткову власність по фактичному землекористуванню частину земельної ділянки (кадастровий номер 2310100000:03:019:0597) площею 0,0188 га, що складає 188/432 частки від площі 0,0432 (землі житлового та громадської забудови для будівництва обслуговування житлового будинку господарських будівель споруд (присадибна ділянка по [ADDRESS] )) для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] передано у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,188 га без визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а саме: [PERSON] - земельну ділянку площею 0,0094 га що складає 94/432 частки від площі 0,0432 га, [PERSON] земельну ділянку площею 0,0094 газ, що складає 94/432 частки від площі 0,0432 га. З наведеного вбачається, що відповідачі загалом є власниками лише 1/3 частини житлового будинку, в той час як рішенням Запорізької міської ради у приватну власність було передано 188/432 частини земельної ділянки. Тобто відповідачам замість 144 кв.м ( 432 кв.м* 1/3 частку = 144 м?) земельної ділянки, що відповідає розміру їх частині у право власності на житловий будинок, було відведено 188 кв.м земельної ділянки, що на 44 кв.м більше ніж це передбачено положеннями ст.121 ЗК України. Внаслідок необґрунтованої передачі у власність відповідачів [PERSON] та [PERSON] частини земельної ділянки площею 44 кв.м, позивачка позбавлена можливості користуватись нею для обслуговування своєї частини житлового будинку господарських будівель і споруд. Рішення Запорізької міської ради є таким що порушує її права як співвласника домоволодіння, оскільки вона позбавлена права отримати у власність земельну ділянку, на якій розташована належна їй частина житлового будинку, а сама передача у власність земельної ділянки відбулась без урахування розмірів часток осіб у праві власності жилого будинку. У зв`язку із чим позивачка просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Запорізької міської ради від 30.10.2019 року № 34/21 «Про передачу гр. [PERSON] та гр. [PERSON] у власність частини земельної ділянки по [ADDRESS] » та скасувати державну реєстрацію цієї земельної ділянки одночасним припиненням речових прав [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованих щодо частини земельної ділянки. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 25.12.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справ вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області. 19.01.2024 року через систему Електронний суд надійшли пояснення від Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області, в яких зазначено, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до державного земельного кадастру передбачених законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння кадастрового номеру. Відповідно до частини першої четвертої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння її кадастрового номера. Згідно з частиною шостою статті 16 закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомості про неї не є підставою для скасування кадастрового номеру. Частиною першою статті 24 вказаного Закону встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно з ч. 5 ст. 24 Закону України про «Про державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок протягом 14 днів з дня реєстрації заяви перевіряє: відповідність документів вимогам законодавства; за результатом перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову в державній реєстрації. Відтак державним кадастром реєстрації реєстратором було проведено перевірку документів на відповідність вимогам законодавства і здійснено державною реєстрацію спірної земельної ділянки. Крім того зазначено, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки. Пунктом 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання; коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Враховуючи наведені норми матеріального права, Головне управління держгеокадастру у Запорізькій області вважає, що під час внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером 2310100000:03:019:0597 відсутні були підстави для відмови внесення таких відомостей, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовної заяви в частині вимог, що стосується скасування державної реєстрації земельної ділянки 30.01.2024 року через систему електронний суд від Запорізької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що рішенням 44-ї сесії сьомого скликання Запорізької міської ради від 30.10.2019 року було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано співвласникам житла у спільно часткову власність по фактичному землекористуванню частину земельної ділянки (кадастровий номер 2310100000:03:019:0597) площею 0,0188 га, що складає 188/432 частини від площі 0,0432 га (землі житлової та громадської забудови для будівництва обслуговування житлового будинку господарських будівель споруд (присадибна ділянка)) по [ADDRESS] для будівництва обслуговування житлового будинку господарські будівлі і споруд таким чином: [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність було передано земельною ділянкою площею 0,0188 га (без визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)), а саме: [PERSON] 0,0094 га, що складає 94/432 частини від площі 0,0432 га і [PERSON] земельну ділянку площею 0,0094 га, що складає 94/432 частки від площі 0,0432 га. Земельна ділянка передавалась за рахунок земельної ділянки, розмір якої зареєстрований ТОВ «Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації» (площа 0,0417 га) та земель Запорізької міської ради (площа 0,0015 га). При цьому, вказаним пунктом рішення затверджено розмір земельної ділянки, порядок фактичного користування по [ADDRESS] та встановлено зовнішні межі землекористування згідно схеми, наданої до землевпорядної документації. Наразі вказане рішення виконало свою дію, так як ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їх виконання. Крім того, Запорізька міська рада вважає, що вона не могла порушити право позивачки в момент винесення оскарженого рішення №37/21 від №37/21 від 30.10.2019 року, оскільки позивачка зареєструвала своє право власності на 1/3 частини житлового будинку лише у 2021 році. Також зазначає, що під час подання заяви до міського голови [PERSON] про передачу [PERSON] та [PERSON] у власність частини спірної земельної ділянки, була наявна письмова згода [PERSON] від 09.08.2019 року на приватизацію частини спільної земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] , яка являється матір`ю позивачки та яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на момент приватизації мала спільну часткову власність на житловий будинок по [ADDRESS] , а також наявний акт погодження меж землекористування і суміжними землекористувачами за підписом голови квартального комітету [PERSON] . Таким чином, при винесенні оскаржуваного рішення від 30.10.2019 № 37/21 Запорізька міська рада виходила виключно із наданої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] , яку було розроблено суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із Законом України «Про землеустрій» (ст. 26 Закону), а тому, міська рада діяла виключно у спосіб та у межах визначених Конституцією та Законами України. Запорізька міська рада вважає, що статтею 140 ЗК України встановлено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, серед яких відсутня така підстава як визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання державного акту недійсним у зв`язку із скасуванням рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого було видано це акт. Враховуючи викладене, Запорізька міська рада просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 13.03.2024 року через систему Електронний суд надійшли два відзиви на позовну заяву від відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які є ідентичними по змісту та в яких зазначається, що на момент набуття права власності відповідачів на частини житлового будинку, земельна ділянка приватизована не була, у зв`язку з чим на виконання норм чинного законодавства, між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір на розроблення технічної документації землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] . Згідно плану розділу земельної ділянки, що є невід`ємною частиною технічної документації, у відповідності до ЗК України, земельна ділянка загальною площею 0,0432 га, передається у власність по фактичному користуванню для будівництва і обслуговування житлового будинку із встановленням порядку використання земельної ділянки відповідно до плану. При цьому межі розподілу території відображені на погоджувальній схемі. Справжність підписів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] під Планом розділу земельної ділянки та погоджувальній схемі засвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. 02.08.2019 року та зареєстровано в реєстрі за №2552, 2553, 2554 (с. 10-11 Технічної документації). При цьому, як зазначено в технічній документації, розділ земельної ділянки загальною площею 0,0432 га відбувся по фактичному користуванню, встановленого задовго до оформлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тобто ще при попередніх власниках [PERSON] та [PERSON] , у якого вони придбали третю частину житлового будинку ще в 2017 році. [PERSON] володіла 2/3 частками житлового будинку та була землекористувачем частини земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок починаючи з 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності та договором дарування від 18.03.1992 року. Відповідачі вважають, що позивачці було завжди відомо про такий розподіл землі, оскільки [PERSON] є матір`ю позивачки, а сама позивачка стала власником 2/3 частин житлового будинку розташованого за цією адресою в 2021 році шляхом прийняття спадщини, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, та шляхом укладення договору купівлі-продажу частки житлового будинку. Прийняттям спадщини позивач виразила безумовне погодження і прийняття об`єкту спадкування 1/3 частини житлового будинку в тому розмірі і обсязі, в якому він існував на момент прийняття неї спадщини, тобто з визначеними межами і фактичним розподілом земельної ділянки встановлених в 2019 році між спадкодавцем [PERSON] та відповідачами Мироненками. Окрім цього позивачка була обізнана про встановлення межі розмежування земельної ділянки на момент придбання 1/3 частини житлового будинку шляхом укладення договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 04.08.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., оскільки на момент придбання власність для розмежування було встановлено огорожу і у разі незгоди з наявним розмежування земельної ділянки між співвласниками будинку позивачка мала право не укладати договір купівлі-продажу частки житлового будинку від 04.08.2021 року. Крім того, відповідачі просять суд застосувати позовну давність до позовних вимог, оскільки позивачка успадкувала 1/3 частини житлового будинку від своєї матері [PERSON] , який в неї був у власності з 1992 року. Тобто позивачка була обізнана про розподіл земельної ділянки між співвласниками будинку задовго до набуття нею права власності на 2/3 частин житлового будинку, оскільки фактичне розмежування земельної ділянки (встановлення огорожі) відбулось ще при матері позивачки та попередніх власників будинку. У зв`язку з чим відповідачі [PERSON] та [PERSON] просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 18.04.2024 року від [PERSON] , інтереси якої представляє [PERSON] , через систему «Електронний суд» надійшли пояснення у справі, з яких вбачається, що вона не погоджується із доводами, зазначених у відзивах відповідачів [PERSON] та [PERSON] , виходячи з такого. Мати позивачки не погоджувала збільшення частки відповідачів за рахунок своєї частки землекористування, окрім того фактично [PERSON] в період з 11.06.16 року по 29.08.20 року, тобто на час складання письмової згоди та ухвалення оскарженого рішення Запорізької міської ради, не була власником 2/3 житлового будинку, внаслідок укладення договору довічного утримання між нею та [PERSON] до моменту розірвання вказаного договору. Про вказані обставини відповідачі були обізнані, оскільки набуття ними права власності на 1/3 частину житлового будинку, що відбулося на підставі договору купівлі-продажу, вчинялось за заявою співвласника - [PERSON] . Водночас, із документів, наданих Головним управлінням Держгеокадастру в Запорізькій області, вбачається, що під час подання заяви міському голові [PERSON] про передачу у власність земельної ділянки, до матеріалів технічної документації не було долучено письмову згоду щодо приватизації земельної ділянки співвласника будинку і відповідно співкористувача земельної ділянки [PERSON] . Отже враховуючи, що матеріали технічної документації, які були подані для прийняття ЗМР оскарженого рішення, не містили згоди співвласника житлового будинку на приватизацію відповідачами земельної ділянки, а також те, що матеріали технічної документації не містять згоди [PERSON] на збільшення частки відповідачів за рахунок частки землі, користувачем якої він був на час прийняття оскарженого рішення від 30.10.2019 року про виділ відповідачам у власність частини земельної ділянки, що перевищує частку у праві спільної часткової власності і є очевидно протиправним. Крім того, позивачка вважає що посилання на погодження меж землекористування суміжними користувачами за підписом голови квартального комітету неприйнятним, оскільки він свідчить про погодження меж землекористування відносно всієї земельної ділянки, а не частини ділянки право власності на яку було визнано за відповідачами. Додавши, що відповідачами не підтверджено належними та допустимими доказами про існування розмежування (встановлення огорожі) між земельними ділянками на момент придбання нею у власність 2/3 частини житлового будинку. Позивачка вважає, що строк позовної давності нею не пропущений, оскільки лише в березні 2023 року між співвласниками житлового будинку за адресою [ADDRESS] , виникла конфліктна ситуація щодо користування земельною ділянкою та 06.09.2023 року вона ознайомилася з оспорюваним рішенням Запорізької міської ради № 37/21 від 30.10.2019. Також позивачка не погоджується з доводами Запорізької міської ради, зазначивши, що порушення її прав було здійснено шляхом прийняття рішення Запорізької міської ради №34/21 від 30.10.2019 року «Про передачу гр. [PERSON] та гр. [PERSON] у власність частини земельної ділянки по [ADDRESS] », та позовна вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер 2310100000:03:019:0597, розташованої за адресою [ADDRESS] , з одночасним припиненням речових прав [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованих щодо частини земельної ділянки кадастровий номер 2310100000:03:019:0597, пов`язана саме з незаконністю вказаного рішення Запорізької міської ради, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, а не у зв`язку з незаконністю дій органу Держгеокадастру. Позивачка вважає, що вона обрала належний спосіб захисту її порушених прав, що узгоджується з відповідною судовою практикою. 06.05.2024 року через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення від [PERSON] , яка представляє інтереси [PERSON] та [PERSON] , в яких зазначено, що згідно технічного паспорту на житловий будинок станом на 15.06.1990 року земельна ділянка була фактично огороджена по периметру забором та розділена огорожею, таким чином, що земля була фактично виділена в натурі без спільного двору та можливості потрапити на сусідню частину ділянки . Фактичний розподіл, а також наявність огорожі, чітко зазначено на плані земельної ділянки складеному 15.06.1990 року, який є невід`ємною частиною технічного паспорту. Огорожа у вигляді паркану існувала на момент набуття право власності [PERSON] та [PERSON] частини житлового будинку, тому технічна документації землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості від 2019 року міститься в матеріалах справи і була розроблена із урахуванням фактичного користування земельною ділянкою всіма співвласниками житлового будинку. Відповідачі вважають, що разі ухвалення рішення на користь позивачки, [PERSON] та [PERSON] в майбутньому можуть бути позбавлені права повторно звернутися до Запорізької міської ради із заявою про приватизацію, оскільки вони своїм правом вже скористались в 2019 році, що призведе до порушення їх прав. Ухвалою суду від 07.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив суд його задовольнити. Додав, що [PERSON] , яка надала згоду на приватизацію [PERSON] та [PERSON] частину земельної ділянки, лише проживала в будинку за адресою: [ADDRESS] і на момент приватизації, тобто станом на 2019 рік, не була власником вказаного житлового будинку. До співвласника [PERSON] ініціатори приватизації не зверталися за погодженням меж земельної ділянки. Приватизація земельної ділянки в даних межах порушує права [PERSON] та унеможливлює їй обслуговувати частину належного їй будинку, оскільки [PERSON] та [PERSON] відгородили земельну ділянку, яка належить їм на праві власності, чим перешкодили позивачу нею користуватися. Крім того, відповідачі набули право власності на земельну ділянку у частці, яка є більшою ніж частина належного їм будинку. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що [PERSON] та [PERSON] звернулися до Запорізької міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки в межах фактичного користування, оскільки у відповідності до ст. 120 ЗК України, в разі набуття права власності на об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Про те, що [PERSON] не було відомо про фактичний розподіл меж земельної ділянки не відповідає дійсності, оскільки в технічному паспорті від 1990 року, де власниками зазначені [PERSON] та [PERSON] , чітко визначені межі земельної ділянки, а саме: вони огороджені як по периметру, так і всередині земельної ділянки, тобто в межах фактичного користування співвласниками житлового будинку. Такий розподіл був в 1990 році, в 2016 році і в 2019 році, тобто на момент подання документів на приватизацію земельної ділянки. Технічна документація була виготовлена із урахуванням технічних паспортів від 1990 року та 2016 року. [PERSON] була власником 2/3 частини будинку з 1992 року та фактично проживала в ньому, тому вона і писала заяву, в якій погодила приватизацію [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки. Між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого останній набув право власності на частину житлового будинку, однак у 2020 році його було розірвано. Крім того, у разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Представник Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав наведених у його письмових поясненнях. Представник Запорізької міської ради до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав відзив на позов та заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення та доводи представників позивача, відповідачів та третьої особи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про залишення без задоволення позовних вимог [PERSON] , з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 18.03.1992 року, 2/3 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] перебувало на праві спільної сумісної власності у [PERSON] та [PERSON] (матері позивачки) по 1/3 чистини, іншим співвласником вказаного будинку (1/3 частини) була [PERSON] 18.03.1992 року між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла у дар 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької Державної нотаріальної контори Масловець Л.С.. та зареєстровано в реєстрі за № 2-921. 28.03.2015 року померла співвласник 1/3 частини вказаного житлового будинку [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис 2479. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2016 року у справі №333/2522/16-ц встановлено факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] у період з листопада 2007 року по день її смерті та визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину жилого будинку за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . 11.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Шостої запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н.П. та зареєстровано в реєстрі за номером 4-740. За умовами договору [PERSON] , як відчужувач, передавала у власність [PERSON] , як набувачу, 2/3 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 99,8 кв.м, житловою площею 67,4 м?. Земельна ділянка на якій розташований вказаний житловий будинок, 2/3 частки якого відчужується, має площу 0,0432 га, присвоєно кадастровий номер 2310100000:03:019:0597, форма власності - комунальна власність, що підтверджується Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2302092102016 від 19.04.2016 року, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). На зазначеній земельній ділянці розташовано: житловий будинок загальною площею 90,4 кв.м, житловою площею 67,4 кв.м та відповідні господарські будівлі та споруди. 09.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частки житлового будинку, відповідно до якого останні набули права власності 1/3 частки житлового будинку, з усіма надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 99,8 кв.м, житловою площею 67,4 кв.м, площа самочинно забудованого - 9,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0432 га, кадастровий номер земельної ділянки 2310100000:03:019:0597, в рівних частках. Рішення стосовно приватизації земельної ділянки, частка якої відчужується, не приймалось. Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб'юк Ю.А. та зареєстровано в реєстрі за № 541. Рішенням Запорізької міської ради сьомого скликання 44 сесії від 30.10.2019 року номер 37/21 «Про передачу гр. [PERSON] та гр. [PERSON] у власність частини земельної ділянки по [ADDRESS] » вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] ; затвердити розмір земельної ділянки, порядок фактичного користування по [ADDRESS] площею 0,0432 га та встановити зовнішні межі землекористування згідно схеми, наданої до землевпорядної документації, за рахунок земельної ділянки, розмір якої зареєстровано товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (площа 0,417 га) та земель Запорізької міської ради (площа 0015 га); передати співвласникам житлового будинку у спільну часткову власність по фактичному землекористуванню частину земельної ділянки (кадастровий номер 2310100000:03:019:0597) площею 0,0188 га, що складає 188/432 частки від площі 0,0432 га (землі житлової та громадської забудови; для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) по [ADDRESS] таким чином: [PERSON] та [PERSON] у спільну часткову власність - земельну ділянку площею 0,0188 га (без визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а саме: [PERSON] - земельну ділянку площею 0,0094 га, що складає 94/432 частки від площі 0,0432 га, та [PERSON] - земельну ділянку площею 0,0094 га, що складає 0,432 частки від площі 0,0432га. 29.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про розірвання договору довічного утримування, який було посвідчено державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н.П. та зареєстровано в реєстрі за номером 4-738. 12.07.2021 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається зі 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі свідоцтва договору дарування, посвідченого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.03.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-921. 12.07.2021 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі свідоцтва договору дарування, посвідченого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.03.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-921. 04.08.2021 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу частки житлового у будинку, за умовами якого продавець продав у власність покупця 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 99,8 кв.м, у тому числі житловою площею 67,4 кв.м, з відповідними господарсько-побутовими будівлями і спорудами, наземними і підземними комунікаціями. Земельна ділянка площею 0,0432 на якій розташований житловий будинок, частка якого відчужуються, цільове призначення якої є: для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2310100000:03:019:0597, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованим 30.07.2021 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1342. Право власності на належні сторонам частини житлового будинку з надвірними будівлями зареєстровано, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 344351265 від 28.08.2023 року. Згідно довідки ПП «Запорізьке міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» загальна площа земельної ділянки [ADDRESS] на 26.05.2016 року складає 410 кв.м. Рішенням виконкому Запорізької міської ради від 29.11.1957 року №33 за житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Частинами 1, 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України). Згідно з частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно з ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Частиною 7 вказаної статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. 04.07.2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до міського голови м. Запоріжжя [PERSON] із заявою про приватизацію земельної ділянки площею 0,0188 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по фактичному користуванню земельною ділянкою, що розташована в [ADDRESS] . Судом встановлено, що на замовлення [PERSON] та [PERSON] , ФОП [PERSON] розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: завдання на складання технічної документації із землеустрою; пояснювальну записку; матеріали топографо-геодезичних робіт; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки; відомості про встановлені межові знаки. Відповідно до технічної документації, яку затверджено рішенням Запорізької міської ради №38/21 від 30.10.2019 року, [PERSON] та [PERSON] передано у спільну часткову власність частину земельної ділянки площею 0,0188 га по фактичному землекористуванню, а саме згідно з планом земельної ділянки, який видано 26.05.2016 року ПП «Запорізьке міжрегіональне бюро технічної інвентаризації». Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В матеріалах справи наявні копії технічних паспортів на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , складених 15.06.1990 року та 22.01.1992 року. Крім того, 28.03.2016 року на виконання заяви матері позивачки - [PERSON] , ФОП [PERSON] було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до технічних паспортів від 15.06.1990 року, 22.01.1992 року та 26.05.2016 року, на планах земельної ділянки позначений цифрами 1, 2, 3, 6, 7 паркан. Із вказаних технічних паспортів вбачається, що впродовж тривалого року (більше 26 років) земельні ділянки фактично були погоджені та поділені між попередніми співвласниками житлового будинку. Тобто попередніми співвласниками будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , визначено межі ділянок згідно фактичного користування. Таким чином судом встановлено, що між співвласниками житлового будинку склався порядок користування спільною земельною ділянкою, останніми здійснювалось облаштування ділянок, які вони обрали собі для використання, протягом тривалого часу. За правилом ч. 2 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частиною 4 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Такі правові висновки, викладені Верховним Судом України в постановах від 11.02.2015 року, від 13.04.2016 року, від 12.10.2016 року. У постанові від 16.06.2020 року у справі № 689/26/17 Велика Палата Верховного Суду не встановила правових підстав для відступу від наведених висновків. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Суд звертає увагу, що визначивши порядок використання земельної ділянки до передачі частини її у власність відповідачам, співвласники будинку, а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виходили з наявних у них інтересів, з врахуванням відомих їм обставин, що покликали необхідність встановлення саме такого порядку користування. Протягом тривалого часу (з 1990 року) співвласники будинку здійснювали утримання та забезпечення придатності земельних ділянок відповідно досягнутої згоди. З часу набуття відповідачами [PERSON] та [PERSON] права власності на земельну ділянку, її використання здійснюється згідно визнаного і підтвердженого права власності. Оскільки позивачем набуто право власності на частку в нерухомому майні, існуюче право попереднього власника згідно ст. 120 ЗК України перейшло до позивача на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Суд звертає увагу, що доказів на підтвердження існування спору між попередніми землекористувачами [PERSON] , [PERSON] та відповідачами не надано. Стосовно доводів позивача, що матеріали технічної документації, які були подані для прийняття ЗМР оскаржуваного рішення, не містили згоди співвласника житлового будинку [PERSON] на приватизацію [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, а містять підпис [PERSON] , яка на той час фактично не була співвласником будинку за договором довічного утримання, слід зазначити таке. У постанові Верховного Суду від 04.08.2021 року у справі № 263/11779/16-ц вказано, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Таким чином, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є саме по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та переданні земельної ділянки у власність. Що, відповідно, також не є підставою для скасування державного акта на право власності на земельну ділянку. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14 та у справі № 350/67/15 також дійшла висновку, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Враховуючи наведене, відсутність згоди на той час співвласника житлового будинку [PERSON] на приватизацію [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, не може бути підставою для скасування рішення органу місцевого самоврядування. На думку суду, фактично позивач не довела порушення своїх цивільних прав та інтересів. Також суд звертає увагу, що позивач не заявляла клопотання про проведення відповідної судової земельно-технічної експертизи для визначення площі, необхідної для обслуговування належної їй частини домоволодіння, а також накладення на неї меж земельної ділянки, виділеної відповідачам. Враховуючи те, що позивачем набуто право власності на частку в нерухомому майні, існуюче право попереднього власника згідно з вимогами ст. 120 ЗК України перейшло до позивача на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, та з урахуванням того, що доказів на підтвердження існування спору між попередніми землекористувачами [PERSON] та [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] суду не надано, суд дійшов висновку, що в даному випадку право позивача не порушено, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. При цьому, відповідачами не порушувались права [PERSON] , оскільки [PERSON] , [PERSON] оформили право власності на частину земельної ділянки в 2019 році, а позивач стала власником зазначеної частини жилого будинку з 2021 року.

Outcome: dismissed