Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана в провадження судді Саадулаєва А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.08.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання відзиву. Предметом позову є стягнення на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» заборгованості за спожиті послуги у розмірі 48423,49 грн. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг, які надаються позивачем. На квартиру відповідача відкрито єдиний особовий рахунок № [NUMBER] (попередній рахунок [NUMBER] ) для нарахування та сплати за житлово-комунальні послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Однак, відповідач не в повному обсязі та несвоєчасно сплачує квартирну плату та плату за надані послуги, внаслідок чого, у відповідача виникла заборгованість. Відповідно до розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги заборгованість відповідача перед позивачем складає 38626,73 грн. Таким чином, неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. Через несвоєчасність проведення розрахунків відповідачів із позивачем, останній має заборгованість перед виробником комунальних послуг. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з урахуванням 3% річних у сумі 2718,87 грн., та інфляційних витрат у сумі 7077,89 грн. Відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. Позивач подав до суду додаткові пояснення. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в її задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що у суду нема підстав вважати, що після 1 липня 2016 року позивач мав право надавати послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] та укладати від імені його співвласників договори на утримання цього багатоквартирного будинку та його прибудинкової території. Зазначив, що позивачем фактично не здійснюється надання житлово-комунальних послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Крім того, наданий позивачем розрахунок ціни позову не відповідає дійсності та є необґрунтованим навіть за припущення, що позивачем належним чином надавалися послуги з утримання прибудинкової території та будинку [ADDRESS] . Також, позивач не мав права нараховувати пеню та інфляційні нарахуванням на нарахований ним борг. Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивачем, станом на день подання позову, споживачам багатоквартирного будинку [ADDRESS] , надаються послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Позивач вважає, що відзив на позовну заяву загалом є необґрунтованим та незаконним. В судовому засіданні, яке відбулось 23.07.2024 року, представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. В судовому засіданні, яке відбулось 23.07.2024 року, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухавши учасників судового провадження, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі обставини справи. Відповідно до довідки №109.4080 від 12.07.2023 про реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , станом на день подання відповіді зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 13.02.1990 року. Відповідно до розрахунку заборгованості, особовий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на ім`я [PERSON] . Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва» та рішення від 09.10.2014 року №270/270 перейменоване з КП «Керуюча дирекція «Шевченківської районної у м. Києві ради». Відповідно до п.п. 2 Статуту, предметом діяльності позивача 1 є: утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового і нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності м. Києва, на договірних засадах у встановленому законом порядку. Надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладення договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням договорів у встановленому порядку. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Отже, як вбачається з матеріалів справи, виконавцями послуг є Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, що врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. Згідно із розрахунком заборгованості та довідки про нарахування та сплату, доданими позивачем до позовної заяви, які перевірені судом, розмір заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги складає перед КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» у сумі 38626,73 грн. Дана заборгованість є обгрунтованою та такою, що підтверджується матеріалами справи. В той же час, суд частково погоджується з доводами відповідача про застосування строку позовної давності до періоду нарахування заборгованості. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України введено карантин. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID -19)» № 540-ІХ від 30 березня 2020 року доповнено пунктом 12 ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-ІV - під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», карантин відмінено з 1 липня 2023 року. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року доповнено пункт 19 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-ІУ, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто, у державі запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Таким чином, строк загальної позовної давності продовжується на цивільні правовідносини, до яких віднесено, зокрема, правовідносини з надання та споживання житлово-комунальних послуг, починаючи з березня 2017 року. Суди під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважають на те, то їх продовження в період дії карантину, воєнного стану є безумовним та автоматичним в силу законів, що підтверджено правовою позицією Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 року у справі № 920/724/21. Так, з огляду на тривалість правовідносин між сторонами, судом встановлено, що строк позовної давності рахується за загальним правило у три роки до дня звернення до суду позивачем з даним позовом, з урахуванням продовження строку позовної давності на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації ,що, в свою чергу, становить період розрахунку заборгованості з березня 2017 року по липень 2023 року. Виходячи з розрахунку заборгованості наданої позивачем, то заборгованість за період з березня 2017 року по липень 2023 року становить 18131,36 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами з приводу надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України, вимагати сплати грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З розрахунку, наданого до суду позивачем, вбачається, що за період з березня 2017 року по липень 2023 року розмір 3% річних складає - 895,65 грн., та інфляційних витрат складає - 2456,59 грн. Даний розрахунок є вірним. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», утворене рішенням Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» та віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Відповідно до цього рішення Комунальне підприємство «Керуюча компанія Шевченківського району», код ЄДРПОУ 34966254, створене за рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради від 19 лютого 2007 року № 187, перейменовано у Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», код ЄДРПОУ 34966254. Статутна діяльність Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» здійснюється за КВЕД-2010-81.10 Комплексне обслуговування об`єктів. Ці послуги включають: загальне прибирання приміщень, догляд за ними, усунення сміття, забезпечення охорони та безпеки, доставку пошти, послуги портьє, прання та суміжні послуги допоміжного характеру. Цей клас також включає: обслуговування зайнятих урядом і органами державного управління будинків; управління житлом та іншим нерухомим майном у співвласності; діяльність житлово-експлуатаційних контор; діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків (ОСББ) та їх асоціацій; діяльність садових товариств, гаражних і житлово-будівельних кооперативів. Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 лютого 2011 року №80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» здійснює господарське відання житлового фонду Шевченківського району міста Києва та обслуговування закріплених за ним житлових будинків. Житлові будинки, у тому числі багатоквартирний будинок [ADDRESS] , які знаходяться територіально у Шевченківському районі міста Києва, належать до сфери управління Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського район м. Києва». Порядок списання з балансу встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 року №301 «Про затвердження Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків». Зазначений порядок розроблено на підставі вимог пункту 6 статті 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII; Кабінету Міністрів України: до 1 липня 2015 року розробити порядок списання з балансу міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними підприємствами та органами місцевого самоврядування багатоквартирних будинків, у яких розташовані приміщення приватної та інших форм власності. Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII (Закон 417) встановлено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (стаття 9 Закону 417). Співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на до повноважень яких належить прийняття рішень з усіх питань управління : квартирним будинком, зокрема, визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем (стаття 10 Закону 417). У статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлова послуга - це послуга з управління багатоквартирним будинком, що включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку. Враховуючи вищевикладене, відповідачем неправильно встановлено правовий статус позивача, про те, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», не є управителем будинку, а тому суд відхиляє доводи відповідача, про те, що після 1 липня 2016 року позивач мав право надавати послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] та укладати від імені його співвласників договори на утримання цього багатоквартирного будинку та його прибудинкової території. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» стверджує, що багатоквартирний будинок [ADDRESS] станом на день подання позову та відповіді на відзив на позовну заяву перебуває у його господарському віданні та споживачам будинку надаються послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Отже, суд відхиляє доводи відповідача, як безпідставні та необґрунтовані, про те, що позивачем неналежно надаються житлово-комунальні послуги, з огляду на те, що відповідачем не надано до суду належних і допустимих доказів ненадання або неналежного надання послуг. Суд звертає увагу, що у національному законодавстві у сфері житлово-комунальних послуг відсутні правові підстави для звільнення споживача від сплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у разі їх ненадання чи/або неякісного надання, складається акт-претензія, оформлена у порядку та спосіб, встановлених у статті 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на підставі акту-претензії, що в установленому порядку та спосіб надається виконавцю таких послуг, останнім робиться відповідний перерахунок. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial