Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: с. П`ятничани, Львівського району Львівської області; встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , строком на шість місяців, а саме: заборонити перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближення на 50 м до місця проживання (перебування), а саме місця реєстрації [PERSON] , [INFO] , по [ADDRESS] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , [INFO] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] , [INFO] , або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; про видачу обмежувального припису кривднику [PERSON] , [INFO] , інформувати Львівське районне управління поліції №2 Головного управління Національної Поліції у Львівській області для взяття громадянина [PERSON] , [INFO] , на профілактичний облік, а також Львівську районну державну адміністрацію та виконавчий комітет Бібрської міської ради Львівського району Львівської області; допустити рішення суду про видачу обмежувального припису негайному виконанню. В обгрунтування вимог заявниця [PERSON] покликається на те, що [PERSON] , з яким вони спільно проживають, регулярно здійснює домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно неї, в стані алкогольного сп`яніння. Протягом тривалого часу поведінка [PERSON] почала бути занадто агресивною, він обзиває [PERSON] нецензурними словами, безпідставно кричить та звинувачує, принижує, контролює її пересування. У зв`язку із чим заявниця зазнає постійного морального та психологічного тису з боку [PERSON] . У зв`язку з такою поведінкою співмешканця остання неодноразово зверталася до органів поліції, задля прийняття щодо [PERSON] відповідними органами мір за наслідками такої поведінки. 24.07.2024 працівником поліції м. Перемишляни, Львівської області було складено протокол за ст.173-2 ч.1 "Домашнє насилля" ВАД №024457 від 24.07.2024, ЄО 3222 від 24.07.2024 та взято пояснення щодо вчинення домашнього насилля, який має бути скеровано поліцейським офіцером громади в Жидачівський районний суд на розгляд. Також стосовно [PERSON] вже було винесено обмежувальний припис, якого він не дотримався. Згодом було відкрито кримінальне провадження № 12023142450000070 від 30.10.2023, ст. 390-1 ч.1. КК України. У зв`язку із вище наведеними обставинами заявниця постійно відчуває тривогу та побоювання за свою безпеку оскільки боїться, що [PERSON] повторно вчинить відносно неї домашнє насильство, вважає що вона, як жертва такого насильства потребує захисту в порядку передбаченому Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". З огляду на вищевикладені факти та оцінюючи поведінку кривдника, [PERSON] впевнена, що такі дії будуть продовжуватись в її сторону, що може призвести до тяжких наслідків. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 26.07.2024 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання призначено на 29.07.2024 /а.с.10-11/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 29.07.2024 заяву залишено без руху та надано заявниці строк на усунення недоліків /а.с.26-28/. Розгляд справи по суті відбувся 12.08.2024 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Заявниця [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій розгляд справи просить проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім`єю за адресою, [ADDRESS] , що підтверджується довідкою старости сіл Соколівка, Кологори, П`ятничани, Сенів, Ходорківці виконавчого комітету Бібрської міської ради /а.с.34/. Відповідно до рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 23.03.2023 яке набрало законної сили 25.07.2023, заяву [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису задоволено. Видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою: с. П`ятничани Львівського району Львівської області. Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , [INFO] , строком на шість місяців, а саме: заборонено перебування в місці проживання (перебування) [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонено наближення на 50 м до місця проживання (перебування), а саме місця реєстрації [PERSON] , [INFO] , по [ADDRESS] ; заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , [INFO] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонено ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] , [INFO] , або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Постановлено про видачу обмежувального припису кривднику [PERSON] , [INFO] , інформувати Львівське районне управління поліції №2 Головного управління Національної Поліції у Львівській області для взяття громадянина [PERSON] , [INFO] , на профілактичний облік, а також Львівську районну державну адміністрацію та виконавчий комітет Бібрської міської ради Львівського району Львівської області /а.с.38-40/. Відповідно до ухвали Жидачівського районного суду Львівської області від 19.12.2024, яка набрала законної сили 27.12.2024, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою та кримінальне провадження щодо нього закрито /а.с.42-43/. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до п. 3, 4, 6, 7, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до частин першої, другої статті 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». У свою чергу, як унормовано ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновки суду за результатами розгляду заяви. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18). З огляду на викладене, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо [PERSON] , є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться за рахунок держави (ч.3 ст.350-5 ЦПК України).

Outcome: approved