Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.06.2010 по справі № 2-193/10 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору № 11219715000 від 20.09.2007 в розмірі 368\~402, 62 гривень та по кредитному договору № 11303601000 від 26.02.2008 в розмірі 417\~587, 68 гривень. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2014 замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект». Досі судове рішення від 10.06.2010 залишається не виконаним. Враховуючи порушення відповідачами грошового зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про солідарне стягнення з відповідачів на користь ТОВ «Кей-Колект» за період з 03.04.2017 до 23.02.2022 3 % річних в сумі 115\~697, 77 гривень та інфляційних втрат в сумі 381\~984, 13 гривень. Також, представник позивача просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Ухвалою суду від 08.02.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Також, даним судовим рішенням запропоновано відповідачам, зокрема, надати суду відзив на позовну заяву і докази по справі, роз`яснено наслідки ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 08.02.2024 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлені неодноразово відповідачам - [PERSON] і [PERSON] за адресою їх місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, і співвідповідачу [PERSON] за останньою відомою адресою її місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку із чим, судом було повідомлено відповідачів про розгляд справи також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідачів про розгляд справи. Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд справи. Також судом прийнято до уваги, що протягом перебування справи в провадженні суду, відповідачі [PERSON] і [PERSON] отримували особисто судові повідомлення. (а.с. 120-121, 159) У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням від відповідачів відзиви на позов не надійшли. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідачів на адресу суду також не надійшли. Ухвалою суду від 25.04.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, хоча відповідно до ст. 128 ЦПК України, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідачами суду не повідомлено. Таким чином, відповідачі не з`явились в судове засідання без поважних причин. Представник позивача не заперечував щодо розгляду справи у відсутність відповідачів та проведення заочного розгляду справи. Враховуючи вищевикладене, думку представника позивача, а також положення ст.ст. 223 і 280 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність відповідачів та провести заочний розгляд справи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.06.2010 у цивільній справі № 2-193/10 на користь ПАТ «УкрСиббанк» з [PERSON] та [PERSON] було солідарно стягнуто заборгованість по кредитному договору № 11219715000 від 20.09.2007 в розмірі 368\~402, 62 гривень. Також даним судовим рішення на користь ПАТ «УкрСиббанк» з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було солідарно стягнуто заборгованість по кредитному договору № 11303601000(01) від 26.02.2008 в розмірі 417\~587, 68 гривень, судовий збір в сумі 1\~700, 00 гривень і витрати на ІТЗ в сумі 30, 00 гривень. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.12.2014 замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого\~листа по справі № 2-193-2010, виданого Ленінським районним судом м. Вінниці, а саме замінено сторону стягувача - ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей Колект», у зв`язку з переходом до ТОВ «Кей Колект» прав кредитора на підставі договору факторингу № 1 від 12.12.2011. За твердженням позивача, з часу набрання рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.06.2010 у цивільній справі № 2-193/10 законної сили, відповідачами судове рішення виконано не було. При цьому судом прийнято до уваги, що відповідачі не скористались своїми процесуальними правами, не надали суду будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача та/або повинні були бути враховані судом при вирішенні даного спору. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 08.02.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши представника позивача в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем в позовній заяві, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а інші юридичні факти. Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом ст.ст. 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Оскільки на підставі рішення Ленінського районного\~суду м.\~Вінниці від\~10.06.2010\~у цивільній\~справі №\~2-193/10 між сторонами виникло саме грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вищевикладене також\~узгоджується із\~правовою позицією висловленою Верховним\~Судом в\~постанові від 16.05.2018 у справі\~№ 459/3560/15-ц, а також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. За\~ змістом\~ наведеної\~ норми\~ закону\~ нарахування\~ інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Вищевикладене узгоджується\~із правовою\~позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2010 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитними договорами не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦПК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Вищевикладене узгоджується\~із правовою\~позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц. Судом встановлено, що право пред`явлення вимоги про виконання зобов`язання у позивача виникло з моменту набрання рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.06.2010 у цивільній справі № 2-193/10 законної сили. Однак позивач пред`явив вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період з 03.04.2017. Відповідачами заява про застосування строків позовної давності не подавалась. Відповідно, підстави для застосування таких строків відсутні. Судом перевірено розрахунки нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних і встановлено їх невідповідність вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. У разі\~солідарного обов`язку\~боржників (солідарних\~боржників)\~кредитор має\~право вимагати\~виконання обов`язку\~частково або\~в повному\~обсязі як\~від усіх\~боржників разом,\~так і\~від будь-кого\~з них\~окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. 1 і ч. 2 ст. 543 ЦК України). Зважаючи на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.06.2010 у цивільній справі № 2-193/10 заборгованість по кредитному договору № 11219715000 від 20.09.2007 була стягнута солідарно лише з [PERSON] та [PERSON] , а по кредитному договору № 11303601000(01) від 26.02.2008, зокрема й з [PERSON] , відповідно нарахування інфляційних втрат та 3 % річних не може бути здійснено на загальну суму по обом договорам, оскільки у [PERSON] відсутній обов`язок щодо виконання судового рішення в частині сплати заборгованості по кредитному договору № 11219715000 від 20.09.2007. Відповідно, за прострочення грошового зобов`язання за рішенням суду в частині сплати заборгованості по кредитному договору № 11219715000 від 20.09.2007 за період з 03.04.2017 до 23.02.2022 3 % річних становлять: -з 03.04.2017 до 31.12.2017: 368\~402, 62 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 273 дні (кількість днів прострочення) х 3%/365 = 8\~266, 35 гривень; -за 2018 рік: 368\~402, 62 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 3% = 11\~052, 08 гривень; -за 2019 рік: 368\~402, 62 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 3% = 11\~052, 08 гривень; -за 2020 рік: 368\~402, 62 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 3% = 11\~052, 08 гривень; -за 2021 рік: 368\~402, 62 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 3% = 11\~052, 08 гривень; -з 01.01.2022 до 23.02.2022: 368\~402, 62 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 54 дні (кількість днів прострочення) х 3%/365 = 1\~635, 10 гривень, що разом становить 54\~109, 77 гривень. За прострочення грошового зобов`язання за рішенням суду в частині сплати заборгованості по кредитному договору № 11303601000(01) від 26.02.2008 та судових витрат за період з 03.04.2017 до 23.02.2022 3 % річних становлять: -з 03.04.2017 до 31.12.2017: 419\~317, 68 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 273 дні (кількість днів прострочення) х 3%/365 = 9\~408, 80 гривень; -за 2018 рік: 419\~317, 68 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 3% = 12\~579, 53 гривень; -за 2019 рік: 419\~317, 68 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 3% = 12\~579, 53 гривень; -за 2020 рік: 419\~317, 68 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 3% = 12\~579, 53 гривень; -за 2021 рік: 419\~317, 68 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 3% = 12\~579, 53 гривень; -з 01.01.2022 до 23.02.2022: 419\~317, 68 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 54 дні (кількість днів прострочення) х 3%/365 = 1\~861, 08 гривень, що разом становить 61\~588, 00 гривень. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. З урахуванням останніх правових позицій, висловлених Верховним Судом, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, що також має місце у справі, що розглядається, інфляційна складова за певний місяць враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці (час прострочення у неповному місяці більше 15 днів - за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (15 днів) - за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується). Таким чином, інфляційні втрати за прострочення грошового зобов`язання за рішенням суду в частині сплати заборгованості по кредитному договору № 11219715000 від 20.09.2007 за період з 03.04.2017 до 23.02.2022 становитимуть: -за період з 03.04.2017 до 31.12.2017: 368\~402, 62 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х (100, 9 х 101, 3 х 101, 6 х 100, 2 х 99, 9 х 102, 0 х 101, 2 х 100, 9 х 101, 0)/ 1009-1 = 368\~402, 62 гривень х 109, 35 % = 402\~848, 27 гривень - 368\~402, 62 гривень = 34\~445, 65 гривень; -за 2018 рік: 368\~402, 62 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 109, 8 % = 404\~506, 10 гривень - 368\~402, 62 гривень = 36\~103, 48 гривень; -за 2019 рік: 368\~402, 62 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 104, 1 % = 383\~507, 13 гривень - 368\~402, 62 гривень = 15\~104, 51 гривень; -за 2020 рік: 368\~402, 62 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 105, 0 % = 386 822, 75 гривень - 368\~402, 62 гривень = 18\~420, 13 гривень; -за 2021 рік: 368\~402, 62 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 110, 0 % = 405\~242, 88 гривень - 368\~402, 62 гривень = 36\~840, 30 гривень; -за період з 01.01.2022 до 23.02.2022: 368\~402, 62 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х (101, 3 х 101, 6)/1002-1 = 368\~402, 62 гривень х 102, 92 % = 379\~160, 00 гривень - 368\~402, 62 гривень = 10\~757, 40 гривень, 34\~445, 65 гривень + 36\~103, 48 гривень + 15\~104, 51 гривень + 18\~420, 13 гривень + 36\~840, 30 гривень + 10\~757, 40 гривень = 151\~671, 47 гривень. Таким чином, інфляційні втрати за прострочення грошового зобов`язання за рішенням суду в частині сплати заборгованості по кредитному договору № 11303601000(01) від 26.02.2008 та судових витрат за період з 03.04.2017 до 23.02.2022 становитимуть: -за період з 03.04.2017 до 31.12.2017: 419\~317, 68 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х (100, 9 х 101, 3 х 101, 6 х 100, 2 х 99, 9 х 102, 0 х 101, 2 х 100, 9 х 101, 0)/ 1009-1 = 419\~317, 68 гривень х 109, 35 % = 458\~523, 88 гривень - 419\~317, 68 гривень = 39\~206, 20 гривень; -за 2018 рік: 419\~317, 68 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 109, 8 % = 460\~410, 81 гривень - 419\~317, 68 гривень = 41\~093, 13 гривень; -за 2019 рік: 419\~317, 68 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 104, 1 % = 436\~509, 70 гривень - 419\~317, 68 гривень = 17\~192, 02 гривень; -за 2020 рік: 419\~317, 68 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 105, 0 % = 440\~283, 56 гривень - 419\~317, 68 гривень = 20\~965, 90 гривень; -за 2021 рік: 419\~317, 68 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х 110, 0 % = 461\~249, 45 гривень - 419\~317, 68 гривень = 41\~931, 77 гривень; -за період з 01.01.2022 до 23.02.2022: 419\~317, 68 гривень (сума заборгованості, розмір якої впродовж вказаного періоду не змінювався) х (101, 3 х 101, 6)/1002-1 = 419\~317, 68 гривень х 102, 92 % = 431\~561, 75 гривень - 419\~317, 68 гривень = 12\~244, 10 гривень, 39\~206, 20 гривень + 41\~093, 13 гривень + 17\~192, 02 гривень + 20\~965, 90 гривень + 41\~931, 77 гривень + 12\~244, 10 гривень = 172\~633, 12 гривень. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом солідарного стягнення на його користь: - за прострочення грошового зобов`язання за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.06.2010 у цивільній справі № 2-193/10 в частині сплати заборгованості по кредитному договору № 11219715000 від 20.09.2007 за період з 03.04.2017 до 23.02.2022 з [PERSON] та [PERSON] 3 % річних в сумі 54\~109, 77 гривень та інфляційних втрат в сумі 151\~671, 47 гривень; - за прострочення грошового зобов`язання за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.06.2010 у цивільній справі № 2-193/10 в частині сплати заборгованості по кредитному договору № 11303601000(01) від 26.02.2008 та судових витрат за період з 03.04.2017 до 23.02.2022 з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 3 % річних в сумі 61\~588, 00 гривень та інфляційних втрат в сумі 172\~633, 12 гривень. В задоволенні решти позовних вимог, а саме: - в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання за рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 10.06.2010 у цивільній справі № 2-193/10 в частині сплати заборгованості по кредитному договору № 11219715000 від 20.09.2007 за період з 03.04.2017 до 23.02.2022; - в частині солідарного стягнення з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача інфляційних втрат в сумі 57\~679, 54 гривень, слід відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими, враховуючи вищевикладене. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 7\~465, 23 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 1447 від 28.12.2023. (а.с. 9) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 6\~325, 30 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (84, 73 %), в рівних частках з кожного - по 2\~108, 43 гривень. Решту судового збору в сумі 1\~139, 93 гривень слід залишити за позивачем. До ухвалення рішення у справі ні позивач, ні відповідачі не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших судових витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України). Отже, доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: partial