Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

05.10.2024 до суду надійшла позовна заява Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району діючого в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилалися на те, що на обліку в службі (управлінні) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває дитина, позбавлена батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] . Вказана дитина перебувала на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. Самотня мати хлопчика [PERSON] рішенням Орджонікідзевського районного суду від 09.02.2022 (справа №335/7144/21) позбавлена батьківських прав відносно нього. Згідно з листом Вознесенівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі від 11.02.2022 №85/21.13-151, 27.01.2022 на підставі заяви про визнання батьківства, до актового запису про народження дитини внесені зміни, а саме: батьком записаний [PERSON] , прізвище дитини з « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Батько дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з листом КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 06.05.2022 № 0712/01-08 [PERSON] з 15.12.2021 був особою з інвалідністю І «Б» групи по зору загального захворювання. 06.05.2022 на ЛКК №759 закладу [PERSON] отримав висновок лікарсько- консультативної комісії «Про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків», вказаний висновок був чинний до 01.01.2023, згодом подовжений до 01.07.2023. Враховуючи вищевикладене, рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 16.05.2022 №188/2 малолітньому [PERSON] наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському район від 01.02.2023 №23 «Про призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] » опікуном дитини призначений [PERSON] , [INFO] , в родині якого дитина на даний час виховується та проживає. Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 09.08.2023 №1842/01-08, 04.08.2022 [PERSON] був прооперований за бюджетні кошти в КНП «Міська лікарня №3» в офтальмологічному відділенні. 19.03.2023 комісія МСЕК переглянула групу інвалідності та визнала [PERSON] особою з інвалідністю II групи безстроково, батьківські функції [PERSON] виконувати може. 06.09.2023 [PERSON] звернувся до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району із заявою про надання висновку щодо доцільності або недоцільності повернення в його родину малолітнього [PERSON] .. Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради проведено обстеження умов за адресою проживання [PERSON] , за підсумками якого встановлено, що в помешканні не створено умов для життя та виховання малолітнього [PERSON] : квартира потребує ремонту, відсутні батареї опалення, відсутнє газопостачання, відсутній водонагрівач, через що немає гарячої води, на кухні брудно, відсутня раковина, в холодильнику майже немає продуктів, в кімнаті, де планує проживати батько з дитиною, не працює освітлення, ліжко, передбачене для дитини, невпорядковане, без чистої носильної білизни, дитячий одяг не за розміром та його мало. Згідно з листом Запорізького міського центру соціальних служб від 13.09.2023 №1835/03-01 та висновком оцінки потреб [PERSON] від 11.09.2023, батьківський потенціал [PERSON] на низькому рівні, в родині наявні складні життєві обставини, умов для проживання дитини в квартирі, де мешкає батько, не створено. [PERSON] надав довідку про доходи № 2343 1633 0033 0318, згідно з якою, його дохід (пенсія по інвалідності) складає 2520 гривень на місяць, інших доходів, зі слів [PERSON] , у нього немає. [PERSON] надав довідку КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» від 22.08.2023 про те, що він не перебуває під наглядом нарколога, проте не надав аналогічну довідку про не перебування на обліку лікаря-психіатра. Питання доцільності або недоцільності повернення малолітнього [PERSON] в родину батька [PERSON] , розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 14.09.2023 в присутності [PERSON] . Під час засідання [PERSON] повідомив, що він бажає повернути сина в свою родину, проте на даний час ним не створено належних умов для дитини, він отримує лише пенсію по інвалідності, не працює, інших постійних доходів не має. За підсумками засідання, враховуючи наявні документи по справі, комісією прийняте рішення про недоцільність повернення малолітнього [PERSON] батьку на даний час та про необхідність звернення до суду із позовом про відібрання дитини у батька без позбавлення його батьківських прав. [PERSON] погодився з такою необхідністю і зобов`язався протягом року створити належні умови для сина за місцем свого проживання. Прохали відібрати дитину [PERSON] , [INFO] , у батька [PERSON] , [INFO] , без позбавлення останнього його батьківських прав. Стягнути з [PERSON] аліменти на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову. 11.10.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. 30.10.2023 представником третьої особиоргану опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району надано матеріали стосовно доцільності відібрання дитини [PERSON] у батька [PERSON] . 18.12.2023 від представника відповідача надійшов відзив по справі, в якому прохали відмовити позивачу в повному обсязі. 11.01.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій прохали не враховувати ствердження наведені представником відповідача стосовно позову, позов задовольнити. 16.01.2024 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 14.03.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. 17.04.2024 від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів в якості доказу. 15.05.2024 від представника відповідача- адвоката Прядка Д.В. надійшла заява про припинення повноважень представника та виключення даних представника з матеріалів справи, оскільки відповідач тривалий час з ним не зв`язувався, його місце перебування йому не відоме, що позбавляє його можливості узгодити з ним певну позицію та надалі представляти інтереси в суді. 31.07.2024 в судове засідання представник позивача не з`явився, 22.05.2024 року представник за довіреністю Панченко І.О. подав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав та прохав позов задовольнити. 31.07.2024 в судове засідання представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району не з`явився, 23.02.2024 року надали заяву про розгляд справи у відсутність представника. 31.07.2024 в судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд вирішує продовжити розгляд справи за відсутності учасників судового процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до паспорта громадянина України № [NUMBER] виданого органом 2314 від 07.10.2021 відповідач [PERSON] , народився [INFO] в м. Запоріжжя, рнокпп [NUMBER] , (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.01.2022, виданого повторно Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 18.12.2020 року в м. Запоріжжі народився [PERSON] , матір`ю зазначено- [PERSON] , батьком - [PERSON] , про що 15 січня 2021 року було складено актовий запис № 38 (а.с. 6). Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2022 (справа № 335/7144/21 провадження 2/335/257/2022), яке набрало законної сили 14.03.2022 [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.9-11). Згідно з листом Вознесенівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі від 11.02.2022 №85/21.13-151, 27.01.2022 на підставі заяви про визнання батьківства, до актового запису про народження дитини внесені зміни, а саме: батьком записаний [PERSON] , прізвище дитини з « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Батько дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 16.05.2022 року за № 188/2 «Про надання статусу дитини, позбавлення батьківського піклування» малолітньому [PERSON] » наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.12). Відповідно до розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському район від 01.02.2023 №23р «Про призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] » опікуном дитини призначений [PERSON] , [INFO] , в родині якого дитина на даний час виховується та проживає (а.с.12 на звороті). Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 06.05.2022 № 0712/01-08 [PERSON] з 15.12.2021 був особою з інвалідністю І «Б» групи по зору загального захворювання. 06.05.2022 на ЛКК №759 закладу [PERSON] отримав висновок лікарсько-консультативної комісії «Про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків», вказаний висновок був чинний до 01.01.2023, згодом подовжений до 01.07.2023 (а.с.13 на звороті). Відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 09.08.2023 №1842/01-08, 04.08.2022 [PERSON] був прооперований за бюджетні кошти в КНП «Міська лікарня №3» в офтальмологічному відділенні. 19.03.2023 комісія МСЕК переглянула групу інвалідності га визнала [PERSON] особою з інвалідністю II групи безстроково з рекомендацією - праця в спеціально створених умовах, батьківські функції [PERSON] виконувати може (а.с.13). Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків № 760 від 06.05.2022, [PERSON] , має високий ступінь втрати здоров`я в наслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (а.с.14). Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків № 37 від 06.01.2023, [PERSON] , має високий ступінь втрати здоров`я в наслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (а.с.15). Відповідно до акту обстеження умов проживання головними спеціалістами відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 06.09.2023 проведено обстеження умов за адресою проживання [PERSON] , за підсумками якого встановлено, що в помешканні не створено умов для життя та виховання малолітнього [PERSON] : квартира потребує ремонту, відсутні батареї опалення, відсутнє газопостачання, відсутній водонагрівач, через що немає гарячої води, на кухні брудно, відсутня раковина, в холодильнику майже немає продуктів, в кімнаті, де планує проживати батько з дитиною, не працює освітлення, ліжко, передбачене для дитини, невпорядковане, без чистої носильної білизни, дитячий одяг не за розміром та його мало. Додатково до позову надано неналежних умов проживання відповідача, які зберігаються на відповідному диску (а.с. 16, 22). Відповідно до листа Запорізького міського центру соціальних служб від 13.09.2023 №1835/03-01 та висновком оцінки потреб [PERSON] від 11.09.2023, батьківський потенціал [PERSON] на низькому рівні, в родині наявні складні життєві обставини, умов для проживання дитини в квартирі, де мешкає батько, не створено (а.с.17-18). Відповідно до довідки про доходи № 2343 1633 0033 0318 виданої пенсіонеру [PERSON] його дохід (пенсія по інвалідності) за період 01.03.2023 по 31.08.2023 складає 15120,00 гривень, щомісячний розмір пенсії складає 2520,00 грн. (а.с.19). Згідно відповіді управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 10.10.2023 № 04/46/7195 зазначено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 04.01.1996 року і по теперішній час (а.с.25-26). Відповідно до листа органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району № 2183/ОР-22/18.01-1232 від 23.10.2023 зазначено, що на обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває дитина, позбавлена батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] .. Матір дитини [PERSON] , відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2022 року (справа № 335/7144/21) позбавлено батьківських прав. Батько дитини, [PERSON] , [INFO] , відповідно до довідки лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 06.05.2022, має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (на даний час групу з інвалідності переглянуто, батьківські обов`язки батько виконувати може). Відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради віл 16.05.2022 № 188/2 [PERSON] , 2020 р.н., надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно з розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району від 01.02.2023 № 23р [PERSON] , 1986 р.н., призначено опікуном над дитиною. [PERSON] , який не є родичем дитини, має бажання в подальшому виховувати малолітнього [PERSON] . Для дитини створені належні умови для життя, розвитку та виховання: є окрема кімната, в якій є ліжко, комп`ютерний стіл, шафа для одягу. У дитини є багато іграшок, речей. Малолітній отримує необхідний догляд, відпочинок та лікування. [PERSON] опікуна з дружиною вважає батьками, почувається щасливим поряд з ними, хлопчик активний, веселий та контактний. Вважають за доцільне відібрання дитини [PERSON] у батька [PERSON] без позбавлення останнього батьківських прав (а.с.33-34). Відповідно до акту обстеження умов проживання головними спеціалістами відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 20.10.2023 проведено обстеження умов за адресою проживання дитини [PERSON] за місцем проживання його опікуна по [ADDRESS] , за підсумками якого встановлено, що в помешканні створено задовільні умови проживання, а саме: наявна гардеробна кімната та сумісного санвузла. Умови проживання задовільні, наявні газо-водо-електропостачання. Помешкання обладнано усіма необхідними меблями та побутовою технікою. Наявні запас продуктів та приготовані страви. Для виховання та розвитку дитини створені всі умови, зокрема кімната в якій наявне ліжко, комп`ютерний стіл, шафа для одягу, ігрова зона для дитини, багато іграшок, одяг та взуття за сезоном (а.с.35). Відповідно до заяви [PERSON] зазначено, що він і в подальшому бажає займатись вихованням дитини [PERSON] . Додатково зазначив, що дитина вважає його батьком та отримує необхідне медичне обстеження, лікування (а.с.36). Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Василівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 30.04.2002 [PERSON] народився в м. Василівка, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] , (а.с.38-39). Відповідно до довідки наданої КНП «Долинським центром первинної медико-санітарної допомоги» Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 25.10.2023 зазначено, що дитина [PERSON] спостерігається сімейним лікарем Новослобідської АЗПСМ. Опікун [PERSON] , 1986 року народження, регулярно приводить дитину до лікаря на профілактичні огляди та для проведення вакцинації. Дитина спостерігається неврологом, кардіологом, хірургом та дерматологом, отримує належний догляд та лікування (а.с.40). Додатково встановлено, що опікун дитини наразі піклується про його відпочинок та дозвілля, надає можливість для повноцінного розвитку (а.с.41-44). Відповідно до акту обстеження житлових умов відповідача від 10.04.2024 комісія не мала можливості потрапити до житла, оскільки ніхто не відчинив двері. Під час бесіди з сусідом з кв. [ADDRESS] останній пояснив, що [PERSON] в квартирі постійно не проживає, іноді приходить пізно увечері, де наразі він перебуває сусідам не відомо. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України (надалі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно чч.4,5,6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи . Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини . Відповідно ч.2 ст.170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Згідно чч.3,4 ст.170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Так, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2022 року у справі № 308/12188/18 зроблено висновок про те, що «Тлумачення статті 4, частини першої статті 170 СК України дає змогу дійти висновку про те, що у разі неможливості (у тому числі, на час пред`явлення позову і вирішення справи) передати дитину родичам, то дитина передається органу опіки та піклування для вжиття заходів щодо захисту особистих та майнових прав дитини й забезпечення тимчасового влаштування дитини. Зазначене повністю узгоджується із положеннями частини четвертої та п`ятої статті 167 СК України, згідно з якими, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Разом з тим, Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду зауважує, що відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини (частина третя статті 170 СК України)». Також, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 року у справі № 682/2778/17 зроблено висновок про те, що «Визначаючи відмінність підстав позбавлення батьківських прав від відібрання дитини без такого позбавлення, Верховний Суд виходить з того, що за своєю правовою природою позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не завжди пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або навчальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання одержали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку». Судом встановлено, що до суду звернувся позивач - Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як Орган опіки та піклування в інтересах малолітньої [PERSON] з позовом до батька дитини - [PERSON] про відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів з підстави, передбаченої ч.1 ст.170 СК України, а саме ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки залишення дитини у нього є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Суд доходить висновку, що позивачем доведені обставини, передбачені ч.1 ст.170 СК України, а саме: залишення дитини у батька є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, батько дитини за час розгляду справи судом не усунув причини, які спонукали орган опіки та піклування тимчасово вилучити дитину з родини відповідача, доказів проходження відповідного лікування від наркотичної залежності відповідачем також не надано, хоча останній неодноразово повідомляв про це суд, будь-яких активних дій, окрім самого бажання, відповідачем також не здійснено. Судом було забезпечено можливість отримання відповідачем при розгляді цієї справи, але відповідач припинив будь-яке спілкування зі своїм представником, що змусило останнього припинити свою участь в судовому провадженні. Останнім часом відповідач на контакт не виходив, будь-яких заяв чи клопотань до суду не скерував, в судові засіданні неодноразово не з`являвся не повідомляючи поважність причин своєї відсутності. Факт неможливості відповідача виконання його батьківських обов`язків по вихованню дитини знайшов своє підтвердження в судовому засіданні під час встановлення обставин та перевірки їх доказами і підтверджується наданими суду письмовими доказами, які суд вважає достовірними, належними та допустимими. Тому, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності відібрання дитини від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав для захисту особистих та майнових прав дитини і тимчасового влаштування дитини з метою забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідний висновок представником позивача долучено до позову (а.с.4-5). Суд зазначає, що відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків та є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення батьківських прав, яке має безстроковий характер, і якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, виходить з того, що згідно ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з нього аліментів на дитину, а тому суд приймає рішення про стягнення з відповідача аліментів на дитину з наступних підстав. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, визначаючи частку заробітку (доходу) матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, виходить з вимог ст.182 СК України, та вважає, що до стягнення підлягає саме 1/4 частка заробітку (доходу) платника аліментів, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому суд стягує з відповідача аліменти на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитись дитина, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також, Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, від 18.07.2006 року). Крім того, відповідно чч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник відповідач подав відзив на позов, в якому вказувалося, що відповідач має бажання виховувати свого сина та зобов`язується усунути недоліки, які цьому заважали, зокрема облаштувати належні умови для його проживання. За увесь час розгляду справи будь-яких доказів зазначеним обставинам відповідачем суду надано не було. А тому позов підлягає задоволенню в тій частині, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та перевірена наданими суду доказами. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору, а тому судових витрат не поніс, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, тому, у зв`язку з задоволенням основних вимог, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved