Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 12947 грн. 06 коп. та судові витрати. Позов мотивує тим, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією- суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Відповідач [PERSON] \~є власником\~нежитлового приміщення\~за адресою\~ [ADDRESS] . З\~01\~грудня 2021\~року вважається\~укладеним індивідуальний\~договір про\~надання послуги\~з постачання\~теплової енергії.\~Відповідно до\~вказаного договору\~ЛМКП «Львівтеплоенерго»\~(виконавець)\~зобов`язується надавати\~споживачу послуги\~відповідної якості,\~а споживач\~зобов`язується своєчасно\~та в\~повному обсязі\~оплачувати надані\~послуги в\~строки і\~на умовах,\~що передбачені\~цим договором\~приєднання.\~Всупереч вимогам\~чинного законодавства,\~відповідач не\~виконує обов`язку,\~не здійснює\~оплату за\~фактично спожиту\~теплову енергію\~та за\~приєднане теплове\~навантаження.\~У зв`язку\~з порушенням\~термінів оплати\~у відповідача\~за період\~з 01\~липня 2022\~року по\~31\~травня 2023\~року утворилась\~заборгованість у\~розмірі 12947\~грн.\~06\~коп.\~Вказану суму\~боргу просить\~стягнути з\~відповідачки в\~примусовому порядку,\~а також\~відшкодувати понесені\~судові витрати.\~ Заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28 вересня 2023 року позов ЛМКП «Львівтеплоенерго» задоволено. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року заяву [PERSON] задоволено, заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28 вересня 2023 року скасовано та призначено справу до розгляду на 07 березня 2024 року. 07 березня 2024 року за клопотання представника позивача розгляд справи відкладено на 28 березня 2024 року. Ухвалою суду від 28 березня 2024 року у зв`язку з неявкою сторін, а також за клопотання представника позивача розгляд справи відкладено на 15 квітня 2024 року. 15 квітня 2024 року за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 30 квітня 2024 року. 30 квітня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідачки розгляд справи відкладено на 20 травня 2024 року. 20 травня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідачки та надходження від останньої клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 04 червня 2024 року. 04 червня 2024 року відповідачка у судовому засіданні заявила клопотання про відкладення, яке було задоволено судом та розгляд справи відкладено на 20 червня 2024 року. 20 червня 2024 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 23 липня 2024 року. Ухвалою суду від 23 липня 2024 року у зв`язку з неявкою сторін, а також за клопотання представника позивача розгляд справи відкладено на 13 серпня 2024 року. 13 серпня від представника позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення, за змістом яких остання підтримала позовні вимоги та просила такі задоволити в повному обсязі, а також звернула увагу суду на те, що відповідачка невірно трактує методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг\~№315, а також у своїх запереченнях остання вказує на невірний спосіб проведення нарахувань, однак жодними доказами це не підтверджує. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні позову та письмових пояснень, просить такий задоволити. Відповідачка у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, позов не визнала, зазначила про відсутність у неї заборгованості перед ЛМКП «Львівтеплоенерго». Не погодилася із розрахунком заборгованості, вважає невірним спосіб проведення нарахувань, оскільки за період нарахувань нею не було використано жодного Гкал тепла, що підтверджує лічильник. Також зазначила, що тривалий час перебуває за кордоном. Перед від`їздом за кордон, оплатила усі комунальні послуги, зробила звірку платежів, а також звернулася у ЛМКП «Львівтеплоенерго» із заявою про запломбування лічильника. Впродовж півтора роки приміщення, яке перебуває у її власності не опалювалося зовсім, опалення було перекрито. Крім того, зазначила, що неодноразово зверталася до позивача про розірвання договору, оскільки була не задоволеною якістю послух, однак її заяви ігнорувалися. З огляду на наведене, просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідачки, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачці [PERSON] на праві приватної власності належить приміщення квартири (адміністративне приміщення) по [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №343548194 від 21 серпня 2023 року. Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійснення своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно зі ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. 01 грудня 2021 року між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та [PERSON] укладено індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання. За умовами договорів ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України). Згідно ч.1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Положеннями ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частини третьої споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Розділом IV затвердженої наказом Міністерства\~регіонального розвитку,\~будівництва та\~житлово-комунального\~господарства України\~№ 315\~від 22\~листопада 2018 роки методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, передбачеиий порядок визначення та розподілу обсягу спожитої у будівлі/будиику теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, а саме: Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів житлових/нежитлових приміщень. Відповідно власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у згальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного обладнання житлового будинку і є його невід`ємною частиною. Таким чином, співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку пропорційно своїй частці спільного майна у будинку. Тобто, усі співвласники багатоквартирного будинку зобов`язанні проводити оплату за опалення місць загального користування, пропорційно своїй частці спільного майна у будинку. Вказані положення стосуються також наймачів та членів їх родин. До допоміжних приміщень багатоквартирного будинку належать приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців: колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення. Зокрема, внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Також Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 року передбачено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. №315 (далі - Методика розподілу). Обсяг теплової енергії на загальнобудинкові потреби на опалення - це витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку без врахувань обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року №359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики). Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Таким чином відсутність споживання послуг відповідачем в спірний період не звільняє останню від обов`язку брати участь в оплаті втрат теплової енергії пропорційно займаній площі житла. Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 9 листопада 2017 року (далі Закон №2189) плата за абонентське обслуговування це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиту комунальну послугу, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальним договором (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкової системи теплопостачання тощо). Оскільки, відповідно до Закону №2189 у багатоквартирному будинку усім категоріям споживачів (фізичним та юридичним особам) надаються комунальні послуги з\~ постачання теплової енергії, то всі споживачі за індивідуальними договорами в разі розташування їх приміщень в багатоквартирному житловому будинку, повинні оплачувати плату за абонентське обслуговування. Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання по оплаті теплової енергії не виконує. Відповідно до розрахунку заборгованості за послугу з постачання теплової енергії до нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , яка виникла станом на 01 липня 2023 року та залишилася непогашеною становить 12947 грн. 06 коп. В ході розгляду справи відповідачкою не було спростовано розмір нарахувань, не було надано власних розрахунків вартості спожитих послуг. З огляду на те, що відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості чи відомості про відсутність такої, суд, приймає розрахунок позивача як належний та допустимий доказ. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд наголошує, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведені\~обставини,\~суд приходить\~до висновку,\~що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по оплаті послуг за надану теплову енергію у розмірі 12947 грн. 06 коп. Заперечення відповідачки під час розгляду справи висновків суду не спростовують та не змінюють. Крім того, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 2684 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved