Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] ), третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради Харківської області, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідач разом з дитиною не проживає, на теперішній час місце його проживання не відоме. Дитина фактично проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з сином, не надає йому матеріальної допомоги. Також, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Наведені обставини негативно впливають на фізичний розвиток дитини як складову виховання. Відповідач не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення: не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу: не створює умов для отримання дитиною освіти. На сьогоднішній день, дитина не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, в спілкуванні зі матір`ю дитина ніколи про батька не цікавиться. Нехтування батьківськими обов`язками з боку батька принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Відповідач у справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача або сина, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні сина з батьком та у прийманні участі батька в вихованні. Отже, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відповідачем відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Таким чином, з огляду на наведене вище. Позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25.12.2023 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30.04.2024 підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦПК України, згідно якої відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Тож відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутністю не подав. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримав. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області 25.12.1999 [PERSON] та [PERSON] зареєстровали шлюб 25.12.1999, актовий запис № 174. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області 17.11.2014 [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 05.01.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 26.07.2022, актовий запис № 249, змінивши прізвище на « [PERSON] ». Згідно витягу з реєстру територіальних громад від 25.01.2023 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру територіальних громад від 25.01.2023 [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на підставі заяви законного представника [PERSON] . Згідно довідки директора ліцею КЗ «Мереф`янський ліцей «Перспектива» Мереф`янської міської ради Харківської області від 11.09.2023 № 01-45/266 встановлено, що батько дитини [PERSON] , який навчається у 3-Б класі КЗ «Мереф`янський ліцей «Перспектива» Мереф`янської міської ради Харківської області, [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з учителями щодо успіхів у навчанні, не відвідує батьківські збори. Відповідно до акту депутата Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 11.09.2023 [PERSON] встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] . Батько дитини участі у вихованні дитини не приймає, з дитиною не бачиться, його речей в будинку не має. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватись про свою дитину, про стан її здоров`я, розвиток, виховувати. Згідно з п. 16 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 20 від 19 грудня 2008 року) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: «Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.» Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.2,3 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Пунктом 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Доводи позивача про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, життям та здоров`ям не цікавиться, не спілкується з ним та не проявляє турботи, тобто фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не спростовані. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини, судом не встановлено. Відповідач не виконує обов`язки, що покладені законом на батьків по відношенню до дитини: не піклується про моральний розвиток доньки, оскільки не проводить часу з нею та не намагається цього робити. Не надає матеріальної допомоги, не сплачує аліменти. Адже, моральний вплив на дитину можливий або безпосереднього через спілкування з дитиною або не прямим впливом, шляхом фінансової участі в вихованні або іншої матеріальної допомоги. В той час, як позивач має стабільний дохід, має постійне місце мешкання. Має задовільні умови для проживання дитини. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази на спростування вищевказаних обставин в матеріалах справи відсутні. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Службою у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради Харківської області наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1977р.н. відносно дитини [PERSON] , [INFO] , який затверджено рішенням Мереф`янської міської ради Харківської області від 98.03.2024 № 49/24. Беручи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] , суд констатує, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до доньки, тому позбавлення батьківських прав відповідача є єдиним можливим засобом забезпечення дитині належного рівня життя та розвитку. Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789- ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначає, що держави -учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. При цьому суд наголошує на тому, що такий захід відповідальності не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права відновити стосунки з дитиною, бачитися з нею, а в наступному за умови зміни свого ставлення та поведінки звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З урахуванням цього суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved