Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 18.10.1996 року між ним та відповідачкою укладений шлюб, який 21.02.2022 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що син зареєстрований та фактично проживає разом з ним та повністю перебуває на його утриманні, спору про визначення місця проживання дитини між ним та відповідачем ніколи не було. Вказав, що рішенням суду з відповідача на його користь стягуються аліменти на утримання сина, але відповідач їх не сплачує. Відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про стан його здоров`я, про фізичний та духовний розвиток сина, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не займається розвитком в дитині належних духовних, моральних та культурних цінностей, не займається його підготовкою до самостійного життя. Пояснив, що з 2016 року відповідач життям дитини майже не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з сином та брати участь у його вихованні, не зустрічається з дитиною, не допомагає матеріально, не цікавиться ні його здоров`ям, ні його потребами, не проявляла ніякого батьківського піклування. Ніяких перешкод з його боку ніколи не створювалось у спілкуванні з сином, адреса проживання дитини відповідачу відома, проте відповідач не мала бажання. Просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] . Ухвалою суду від 08.11.2023 року відкрито провадження за справою та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 26.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки, зазначила, що була присутня під час обстеження житлово-побутових умов відповідача у справі. Так, коли вона разом із представниками служби прийшла до матері, вона на них чекала, оскільки була попереджена про день і час їхнього візиту. Було видно, що вона після вжиття алкоголю, склалось враження ніби на наступний день після цього. Намагалась створити образ хорошої матері, в момент приходу пекла в кухні хліб, всюди був порядок, умови для проживання дитини в домі є. Також представник служби у справах дітей зазначила, що відповідачу [PERSON] було роз`яснено, що на даний час вирішується питання щодо позбавлення її батьківських прав, однак вона це ніяк не прокоментувавши проявила байдужість. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Крім того, про виклик останньої в судове засідання було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області. Будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не подавала. Свідок [PERSON] , сусід позивача, в судовому засіданні 08.04.2024 року пояснив, що як волонтер вранці і ввечері годує тварин в тому будинку, де проживає позивач, а сам проживає в 100 м від них у приватному будинку. Зазначив, що відповідач з дітьми не живе, за сином дивиться батько. Востаннє відповідача бачив з дитиною років 10 тому, в квартиру приходила приблизно років 5 назад. Свідок [PERSON] , сусідка позивача, в судовому засіданні 08.04.2024 року пояснила, що проживає в під`їзді навпроти під`їзду позивача. Зазначила, що відповідач з 2013 року не приймала участі в житті дитини, у дитини є тільки батько, в магазин, на прогулянки, на батьківські збори ходить лише батько. Вказала, що коли позивач працював на заводі діставав дитині направлення на оздоровлення. Відповідач хоч і проживає на сусідній вулиці, проте не приходить. За наявності умов, визначених у ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого Суворовським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, 18.10.1996 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис № 8. Після укладення шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 21.02.2002 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18.10.1996 року Суворовським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона - розірвано. Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 18.01.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей - доньки [PERSON] , сина [PERSON] . З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб №722 від 18.09.2023 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - голова сім`ї, [PERSON] - син, [PERSON] - внучка, [PERSON] - онук. Згідно відповіді на запит № 2 від 04.09.2023 року, КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є.Карабелеша» Херсонської міської ради повідомило, що [PERSON] стоїть на обліку в дитячій поліклініці №2 КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є.Є.Карабелеша» з 07.11.2020 року, за весь період на прийом з хлопчиком приходив його батько [PERSON] , який добросовісно виконував всі рекомендації педіатра. Відповідно до довідки № 112/01-18 від 11.09.2023 року, виданої директором Степанівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №17 Херсонської міської ради, [PERSON] є учнем 9 класу Степанівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №17 Херсонської міської ради, матір Назара, [PERSON] , не підтримує контакт з класним керівником та іншими вчителями школи, успішністю дитини не цікавиться, не відвідує батьківські збори та не відповідає на телефонні дзвінки. З довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 12.09.2023 року, виданої головним державним виконавцем Федосєєвим С.М. Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що згідно з матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER], відкритого 17.03.2016 року про виконання виконавчого листа №668/14703/15 від 03.06.2016 року, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] , станом на 12.09.2023 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, яка становить 110054 грн. 11 коп. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 07.12.2023 року за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні, квартира з усіма комунально - побутовими зручностями, газо-, водо-, електропостачання в наявності, меблі в задовільному стані, у дитини є окрема кімната з місцем для сну, столом, стільцем, шафою з речами по сезону. Згідно акту обстеження умов проживання від 07.12.2023 року за адресою: [ADDRESS] , умови проживання добрі, газо-, водо-, електропостачання в наявності, меблі в задовільному стані, сучасний ремонт, в будинку чисто, охайно, є окрема дитяча з двоповерховим ліжком, диваном, столом, стільцем, шафою. Згідно висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради від 15.03.2024 № 399, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України - дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. При з`ясуванні думки дитини в судовому засіданні, неповнолітній [PERSON] , пояснив, що 15 років проживає разом з батьком та бабусею, навчався в школі № 17 , вступає до коледжу. Вказав, що мама здається проживала з бабусею, коли йому було 4 роки, не пам`ятає як це було. 08 липня ходив до бабусі, бо у нього був день народження, бабуся того дня була сама, вона хворіє, розповіла, що мама десь поїхала, зазначила, що мама п`є. Маму бачив востаннє приблизно два місяці тому, зустрів у бабусі. Також зазначив, що мама телефонує йому тільки, коли вип`є, але довго розмовляти з нею він не може, йому все одно позбавлять маму батьківських прав чи ні, бо він не відчуває, що вона у нього є. Пояснив, що його виховував тільки батько, ніколи ні в сад, ні в школу мама не приходила, ним не цікавилась, нічого не купувала, на свята не телефонує. Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. Проте, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами 7, 8 та 9 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. При цьому суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] як такого, що підтверджує факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав у даному випадку є доцільним, оскільки умисне невиконання батьківських обов`язків, підтверджує доцільність вжиття такого заходу. При цьому суд також бере до уваги те, що відповідач достеменно будучи обізнаною про розгляд судом питання щодо позбавлення її батьківських прав, жодного разу не виявила бажання з`явитись до суду аби висловити свої заперечення проти цього, отже не подавши відзиву та не з`явившись до суду, відповідач даних обставин не спростувала, підтвердження інтересу до дитини не довела. Разом з тим, згідно із частинами першою, четвертою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача згідно ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved