Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно заявлених вимог представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 18 467,92 грн, заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 18 477,98 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 18 421,41 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 7 368,38 грн, витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн та судовий збір. Вимоги позову обґрунтовані тим, що за розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялась (не відключилась). Позивач, на підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 36 945,90 грн (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 18 467,92 грн, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 18 477,98 грн). Надання послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ«Київтеплоенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111 (4511). Представник позивача зазначає, що всього підлягає стягненню: сума заборгованості за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 25 789,79 грн, сума заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 36 945,90 грн, що разом складає 62 735,69 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 квітня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано 26 червня 2021 року, що також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. 09 липня 2021 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не доведено, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відтак твердження в цій частині щодо наявності у позивача права вимоги про стягнення заборгованості за ці послуги не обгрунтоване належними доказами. У позові стверджується, що відповідач отримує послуги ЦВ, ГВ на підставі публікації у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111 (4511), від 28.03.2018 № 34(5085) про публічні договори (оферти), укладені між відповідачем з ПАТ «Київенерго» і КП «Київтеплоенерго». Натомість позивачем не доведено, що відповідачем отримано газету (оферту), видану обмеженим тиражом, чи відповідач отримувала її по передплаті, та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження отримання відповіді від відповідача та/або про фактичне користування наданими послугами. Відповідач вказує, що є власником 2/3 частин квартири за адресою: [ADDRESS] . Також відповідач зазначає, що оскільки в неї немає жодних договірних правовідносин з позивачем та вона не є власником (співвласником) 1/3 частки вказаної квартири та не зобов`язана її (цю частку) утримувати, то вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Посилається на відсутність доказів надання позивачем послуг, вважає долучені до позовної зави розрахунки заборгованості неналежними доказами. Також відповідач вважає необгрунтованою вимогу позивача про стягнути з неї заборгованості за послуги з централізованого опалення, оскільки відповідач такої послуги не отримувала та враховуючи неналежну якість послуги, зафіксовану споживачами в установленому законом порядку, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості. Також відповідач просить застосувати позовну давність. (а.с. 94-102) 15 липня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача КП «Київтеплоенерго» - Білик І.О., в якій представник просила залишити відзив відповідача на позовну заяву без задоволення, позов задовольнити повністю. Зазначила, що згідно з Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Отже, з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». Крім того, на підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», останнє набуло право вимоги щодо виконання грошових зобов`язань щодо спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води станом на 01 черпня 2018 року. Також представник зазначає, що підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем, а виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з ЦО та ПГВ, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживач отримує такі послуги, оскільки від мереж ЦО та ПГВ у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався) та має здійснювати оплату виставлених рахунків. Таким чином, згідно із нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони користувались ними. Відповідач кожного місяця отримував платіжні документи в яких зазначалось: ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості тощо. Тому, слід вважати, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, отже позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати спожитих послуг. (а.с.152-156) Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Білик І.О. про розгляд справи з викликом сторін. (а.с.165-166) 21 липня 2021 року відповідачем [PERSON] подані до суду заперечення, в яких зазначено, що у відповіді КП «Київтеплоенерго» на відзив містяться переважно доводи, котрі вже були викладені раніше у бездоказовій позовній заяві. (а.с.169-171) 29 липня 2021 року представник позивача КП «Київтеплоенерго» - Білик І.О. направила до суду пояснення на заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких просила заперечення відповідача на позовну заяву залишити без задоволення, а позовні вимоги задовольнити повністю. Зазначає, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 11 серпня 2021 року відповідачем [PERSON] було подано клопотання, в якому відповідач просить не брати уваги пояснення позивача від 29 липня 2021 року, застосувати позовну давність та відмовити в позові. 25 квітня 2024 року на виконання ухвали суду надійшла відповідь від Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» з копією договору купівлі-продажу квартири. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомлені обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 28 березня 2018 року в офіційному віснику Київської міської ради - газеті Хрещатик (випуск № 34 (5085) на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води . Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація № 591 від 10 квітня 2018 року Комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго видано ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. 11 жовтня 2018 року між ПАТ Київенерго (кредитор) та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) Київтеплоенерго (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18, за умовами якого новий кредитор набув право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. (а.с.75) Відповідно до Додатку № 1 та Додатку № 2 до цього договору позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги до 01 травня 2018 року з централізованого опалення в сумі 18 467,92 грн та постачання гарячої води у розмірі 18 477,99 грн за адресою: [ADDRESS] . (а.с.5, 6) Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту укладання та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною, енергопостачальною компанією Київенерго КП Київтеплоенерго визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ Київенерго. За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП Київтеплоенерго видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Судом установлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 18 вересня 2003 року (а.с. 87) та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго». Відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить 2/3 частини квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» та копією договору купівлі-продажу від 31 липня 2003 року. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника). Згідно частини 4 вищевказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Отже після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України. Правовідносини між виконавцем послуг з постачання централізованого опалення, гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як убачається з матеріалів справи, КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з 01 травня 2018 року. До 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання здійснювало ПАТ «Київенерго». Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно із ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. За п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 162 ЖК України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно із п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 плата за надані послуги вносяться споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплої енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно до ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами сплату отриманих послуг або не доведе іншого розміру заборгованості. Як убачається з розрахунку заборгованості за період з 01 травня 2018 року сума боргу складає 25 789,79 грн (заборгованість за послуги з централізованого опалення - 18 421,41 грн та 7 368,38 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. ( а.с.4) Крім того, у відповідача наявна заборгованість за послуги, отримані до 01 травня 2018 у розмірі 18 477,98 грн - за послуги з централізованого постачання гарячої води та 18 467,92 грн - за послуги з централізованого опалення. (а.с.5, 6) Відповідно до п.11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирних будинках, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку , споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менше як двох мешканців будинку. Згідно з п.14 Постанови показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів. Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця. Пунктом 20 Постанови встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії, плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання абз. 2 п. 21 з централізованого опалення з розрахунку за 1 кв.м опалювальної площі квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством. Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, відповідач є споживачем послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення, які надавалися позивачем, без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому остання не звільняється від оплати послуг у повному обсязі. Суд враховує, що відповідач не надала суду доказів того, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаною вище адресою надавала інша юридична особа, або що такі послуги не надавалися взагалі як до будинку, так і безпосередньо до квартири. Судом враховано, що за матеріалами справи підтверджено факт реєстрації місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] та відповідачем не оспорюється факт її проживання в цій квартирі, отже вона є користувачем комунальних послуг у розумінні положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02 вересня 2019 року по справі № 335/479/17 та постанові від 21 жовтня 2019 року по справі № 756/10344/14. Долучені до відзиву Акти про заміри температури повітря в квартирах та Акти про заміри температури радіаторів, а також Акт комісії по обстеженню квартири [ADDRESS] за скаргою мешканця на неякісні послуги ЦО (а.с.111-121) датовані січнем-лютим 2012 року, в той час, як заборгованість, про стягнення якої заявляє позивач розрахована з 01 липня 2015 року (а.с.159-160), отже вказані вище акти не мають доказового значення у справі, що розглядається в даному провадженні. Що стосується наданих відповідачем Актів-претензій про неналежне надання або ненадання послуг за період з січня 2018 року по лютий 2021 року (а.с.122-144), то в них не зазначена адреса квартири, за якою подаються ці Акти-претензії. Крім того, на звернення [PERSON] , КП «Київтеплоенерго» листом від 19 квітня 2019 року повідомило, що житловий будинок на [ADDRESS] обладнано засобом обліку теплової енергії на потреби централізованого опалення, який враховує всі періоди ненадання або надання не в повному обсязі послуг з централізованого опалення. Зауважено, що проведення перерахунків за неякісні послуги з теплопостачання затверджено Постановою Кабінету міністрів від 17.02.2010 №151 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості». Відповідно до п.5 цього Порядку, у разі невідповідн6ості фактичної температури в житлових приміщеннях нормативній, перерахунок за надання послуг з централізованого опалення проводиться за відсутності квартирних та будинкових засобів обліку теплової енергії, оскільки засіб обліку теплової енергії враховує всі періоди ненадання або надання не в повному обсязі послуги з теплопостачання. Тому, у зв`язку з наявністю будинкового засобу обліку теплової енергії, який перебуває у справному стані, правові підстави для здійснення перерахунку за централізованого опалення відсутні. (а.с.145) Також відповідач посилалась на наявність в квартирі засіб обліку гарячої води та вважала, що КП «Київтеплоенерго» неправильно нараховувало заборгованість. На підтвердження вказаних доводів відповідачем надано суду Акт про демонтаж засобу вимірювальної техніки від 18 липня 2017 року (а.с.146), а також Акт прийняття на абонентський облік засобів обліку води ПрАТ АК «Київводоканал» від 14 лютого 2019 року, які стосуються робіт по демонтажу та прийняття на облік лічильників холодної води, заборгованість по якій не є предметом судового спору в даній справі. Що стосується Акту виконаних робіт №005643 від 18 липня 2017 року ТОВ «Мастергаз» (а.с.147) та Акту прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання від 18 липня 2017 року, то в наявних в матеріалах справи розрахунках заборгованості як з 01 травня 2028 року (а.с.4), так і з 01 липня 2015 року (а.с.159-160) відображено, що нарахування за спожиті з ПГВ послуги здійснювалось, виходячи з наявності квартирних лічильників ПГВ. Отже, на спростування розрахунку позивача, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів або власного розрахунку. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Разом із тим, відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до спірних правовідносин та у відзиві відповідач просить відмовити з цих підстав щодо стягнення сум, нарахованих до 01 травня 2018 року, однак, суд не може в повній мірі погодитись з позицією сторони відповідача, з огляду на наступне. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом із тим, відповідно до частин 1, 2 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за період до 01 травня 2018 року та заборгованість за період з 01 травня 2018 року. Позивач звернувся з даним позовом до суду 09 квітня 2021 року (а.с. 1). Оскільки спірні правовідносини встановлюють обов`язок відповідача - сплату коштів частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового місячного платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення споживачем житлово-комунальних послуг терміну внесення чергового платежу, виконавець в свою чергу має право вимагати сплату прострочених щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення позивача до суду щомісячні платежі підлягають стягненню в межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Правовий висновок щодо застосування строків позовної давності до щомісячних платежів викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 14-10цс18). З наданих позивачем розрахунків заборгованості убачається, що відповідач не здійснював оплату за комунальні послуги протягом тривалого часу. Одноразова оплата в лютому 2020 року в сумі 86,77 грн не може свідчити про визнання відповідачем боргу перед позивачем. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року. Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, постанову Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діяв до 30 червня 2023 року. Отже, на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг з березня 2017 року по 01 березня 2021 року: за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 7 391,68 грн, заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 11 614,90 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 18 421,41 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 7 368,38 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 33,00 грн витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вона не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано доказів, що такі витрати понесені підприємством з вини відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, - в сумі 1 620,78 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial