Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, відповідно до якого просить кредитний договір № С-502-013796-21-980 від 12.02.2021 року визнати недійсним в частині нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту 3,2 % від суми використаних кредитних коштів із застосуванням наслідків недійсності; зобов`язати АТ «Ідея Банк» зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором № С-502-013796-21-980 від 12.02.2021 року з урахуванням визнання кредитного договору недійсним в частині нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту 3,2 % від суми використаних коштів та зобов`язати АТ «Ідея Банк» повернути проценти за користування кредитними коштами. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 12.02.2021 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір № С-502-013796-21-980, у відповідності до якого позивачу надано кредит в розмірі 58000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що 01.04.2022 року позивач призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] . Посилаючись на п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", позивач вважає, неправомірним нарахування банком пені, штрафів та відсотків за користування кредитом. Тому просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.12.2023 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. 26.02.2024 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідачем з 01.04.2022 року припинено нарахування позивачу відсотків, штрафів та пені, у [PERSON] існує заборгованість лише за тілом кредиту. Суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, оскільки матеріали справи містять достатні докази для розгляду справи. Позивач в судове засідання не з`явився. Належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки на електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 25.07.2024 року. Представник відповідача\~в судове\~засідання не\~з`явився.\~Належним чином\~був повідомлений\~про день,\~час та\~місце розгляду\~справи шляхом скерування судової повістки на електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 25.07.2024 року. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст.12\~ч.3\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 12.02.2021 року між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» укладено угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № С-502-013796-21-980. Пунктом 3.2. кредитного договору передбачено, що ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди становить 58000 грн. Згідно з п. 3.3. угоди процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24 % річних та комісію за обслуговування основної картки згідно тарифів. Відповідно до п. 3.4. угоди розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється тарифами та ДКБОФО. Згідно з тарифами на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб умовою встановлення кредитного ліміту є сплата щомісячно 4% від залишку заборгованості станом на розрахункову дату (обслуговування кредитної заборгованості), разом з обов`язковим мінімальним платежем, починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття рахунку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався кредитними коштами, і йому нараховувалися відсотки і всі інші платежі відповідно до умов угоди та тарифів. Останній платіж за кредитним договором позивачем було здійснено 04.12.2021 року, що стверджується наданою відповідачем випискою по рахунку клієнта фізичної особи № 100000-2024/0221 з 12.02.2021 по 21.02.2024 станом на 21.02.2024 року. Частиною 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У силу ч. 1ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно зі ст. 617 ЦК України,особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Статтями 626,629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті102, пунктів 1,17,20 частини першої статті 106 Конституції України, оголошено та проведено загальну мобілізацію. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Згідно з копією довідки начальника [INFO] , яка наявна в матеріалах справи, [PERSON] відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» 01.04.2022 року призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини [NUMBER] . Отже, в період виконання умов договору, починаючи з 01.04.2022 р. на відповідача поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей", тобто до нього не може застосовуватися відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.05.2021 року у справі № 502/1438/18. Як вбачається з доводів відповідача, позивач повідомив АТ «Ідея Банк» про проходження військової служби у Збройних Силах України листом від 27.07.2022 року. На підставі листа та доданих документів АТ «Ідея Банк» 24.08.2022 року сторнував по угоді відсотки, які були нараховані, але ще не оплачені в сумі 13354,48 грн., а сума нарахованих відсотків з 01.04.2022р. по 31.05.2022р., оплата яких була проведена в рамках програми кредитні канікули за рахунок збільшення кредитного ліміту, повернена і перенесена за закриття тіла кредиту в сумі 6611,02 грн. Вказане підтверджується наданою відповідачем випискою по рахунку клієнта фізичної особи № 100000-2024/0221 з 12.02.2021 по 21.02.2024 станом на 21.02.2024 року. Таким чином, позивачу з 01.04.2022 були припинені будь-які нарахування відсотків, штрафів та пені. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed