Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

27.10.2023 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій позивач [PERSON] в особі представника адвоката Смаля О. П. просить: - стягнути з відповідача ДП ВК «Краснолиманське» на його користь заборгованість по виплаті середньої заробітної плати за період з серпня 2023 року по 03.01.2024 року (після уточнення позовних вимог) на час виконання державних або громадських обов`язків добровольця за контрактом в сумі 175\~854,95 гривень. - визнати незаконним і скасувати наказ в.о. генерального директора Державного підприємства «ВК «Краснолиманська» №253 від 01.08.2023 року; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 5000 гривень. (а.с. 89-92) Позов мотивовано тим, що [PERSON] з 22.07.2019 року перебуває в трудових відносинах з підприємством відповідача. На теперішній час працюючи на посаді заступника механіка дільниці підземним з повним підземним робочим днем в шахті. 27.06.2023 року позивач [PERSON] уклав контракт добровольця територіальної оборони Доборовольчого формування Покровської територіальної громади (без статусу юридичної особи) під назвою «Покровськ-1» строком на три роки. Відповідно до умов зазначеного контракту, він на постійній основі залучається до виконання державних та громадських обов`язків в робочий час, у відповідності до робочого графіка підприємства і в інший час. Добровольче формування Покровської територіальної громади (без статусу юридичної особи) під назвою «Покровськ-1» було створене 26.02.2022 року на зборах Покровської територіальної громади і представників її органів місцевого самоврядування у відповідності до Порядку організації, забезпечення та проведення підготовки добровольчих формувань територіальних громад до виконання завдань територіальної оборони, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2021 року за №1447 та згідно положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2021 року за №1449. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України від 16.07.2021 року №1702-ІХ «Про основи національного спротиву» На членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Пунктом 3 контракту добровольця територіальної оборони, який було укладено Позивачем, форма якого затверджена наказом Міністерства оборони України 07.03.2022 року №84, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.03.2022 року за №307/37643, передбачено, що на добровольця територіальної оборони, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 119 КЗпП України. У відповідності до ч. 1 ст. 119 КЗпП України, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Часових обмежень щодо терміну збереження за працівником робочого місця та середнього заробітку на сьогодні не існує. Ця гарантія діє на весь термін дії контракту. 27.06.2023 року відповідачем було постановлено відповідний наказ про увільнення від роботи [PERSON] у зв`язку з виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони у відповідності до ч. 1 ст. 119 КЗпП України, на період виконання ним таких обов`язків. Цим наказом було зобов`язано начальника розрахункового відділу підприємства забезпечити нарахування середнього заробітку [PERSON] на період виконання ним обов`язків добровольця. В період з 27.06.2023 року до 01.08.2023 року відповідач проводив нарахування і виплату середньої заробітної плати позивачу. 01.08.2023 року відповідачем було постановлено наказ №253 «Щодо збереження середнього заробітку працівникам, які виконують обов`язоки добровольця територіальної оборони» яким, посилаючись на приписи ч. 1 ст. 119 КЗпП України: 1) керівників дільниць, служб, відділів та відокремлених підрозділів підприємства, зобов`язано при складанні графіків виходів на наступний місяць включати до графіків виходів працівників, які виконують обов`язки добровольця територіальної оборони; 2) з 01.08.2023 року працівникам підприємства, які виконують обов`язки добровольця територіальної оборони, зберігати середній заробіток за час виконання таких обов`язків, який співпадає з часом роботи, встановлений графіком виходів; 3) працівникам підприємства, які виконують обов`язки добровольця територіальної оборони, нарахувати та виплачувати середній заробіток виключно на підставі довідок, виданих добровольчими формуваннями територіально оборони, в яких повинно бути зазначено дні та час виконання таких обов`язків; 4) зобов`язати керівників дільниць, служб відділів та відокремлених підрозділів підприємства, працівники яких виконують обов`язки добровольця територіальної оборони, письмово повідомити таких працівників про необхідність надавати до підприємства довідки, видані добровольчими формуваннями територіальної оборони, в яких повинно бути зазначено дні та час виконання таких обов`язків. Документальне підтвердження про повідомлення надати до відділу кадрів. Вважаючи вказаний наказ незаконним та таким, що суперечить нормам ст. 119 КЗпП України позивач просить його скасувати. (а. с. 1-4, 89-92). Ухвалою суду від 10.11.2023 року порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження (між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення судді); розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с.34). Представником відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» Дорофієнком В. В. (за довіреністю) 07.12.2023 року на позовну заяву, в порядку ст. 278 ЦПК України, подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Щодо вимоги про стягнення з відповідача ДП ВК «Краснолиманське» на користь позивача заборгованості по виплаті середньої заробітної плати на час виконання державних або громадських обов`язків добровольця за контрактом відповідач вважає, що посилання позивача на ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про основи національного спротиву», яка має відсилання на ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та на ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставним. Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України і обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. 01.08.2022 року Мінекономіки України надало коментар до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». У п. 17 Коментарю було надано наступні роз`яснення застосування ч. 1 ст. 119 КЗпП України: «Окремо слід зазначити про збереження середнього заробітку особам, які уклали контракт добровольця територіальної оборони. П. 3 форми контракту добровольця територіальної оборони, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 року №84, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.03.2022 року за №307/37643 (форма контракту) передбачено, що на добровольця територіальної оборони, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 119 КЗпП України. Тобто, ст. 119 КЗпП України регламентує гарантії для працівників на час виконання державних бо громадських обов`язків. Отже, відповідач дійшов висновку про те, що ч. 1 ст. 119 КЗпП України чітко визначено збереження загальних гарантій саме на час виконання державних та/або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, а тому роботодавець вправі вимагати від добровольця члена ДФТГ підтвердження того, що виконання поставлених командиром завдань здійснюється у робочий час. Саме командири ДФТГ, на думку відповідача, мають здійснювати, в т.ч. і на вимогу добровольця чи його роботодавця, підтвердження виконання поставлених командиром завдань територіальної оборони у робочий час. Для приведення у відповідність до законодавства вказані правовідносини, враховуючи роз`яснення Мінекономіки надані у коментарі, підприємством відповідача 01.08.2023 року було видано наказ №253 «Щодо збереження середнього заробітку працівникам, які виконують обов`язки територіальної громади». Суть вказаного наказу є у виплаті середнього заробітку добровольцю на час виконання обов`язків у відповідності до законодавства, а саме за час виконання обов`язків, який співпадає з часом роботи, встановленим підприємством. З метою розуміння цього часу, за який належить виплачувати середній заробіток, в наказі було передбачено необхідність надавати до підприємства довідки добровольчих формувань територіальної оборони, в яких повинно бути зазначено дні та час виконання обов`язків добровольця. Тому, на думку відповідача, хибним є твердження позивача, що наказ відповідача від 01.08.2023 року №253 має своєю метою залучити добровольця до виконання своїх трудових обов`язків у час вільний від виконання обов`язків у територіальній громаді. Позивачем були надані відомості про фактичну зайнятість на добових та нічних чергуваннях під час охорони об`єктів критичної інфраструктури громади, але вказані довідки не містили необхідної інформації з відображенням конкретних дат та конкретного часу виконанням позивачем обов`язків добровольця, а містили суперечливі відомості. За таких обставин, наявна саме провина позивача в ненаданні необхідних відомостей для нарахування відповідачем середнього заробітку за час виконання ним обов`язків добровольця у робочий час, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку на користь позивача боргу по виплаті середньої заробітної плати за період з серпня 2023 року по 03.01.2024 року (до дня звільнення з підприємства) на час виконання державних або громадських обов`язків добровольця за контрактом, не підлягають задоволенню. Щодо вимоги про визнання незаконним та скасування наказу ДП ВК «Краснолиманська» №253 від 01.08.2023 року відповідач реагує наступним, що вказаний наказ було видано з метою врегулювання та приведення у відповідність до законодавства правовідносин між підприємством та працівниками, які стали добровольцями, відносно збереження середнього заробітку. Наказ виданий без порушень вимог закону, та на думку відповідача, не порушує прав сторін, а тому ця вимога позивача також не підлягає задоволенню. Стосовно вимоги про стягнення судових витрат на користь позивача, то, відповідно, ця вимога також не підлягає задоволенню, оскільки при відмові у позові судові витрати покладаються на позивача (а. с. 46-49). Сторони по справі в судове засідання не з`явилися: Представник позивача адвокат Смаль О. П. подав заяву про проведення судового розгляду без його участі, а також без участі позивача та постановити рішення на підставі наданих доказів. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі (а. с. 99). Представник відповідача ДП ВК «Краснолиманська» - адвокат Дорофієнко В. В. в судове засідання не з`явився, хоча й був належним чином повідомлений про день та час проведення судового засідання, про причину своєї неявки суду не повідомив, але надав відзив на позовну заяву, в якому виклав позицію відповідача. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Згідно записів в трудовій книжці серійний номер [NUMBER] [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська» з 22.07.2019 року по 03.01.2024 року. (а.с.10-11). 27.06.2023 року [PERSON] уклав контракт добровольця територіальної оборони Доборовольчого формування Покровської територіальної громади (без статусу юридичної особи) під назвою «Покровськ-1» строком на три роки. (а. с. 12-13) Згідно наказу №903/к від 28.06.2023 року позивача [PERSON] було увільнено від роботи у зв`язку з виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони у відповідності до ч. 1 ст. 119 КЗпП України, на період виконання ним таких обов`язків. (а.с. 53) Згідно довідки б/н від 29.05.2024 року [PERSON] з моменту укладання контракту ТРО з 27.06.2023 року по 01.08.2023 року проводилося нарахування та виплата заробітної плати у визначеному законом розмірі. (а.с. 87) Довідками, виданими Добровольчим формуванням Покровської територіальної громади «Покровськ-1» на вимогу [PERSON] , встановлено зайнятість позивача для виконання завдань територіальної оборони в режимі постійної зайнятості за вересень, жовтень, листопад 2023 року. (а.с. 63,64, 65) Згідно витягу з графіку чергувань добровольчого формування Покровської територіальної громади №1, [PERSON] зайнятий як на добовому так і нічному наряді з погодинною зміною в період часу з червня 2023 року по січень 2024 року (а. с. 75). Відповідно до наказу №15/к від 03.01.2024 року [PERSON] було звільнено з підприємства за власним бажанням на підставі поданої особистої заяви, відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Останній день праці 03.01.2024 року. (а.с. 66) Спірні відносини\~між сторонами\~виникли з\~підстав того,\~що в період\~з 27.06.2023\~року до\~01.08.2023\~року відповідач\~проводив нарахування\~і виплату\~середньої заробітної\~плати позивачу,\~а з 01.08.2023 року по 03.01.2024 року (по день звільнення з підприємства) перестав проводити нарахування у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом з урахуванням вказаної норми надається оцінка доводів позивача в частині обґрунтування вимог про стягнення з відповідача заборгованості виплаті середньої заробітної пати з серпня 2023 року по день звільнення з підприємства. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 26.12.2019 року по 03.01.2024 року перебував в трудових відносинах з підприємством відповідача. 27.06.2023 року позивач [PERSON] уклав контракт добровольця територіальної оборони Доборовольчого формування Покровської територіальної громади (без статусу юридичної особи) під назвою «Покровськ-1» строком на три роки. Відповідно до умов зазначеного контракту, він на постійній основі залучається до виконання державних та громадських обов`язків в робочий час, у відповідності до робочого графіка підприємства і в інший час. Добровольче формування Покровської територіальної громади (без статусу юридичної особи) під назвою «Покровськ-1» було створене 26.02.2022 року на зборах Покровської територіальної громади і представників її органів місцевого самоврядування у відповідності до Порядку організації, забезпечення та проведення підготовки добровольчих формувань територіальних громад до виконання завдань територіальної оборони, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2021 року за №1447 та згідно положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2021 року за №1449. Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України від 16.07.2021 року №1702-ІХ «Про основи національного спротиву» На членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Пунктом 3 контракту добровольця територіальної оборони, який було укладено Позивачем, форма якого затверджена наказом Міністерства оборони України 07.03.2022 року №84, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.03.2022 року за №307/37643, передбачено, що на добровольця територіальної оборони, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 119 КЗпП України. У відповідності до ч. 1 ст. 119 КЗпП України, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Тому суд відхиляє позицію відповідача, щодо наведених вище норм, які на його думку не мають відношення до позову, через свою суперечливість із власними поясненнями у відзиві та вважає, що ці норми, в тому числі, регулюють вказані правовідносини. Аналогічно суд не погоджується з позицією відповідача з приводу того, що наказ ДП ВК «Краснолиманська» №253 від 01.08.2023 року видано без порушень вимог закону та прав сторін і вважає його таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України і обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. 01.08.2022 року Мінекономіки України надало коментар до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». У п. 17 Коментарю було надано наступні роз`яснення застосування ч. 1 ст. 119 КЗпП України: «Окремо слід зазначити про збереження середнього заробітку особам, які уклали контракт добровольця територіальної оборони. П. 3 форми контракту добровольця територіальної оборони, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 року №84, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.03.2022 року за №307/37643 (форма контракту) передбачено, що на добровольця територіальної оборони, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 119 КЗпП України. Тобто, ст. 119 КЗпП України регламентує гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків. Норми Закону №2352 та Форми контракту не містять змін у правовому регулюванні соціального і правового становища членів добровольчих формувань територіальних громад, зокрема і в частині збереження за ним середнього заробітку, законодавчих підстав для припинення виплати збереженого середнього заробітку зазначеним категоріям працівників не вбачається. Таким чином, очевидним є той факт, що відповідач на власний розсуд, без вказівки з боку норми закону трактує наведений вище Коментар до ст. 119 КЗпП України і вважає, що роботодавець вправі вимагати від добровольця члена ДФТГ підтвердження того, що виконання поставлених командиром завдань здійснюється у робочий час, який у відповідності до Положення про ДФТГ, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2021 року №1449, є відповідальним за його діяльність, визначає завдання членам добровольчого формування з урахуванням їх спроможностей. Також до функцій командира ДФТГ належить контроль за додержанням умов контракту та припинення контракту у разі порушення добровольцем його умов. Саме командири ДФТГ, на думку відповідача, мають здійснювати, в т.ч. і на вимогу добровольця чи його роботодавця, підтвердження виконання поставлених командиром завдань територіальної оборони у робочий час. Але в той же час, відповідач визнає, що форма такого підтвердження не визначена законом, тож командир може здійснювати підтвердження будь якими належним чином засвідченими документами, які в достатній мірі вказують на залучення добровольця до виконання завдань територіальної оборони в його робочі (згідно визначеного роботодавцем режиму) дні». Отже, законодавчих підстав для вимоги виконувати графік роботи у Позивача після виконання графіка громадських обов`язків у відповідності до ст. 62 КЗпП України, а також припинення виплати збереженого середнього заробітку зазначеним категоріям працівників не вбачається, крім незаконного Наказу №253 від 01.08.2023 року. В той же час, відповідач визнає, що на вимогу позивача [PERSON] . ДФТГ було надано відомості про фактичну зайнятість, в тому числі в добових та нічних чергуваннях під час охорони об`єктів критичної інфраструктури громади, але вказані відомості були визнані відповідачем не достатніми, не були прийняті до уваги, і відповідно, нарахування середнього заробітку не проводилося, що свідчить про грубе порушення права позивача та розцінюється судом як намір ухилитися від нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час виконання ним обов`язків добровольця у робочий час. Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» б/н від 29.05.2024 року середньоденний заробіток позивача [PERSON] становить 1602,61 гривень, на момент укладання контракту 27.06.2023 року, з розрахунку: за квітень 2023 року 33\~228,15 гривень 20 робочих днів, за травень 2023 року 35684,21 гривень 23 робочих дні. (а. с. 87 зворот) Відомості дослідженої бухгалтерської довідки позивачем [PERSON] та його представником адвокатом Смалем О. П. не оспорено, доказів, які б спростовували зазначені підрахунки не надано. Враховуючи наведені вище норми та відповідно до ст.119 КЗпП України, на час виконання громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку, а тому позивач [PERSON] має право на відшкодування середнього заробітку за період з 01.08.2023 року по 03.01.2024 року, в розмірі 173\~081,88 гривень, який обчислений шляхом множення кількості робочих днів 108, на суму середньоденного заробітку позивача 1602,61 гривень. Таким чином, загальна сума заборгованості станом на 03.01.2024 року складає 173\~081,88 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. Згідно з абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року справа № 180/683/13-ц). При зазначенні в резолютивній частині рішення висновку про оподаткування присуджених до стягнення сум, - суд враховує, що згідно матеріалів справи ДП «ВК «Краснолиманська» має перед [PERSON] обов`язок по виплаті середнього заробітку, де суму відображено без урахування проведених утримань податків, внесків й інших обов`язкових платежів. Позивачем [PERSON] заявлено вимогу про відшкодування витрат на правову допомогу згідно укладеного договору з адвокатом Смалем О. П. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018 року у справі № 72/1010/16-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження вимог про відшкодування правових витрат позивачем надано договір доручення про надання правової (правничої) допомоги від 02.10.2023 року, кошторис від 02.10.2023 року на виконання послуг за договором про надання правничої допомоги адвоката, квитанція до прибуткового касового ордера №51 від 02.10.2023 року. Тому суд, з урахуванням об`єму виконаних робіт та важкості справи, вважає, що вимоги позивача [PERSON] в частині понесення судових витрат у вигляді правничої допомоги в сумі 5\~000 гривень, підлягають задоволенню. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, [PERSON] від сплати судового збору в частині позову про стягнення заробітної плати звільнений відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли. Позов [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку задоволений частково на суму 173\~081,88 гривень, тобто на 98,4 % від заявлених вимог, тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави дорівнює 845,34 гривень (1073,60*0,8). На підставі вищевикладеного, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 2, 119 КЗпП України,

Outcome: partial