Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

Позивач державне підприємство «Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості» (далі - ДП «ГИПРОКОКС») звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом, яким, з урахуванням відмови від частини позовних вимог, просить відновити його право на користування та розпорядження службовою квартирою за адресою: [ADDRESS] шляхом виселення\~\~ [PERSON] разом із членами її сім`ї із квартири за адресою:\~ [ADDRESS] . Посилалися та ті обставини, що на підставі рішення Київського РВК м. Харкова № 241 від 15.08.1973 трикімнатна ізольована квартира за адресою: [ADDRESS] включена до числа службових житлових приміщень Державного інституту по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості «Гипрококс», яке в подальшому було перейменовано в ДП «ГИПРОКОКС». ДП «ГИПРОКОКС» ніколи не відмовлялося від свого права на вище вказану квартиру, як на службове житло, і такого наміру не мало. При розгляді справи № 953/2463/21 у Харківському апеляційному суді позивач дізнався, що 17.12.2022 зазначена квартира відчужена на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, реєстровии? No 433, видании? 17.12.2022, видавник: приватнии? нотаріус Харківського міського нотаріального округу Алекаєва З.Б.; номер відомостеи? про речове право: 48737549; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та і?х обтяжень, індекснии? номер: 65818163 від 17.12.2022 14:22:32, приватнии? нотаріус Алекаєва Зінаі?да Борисівна, Харківськии? міськии? нотаріальнии? округ, Харківська обл. Позивач вважає, що позбавлений можливості користуватися зазначеною службовою квартирою, оскільки відповідач перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися нею. В даному випадку звільнення квартири та відновлення становлення, що існувало до порушення, є безпосереднім питанням безпеки працівників підприємства та можливість безперешкодного доступу до приміщення та його використання в службових цілях. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Жарова-Тітарьова Л.М., позовні вимоги підтримала і просила задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать матеріали справи. Надала відзиви на позовну заяву, в яких позовні вимоги не визнала і зазначила, що позовну заяву вважає надуманою безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Вважала, що позивач ДП «ГИПРОКОКС» ніколи не був власником квартири. Реєстрація права власності на [PERSON] та [PERSON] не скасовані, вона у будь-якому разі є добросовісним набувачем квартири, оскільки придбала останню за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири, яку придбала у [PERSON] , при цьому під час укладення договору купівлі-продажу квартири, право власності на останню зареєстровано за [PERSON] і не містило будь-яких обтяжень, обмежень чи заборон, договір не визнаний недійсним, отже [PERSON] мав право на відчуження майна, чим і скористався. Вважала, що додані позивачем до позовної заяви документи (у якості доказів) не тільки не підтверджують права позивача на зазначену квартиру, а навпаки взагалі спростовують існування у нього будь коли таких прав. Просила у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні представник відповідача, адвокат Гончаров С.І., проти задоволення позовних вимог заперечував, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзивах відповідача. Представник третьої особи Харківської міської ради у судове засідання до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. Пояснення щодо позову або відзиву суду не надавав. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~223\~ЦПК України\~суд розглядає\~справу за\~відсутності учасника\~справи у\~разі неявки\~в судове\~засідання учасника\~справи (його\~представника)\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи Харківської міської ради. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, підтримав позицію відповідача та надав пояснення, в яких зазначив, що позивачем не надані документи на підтвердження права ДП «ГИПРОКОКС» на квартиру за адресою: [ADDRESS] , а саме: не надані балансові відомості про перебування зазначеної квартири на балансі ДП «ГИПРОКОКС» та квитанції про сплату комунальних послуг, обслуговування цієї квартири позивачем. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що рішенням Київського РВК м. Харкова № 241 від 15.08.1973 трикімнатна ізольована квартира за адресою [ADDRESS] включена до числа службових житлових приміщень Державного інституту по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості «Гипрококс», яке в подальшому було перейменовано в ДП «Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості» (ДП «ГИПРОКОКС»). Рішенням № 209 від 06.10.2009 виконавчого комітету Київської районної ради у\~м. Харкові виключено з числа службових житлових приміщень трикімнатну ізольовану квартиру квартира за адресою [ADDRESS] . Постановою Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2010 у справі № 2а-973/10/14/2018 позовні вимоги ДП «ГИПРОКОКС» задоволені. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Київської районної у місті Харкові ради № 209 від 06.11.2009 в частині виключення з числа службових трикімнатої ізольованої квартири [ADDRESS] . Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2011 постанова Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2010 змінена в частині визначення реквізитів визнаного незаконним та скасованого рішення, а саме: замість «06 листопада 2009 року» визначено «06 жовтня 2009 року». В іншій частині постанова Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2010 залишена без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.06.2011 касаційні скарги Київської районної ради м. Харкова та Харківської міської ради залишені без задоволення. Постанова Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2010 та постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2011 залишені без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено та підтверджено, що трикімнатна ізольована квартира за адресою [ADDRESS] включена до числа службових ДП «ГИПРОКОКС» з 15.08.1973 на підставі рішення Київського РВК м. Харкова № 241 від 15.08.1973. ДП «ГИПРОКОКС» ніколи не відмовлялося від свого права на вище вказану квартиру, як на службове житло. Матеріали справи не містять доказів виключення спірної квартири із числа службових на день розгляду справи. Відтак, суд вважає встановленим право позивача на службову квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Відповідно до ст. 119 ЖК України перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством України. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 N 2 жилі приміщення вважають службовими з моменту винесення рішення виконавчим органом районної, міської, районної у місті ради про включення їх до числа службових. Учасниками справи не оспорюється факт, що відповідач [PERSON] не входить до переліку категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення, і що відповідач не працює на ДП «ГИПРОКОКС», а тому ці факти в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.\~ Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншого громадського об`єднання. Відповідно до ст. 122 ЦПК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Таким чином, законом встановлено, що виключно спеціальний ордер, виданий громадянину на підставі рішення підприємства про надання службового жилого приміщення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ради, є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Матеріали судової справи не містять рішення ДП «ГИПРОКОКС» про надання відповідачу службового житла у вигляді спірної квартири за адресою: [ADDRESS] або ордера на ім`я відповідача [PERSON] на зазначене службове житло. У відзиві на позовну заяву відповідач на зазначені обставини, як на підставу вселення у спірну квартиру, також не посилалася. Договір купівлі-продажу спірної квартири від 17.12.2022, згідно якого зазначена квартира відчужена [PERSON] на ім`я [PERSON] , і на який посилається відповідач, як на підставу вселення у спірну квартиру, суд не бере до уваги, оскільки зазначений договір не передбачений діючим законодавством, як підстава для вселення у службове жиле приміщення, у даному випадку у спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка має статус службової квартири ДП«ГИПРОКОКС». Також, суд враховує ту обставину, що постановою Харківського апеляційного суду від 07.09.2023 скасовано рішення Київського районного суду м. Харкова від 23.09.2022 у справі № 953/2463/23, та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальноі? давності на квартиру за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Прагнення мати доступ та безперешкодно використовувати службову квартиру є охоронюваним законом інтересом, який підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави», Державне підприємство «Державний інститут по проектуванню підприємств коксохімічної промисловості» є об`єктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Призначенням службового житла є забезпечення можливості працівників проживати поблизу від роботи, враховуючи особливий характер їх роботи. Позивач не має можливості користуватися та розпоряджатися службовою квартирою за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач вселилася і користується спірною квартирою безпідставно, відтак, повинна бути виселена. За встановлених у ході судового розгляду обставин, суд погоджується із доводами позивача, що у даному випадку відновлення становища, що існувало до порушення його прав, надасть можливість останньому безперешкодного доступу до спірної квартири та її використання в службових цілях. Інші доводи та заперечення сторони відповідача та третьої особи [PERSON] фактично зводяться до незгоди із вимогам позову ДП "ГИПРОКОКС", частково не стосуються предмета доказування у справі, що розглядається, та не впливають означені вище на висновки суду. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. \~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні\~(частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). При цьому, суд ураховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Outcome: approved