Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , визначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державну інспекцію архітектури та містобудування, про визнання права власності на самочинно збудоване майно Прибудову літ.а14, у якій влаштовано коридор пл.3.3 кв.м. та сіни пл.3.8 кв.м. до належної їй частини Житлового будинку А-1 та Лазню літ.Н пл.13.6 кв.м., що розташовані по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову вказала, що на підставі Договору дарування від 15.05.1996 року № 2-1676, їй на праві спільної часткової власності належить 7/40 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд [ADDRESS] . Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 20.10.2005 року серії ЯА № 904585 дане домоволодіння розташоване на земельній ділянці пл.1 573 кв.м., з яких згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 233706611 від 23.11.2020 року : - 0,1 га за цільовим призначенням (код 02.01) «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», кадастровий номер : 5310137000:19:0191, - 0,0573 га за цільовим призначенням (код 01.05) «для індивідуального садівництва», кадастровий номер: 5310137000:19:008:0190. У 2009-2010 роках з метою поліпшення житлових умов нею була здійснена шляхом реконструкції «Прибудова літ.а14», у якій влаштовано коридор пл.3.3 кв.м. та сіни пл.3,8 кв.м. до належної їй частини Житлового будинку, а також збудована на території даного домоволодіння окрема господарська будівля «Лазня літ.Н» пл.13.6 кв.м. Зазначені вище «Прибудова» та «Лазня» є об`єктами самочинно збудованого майна. При цьому, згідно Висновку експерта будівельно-технічної експертизи № 7 від 01.03.2024 року, виконаного судовим експертом [PERSON] , відповідають будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам, що діють в Україні. Вказує, що співвласники даного домоволодіння [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] погодили поліпшення спільного майна (домоволодіння) та підтвердили відсутність порушення їх житлових та земельних прав. 11.12.2023 року нею до Державної інспекції архітектури та містобудування України була подана відповідна Декларація про готовність до експлуатації індивідуальних (садибних) житлових будинків ,…, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, що дозволяє відповідним органам ДІАМ приймати в експлуатацію житлові будинки, господарські будівлі і споруди, що збудовані без дозвільного документа до 12.03.2011 року. Всі співвласники підписали Декларацію, окрім одного, який помер, а його спадкоємці спадкова права не оформили, тому їх згода не має правової підстави. Таким чином, ДІАМ відмовило у прийнятті в експлуатацію зазначених вище об`єктів нерухомого майна, по причині відсутності «згоди» одного із співвласників або його (правонаступників), так як майно знаходиться у спільній частковій власності. З цих підстав, звернулася до суду з позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 13 березня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державної інспекція архітектури та містобудування України [PERSON] до суду надійшли пояснення, в яких прохав відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що здійснена позивачем «Прибудова літ.а4» та «Лазня літ.Н» є приналежністю до основної речі, тому відсутні підстави для застосування ст. 376 ЦК України. Узаконення даного самочинного будівництва можливо виключно в рамках проведення реконструкції всього житлового будинку на підставі дозвільних документів, з подальшим введенням його в експлуатацію та перерозподілу часток у спільній частковій власності. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок. Право на виконання підготовчих та будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) надається після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється. Вказане повідомлення подається до відповідного органу ДАБК. Прийняття в експлуатацію зазначених об`єктів здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом ДАБК поданої замовником Декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти днів з дня реєстрації заяви. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Декларація про готовність до експлуатації об»»єкта за амністією повернута на доопрацювання, оскільки не всі замовними є власниками земельної ділянки та відсутня згода всіх співвласників земельної ділянки. Таким чином, Декларація правомірно повернута на доопрацювання, так як вона не відповідає вимогам цивільного законодавства. Подання вказаної Декларації не свідчить, що це питання було предметом розгляду компетентного органу. Рішення органів ДАБК про реєстрацію чи повернення декларації можуть бути розглянуті ДІАМ в порядку нагляду або оскаржено до суду, чого здійснено не було. Також вказує, що у позивача відсутня проектна та робоча документація, тому неможливо встановити до якого класу наслідків відноситься об`єкт будівництва. Звіт про проведення технічного обстеження, який відніс вказаний об`єкт до класу наслідків СС1 є неналежним доказом, оскільки його складав експерт з технічного обстеження, який не має сертифікату архітектора. Отже, позивач . Також позивач не вказав, які саме його права як умовного власника порушені, що і не могло бути вказано, так як він права власності не набув. Підстави набути право власності за рішенням суду відсутні. \~ \~ \~ \~До початку першого судового засідання представник позивача подав заяву, в якій змінив предмет позову та прохав визнати за [PERSON] право власності на самочинно реконструйовані за рахунок Прибудова літ.а14, належні їй 7/40 частин Житлового будинку А-1 загальною пл. 211,6 кв.м. житловою пл.100.8 кв.м. та господарську будівлю, Лазню літ.Н пл..13.6 кв.м., що розташовані по [ADDRESS] . Посилався на те, що згідно технічних документів, зазначена вище прибудова та господарська споруда являються складовою частки Житлового будинку А-1, що належить позивачу та не являється самостійними о`єктами нерухомого майна. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, останній подав до суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі, прохав розглядати справу без його участі (а.с.113). \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та у судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяву про визнання позову у повному обсязі (а.с.86). \~ \~ \~ \~Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державної інспекція архітектури та містобудування України у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомлено. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, приходить до висновку про відмову у прийнятті визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання суперечить закону та відмову у задоволенні позову, з наступних підстав. Судом встановлено,\~що відповідно до Договору дарування від 15.05.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Полтавської нотаріальної контори Шабалтієнко Т.В. за № 2-1676, [PERSON] є власником 7/40 частин житлового будинку з частиною надвірних будівель по [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці розміром 1551 кв.м. (а.с.12-14). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯА № 904585 від 20.10.2005 року, співвласниками на праві спільної сумісної власності земельної ділянки площею 1573 кв.м., розташованої по [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.15). З вказаного Державного акту та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 233706611 від 23.11.2020 року слідує, що зазначена земельна ділянка складається: -0,1 га за цільовим призначенням (код 02.01) «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», кадастровий номер : 5310137000:19:0191, - 0,0573 га за цільовим призначенням (код 01.05) «для індивідуального садівництва», кадастровий номер: 5310137000:19:008:0190 (а.с.15-16). Іншими співвласниками у праві спільної часткової власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди та земельної ділянки на праві спільної сумісної власності є: - [PERSON] , яка є власником 5/16 частин згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.12.2022 року, № 1-395, виданого Державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори Махринською О.В., які успадкувала після смерті свого батька [PERSON] . Також вона є власником 179/573 частин зазначеної вище земельної ділянки, яку визначено рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07.02.2022 № 554/106/22, та належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.12.2022, № 1-395, виданого Державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори Махринською О.В.; - [PERSON] , який є власником 1/5 частин згідно Договору купівлі-продажу від 26.08.1970 року № 5-5628, посвідченого Першою Полтавською державною нотаріальною конторою, та є співвласником вказаної земельної ділянки; - [PERSON] , який є власником 1/8 частин згідно Свідоцтва про право на спадщину від 30.03.2021 року № 223, які успадкував після матері [PERSON] , та є співвласником вказаної земельної ділянки. Вказані обставини встановлені рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07.02.2022 № 554/106/22, тому згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Згідно з Технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 01.07.2020 року, інвентаризаційна справа № 3407, виданого ПП Полтавським БТІ «Інвентаризатор», зазначене домоволодіння складається з Житлового будинку літ.А-1, загальною площею 211,6 м.кв житловою площею 100,8 м.кв., Сараю літ.В, Сараю літ.Г, Сараю літ.Д, Сараю літ.К, Сараю літ.Й, Сараю літ.б, Погрібу літ.д, Вбиральні літ.Е, Вбиральні літ.И, Вбиральні літ.О, Літнього душу літ.У, Навісу літ.Л, Навісу літ.П, Гаражу літ.М, Гаражу літ.Б, Лазні літ.Н, Погрібу літ.а3, Водопроводу № 4, Водопроводу №5, Огорожі № 7, Огорожа №8 (а.с.18-25). У 2009-2020 р.р. [PERSON] здійснила реконструкцію будинку, здійснивши «Прибудову літ.а14», у якій влаштовано коридор площею 3,3 кв.м. та сіни площею 3,8 кв.м. до належної їй частини Житлового будинку, а також збудувала на території даного домоволодіння окрему господарську будівлю «Лазня літ.Н» пл..13,6 кв.м. Із примітки до Технічного паспорта слідує, що на прибудову літ. «а14» (3-3 пл.3,3, 3-4 пл.3,8 кв.м.) загальною площею 7.1 кв.м. прибудовану до житлового будинку літ «А-1», та лазню літ. «Н» не надано документи, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (а.с.25). Позивач зазначає, що 11.12.2023 нею була подана до Державної інспекції архітектури та містобудування України Декларація про готовність до експлуатації індивідуальних (садибних) житлових будинків, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, проте ДІАМ у Витязі з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 12.12.2023 року, реєстраційний номер ІУ161231211192 відмовило у прийняття в експлуатацію зазначених вище об`єктів нерухомого майна з причин відсутності «згоди» одного із співвласників або його правонаступників, так як майно, в складі якого знаходяться об`єкти самочинного будівництва, перебуває у спільній частковій власності (а.с.39). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів напідставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно з ч.4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Право власника на забудову земельної ділянки здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, що слідує зі змісту ч.3 ст. 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Із змісту статті випливає, що для того, щоб будівництво не було самочинним, необхідною є наявність таких вимог: земельна ділянка повинна бути відведена для зведення житлового будинку, будівлі, споруди або іншого нерухомого майна; повинен бути належним чином оформлений дозвіл на забудову або належно затверджений проект; при забудові не були здійснені істотні порушення будівельних норм і правил. У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Верховний суд у постанові від 25.08.2020 по справі № 760/21223/17-ц зазначає, що вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил. Таким чином, звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Позивач після уточнення позовних вимог прохав визнати за [PERSON] право власності на самочинно реконструйовані за рахунок Прибудова літ.а14, належні їй 7/40 частин Житлового будинку А-1 загальною пл. 211,6 кв.м. житловою пл.100.8 кв.м. та господарську будівлю, Лазню літ.Н пл..13.6 кв.м., що розташовані по [ADDRESS] . Посилався на те, що згідно технічних документів, зазначена вище прибудова та господарська споруда являються складовою частки Житлового будинку А-1, що належить позивачу та не являється самостійними о`єктами нерухомого майна. Проте, фактично позивач прохає визнати право власності на самочинно збудовану «Прибудову літ.а4», а також збудовану на території даного домоволодіння окрему господарську будівлю «Лазня літ.Н». Згідно з ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. В частині 4 статті 5 Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV зазначено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі. Процедура проведення технічної інвентаризації закінчених будівництвом об`єктів та об`єктів незавершеного будівництва, щодо яких набуто право на виконання будівельних робіт, перелік об`єктів нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації, склад, зміст інвентаризаційної справи, матеріалів технічної інвентаризації та технічних паспортів визначається Порядком проведення технічної інвентаризації затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №488 (далі Порядок №488). Пунктом 2 Порядку № 488 зокрема передбачено, що прибудова до будівлі частина будівлі, в якій розміщено приміщення (одне або більше), розташована поза контуром її капітальних зовнішніх стін і яка має з основною частиною будівлі одну або більше спільну капітальну стін. Згідно з пунктами 4648 Порядку №488 кожен житловий будинок, будівля, господарські (присадибні) будівлі та споруди, окремо розташовані захисні споруди (споруди подвійного призначення), починаючи з основної, літеруються великими літерами українського алфавіту. Під час проведення первинної технічної інвентаризації господарські (присадибні) та інші допоміжні будівлі літеруються після основних. Господарські (присадибні) та інші допоміжні будівлі (колодязі, зливні ями, септики, естакади тощо) нумеруються арабськими цифрами; тротуари та замощення - римськими. Окремі частини житлових будинків, будівель та прибудови до них літерують ся відповідними літерами з цифровим позначенням: основна частина житлового будинку, будівлі та прибудови до них - великими літерами з відповідним цифровим позначенням; прибудови допоміжного призначення до житлового будинку, будівлі та прибудови до господарських (присадибних) та інших допоміжних будівель малими літерами з відповідним цифровим позначенням. При цьому цифрове позначення не повинне повторюватися. У разі літерування великої кількості житлових будинків, будівель та господарських (присадибних) та інших допоміжних будівель, розміщених на одній земельній ділянці, якщо закінчуються літери алфавіту, ліворуч зазначають додаткові цифрові позначення. Наприклад, 2А; 2Б; 2В; 3А; 3Б тощо. Наприклад, А1, А2 основна частина та прибудова до житлового будинку; «а3», «а4», «а5», «а6» тамбури, веранди тощо; «В», «Г» - господарські (присадибні) будівлі (сарай, гараж, літня кухня тощо); № 1, № 2 - господарські (присадибні) споруди (огорожі, хвіртки, ворота тощо); I, II замощення, вимощення, машино-місця. Згідно пункту 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 №6 (далі Постанова Пленуму №6), не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 04.09.2018 по справа №914/2660/15. Пунктом 27 Постанова Пленуму №6 вказано, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини п`ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Таким чином, здійснена «Прибудова літ.а4» та «Лазня літ.Н» є приналежністю до основної речі, а тому відсутні правові підстави для застосування статті 376 Цивільного кодексу України. Узаконення даного самочинного будівництва можливо виключно в рамках проведення реконструкції всього житлового будинку на підставі дозвільних документів, з подальшим введенням його в експлуатацію та перерозподілу часток у спільній частковій власності. Таких дозвільних документів позивач не мав, перерозподіл часток здійснений не був. При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі Закон № 3038-VI), а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34,37 цього Закону). Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок, що слідує із п. 5 ч. 5 ст. 26 Закону № 3038- VI). Відповідно до статті 36 Закону № 3038-VI право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється. Згідно з пунктом 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466 повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), повідомлення про зміну даних у зазначених повідомленнях за формою згідно з додатками 1, 2 і 2-1 подається замовником (його уповноваженою особою) до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю. Частиною восьмою статті 39 Закону № 3038-VI передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється. Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 (далі Порядок № 461). Відповідно до частини першої статті 39 Закону № 3038-VI прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Пункт 17 Порядку № 461 зазначає, що замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю один примірник декларації. Згідно з пунктом 18 Порядку Порядок № 461 орган державного архітектурно- будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дня надходження декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та забезпечує внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду у постановах від 04.06.2018 у справі № 640/13030/16-ц та від 18.02.2019 у справі № 308/5988/17. Згідно відомостей наданих позивачем та у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, самочинна прибудова була здійснена у 2009-2010 роках. Згідно відомостей, що містяться в Реєстрі будівельної діяльності та підтверджується витягом доданим позивачем, декларація про готовність до експлуатації об`єкта за амністією реєстраційний номер ІУ161231211192 повернута на доопрацювання з підстав: «1. Відповідно до відомостей з Державного Реєстру Речових прав на нерухоме майно, не всі замовники є власниками земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:19:008:0191. 2. Відсутність згоди співвласників земельної ділянки/житлового будинку, у разі нового будівництва/реконструкції на земельній ділянці, яка перебуває у спільній власності декількох осіб. Відсутні відомості про власника 57/100 частки житлового будинку у разі його реконструкції, відповідно до відомостей з ДРРП». Відповідно до пункту 9 розділу V Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: - збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 9 квітня 2015 року індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки загальною площею до 500 квадратних метрів, а також господарські (присадибні) будівлі і споруди загальною площею до 500 квадратних метрів; - збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь- які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. У статті 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями після померлого співвласника спірного Житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] [PERSON] , який являвся власником 3/16 часток, однак право власності в порядку спадкування не набули. Таким чином, декларація про готовність до експлуатації об`єкта за амністією реєстраційний номер ІУ161231211192 правомірно повернута на доопрацювання, оскільки вона не відповідає вимога цивільного законодавства. Рішення ДІАМ про повернення декларації позивачем оскаржено не було. Отже, подання вищезазначеної декларації не може вважатись свідченням того, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу. Згідно положень містобудівного законодавства, [PERSON] після закінчення виконання будівельних робіт (що здійснювалось на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт) повинна заповнити і подати до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю примірник декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), за формою, наведеною у додатку 3 до Порядку № 461. Тільки у разі дотримання вимог чинного законодавства можна вважати, що заявник звертався до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації та що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу. Відповідно до пункту 21 Порядку № 461 рішення органів державного архітектурно- будівельного контролю про реєстрацію або повернення декларації може бути розглянуто ДІАМ у порядку нагляду (без права реєстрації декларації) або оскаржено до суду. Верховний Суд у постанові від 30.06.2020 по справі №727/9974/17 наголошує, що заявник не позбавлений права оскаражити бездіяльність органу державного архітектурно-будівельного контролю з питання розгляду декларації про готовність спірного об`єкта до експлуатації. Водночас суди не можуть підміняти органи державного архітектурно-будівельного контролю, у разі, якщо ті не розглядали декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Виходячи із вищенаведених положень чинного законодавства, право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту державної реєстрації права. Державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно. Судом встановлено, що у позивача відсутня проектна та робоча документація, що є порушенням вимог статті 26 Закону №3038-VI. Визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва можливе виключно щодо об`єктів будівництва з незначним класом наслідків СС1. Відповідно до частини 6 статті 32 Закону № 3038-VI віднесення об`єкта до певного класу наслідків (відповідальності) здійснюється проектною організацією за погодженням із замовником будівництва. Матеріали справи не містять проектної документації та належно затверджений проект, тому неможливо встановити до якого класу наслідків відноситься об`єкт будівництва у нашій справі. Наявний у матеріалах справи Висновок експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи № 7 від 01.03.2024 (а.с.42-51), який відніс вказаний об`єкт до класу наслідків СС1 є неналежним доказом, оскільки його складав експерт з технічного обстеження, який неуповноважений здійснювати розрахунок класу наслідків, тому що немає відповідного кваліфікаційного сертифікату архітектора. Вказані висновки уповноважена надавати особа, яка має відповідний кваліфікаційний сертифікат архітектора. Таким чином, позивачем не надано належних доказів розрахунку класу наслідків об`єкта будівництва, розробленого уповноваженою на це особою. Також у [PERSON] відсутні вихідні дані, розроблена та затверджена проектна документація, документи, які надають право виконувати будівельні роботи, документи, що засвідчували б прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, обов`язкова наявність яких передбачена статтями 26, 27, 29-31, 39 Закону № 3038-VI. З огляду на наведене, підстави для визнання права власності на спірні об`єкти відповідно до 376 ЦК України відсутні. Посилання на положення ст. 344 ЦК України позивачем не обгрунтовано жодними мотивами, тому підстави для визнання права власності за набувальною давність відсутні. З огляду на викладене, правові підстави для визнання права власності на спірні об`єкти в заявленому позивачем порядку відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та відносить на рахунок позивача.

Outcome: dismissed