Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін у справі. Позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» у порядку представництва, котре здійснює Мєшнік К.І. (довіреність № 22-70Д1 від 08.01.2024 року, належно засвідчена копія приєднана до матеріалів позовної заяви), скориставшись відділенням поштового зв`язку, 04.06.2024 скерував до Сколівського районного суду Львівської області позовну заяву, що надійшла та була зареєстрована в діловодстві 11.06.2024 року суду за вх. № 4022, в якій просить ухвалити рішення про стягнення з відповідачки [PERSON] на свою користь заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» вiд 16.03.2020 року у розмірі 71 539 грн. 83 коп. станом на 03.04.2024 року. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за пред`явлення до суду вищевказаної позовної заяви із однією вимогою майнового характеру, у розмірі 3 028 грн., позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при ухваленні рішення просить стягнути на свою користь з відповідачки [PERSON] .. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачка [PERSON] 20.03.2020 року звернулася до позивача АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 16.03.2020 року. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву, відповідачка [PERSON] підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 50 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Позивач AT «УНІВЕРСАЛ БАНК» свої зобов`язання за названим договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених укладеним договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка [PERSON] не надавала своєчасно позивачеві АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом й відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов названого договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі). Таким чином, у порушення умов договору про надання банківських послуг відповідачка [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконала. Станом на 28.03.2024 року у відповідачки [PERSON] прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення підпунктів 5.17. пункту 5 Розділу IІ умов, відбулось істотне порушення нею зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою, а відтак позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» 28.03.2024 року направив повідомлення через свій додаток форматі «ПУШ» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. В свою чергу, відповідачка [PERSON] на контакт не виходила та не вчинила жодної дії, направленої на погашення заборгованості, в зв`язку з чим кредит перейшов у форму «на вимогу». На залишок простроченої заборгованості позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» нараховував неустойку, передбачену тарифами для такої форми кредиту. Отож, загальний розмір заборгованості відповідачки [PERSON] перед АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за договором станом на 03.04.2022 року становить 71 539 грн. 83 коп., що являє собою загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). На даний час відповідачка [PERSON] продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів позивача АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором не подала, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 12.06.2024 року їй вручена 22.06.2024 року особисто. Відповідно, відповідачка [PERSON] свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навела. Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її сторін до Сколівського районного суду Львівської області не надходило. Заяви та клопотання учасників справи. Будь-яких заяв чи клопотань від сторін цієї справи, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачкою у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідачки [PERSON] .. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 12.06.2024 року, після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки [PERSON] , яка не має статусу підприємця, з-поміж іншого,вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд цивільної справи визначено провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та інших учасників справи, без проведення судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з ч. 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідачки [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] підписала Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг позивачем АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 16.03.2020 року. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, складають між сторонами у справі договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву, відповідачка [PERSON] підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір між нею та позивачем АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору, відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 50 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Копія Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг від 16.03.2020 року, а також належно засвідчений витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи (включають Умови, Тарифи, Таблицю обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту), містяться у матеріалах справи (копії міститься у справі, а. с. 12-30). Судом також встановлено, що станом на 03.04.2024 року у відповідачки [PERSON] прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором про надання банківських послуг сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулось істотне порушення нею зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. У свою чергу 28.03.2024 року отриманий відповідачкою [PERSON] кредит перейшов у форму «на вимогу», з того часу відсотки за прострочення не нараховуються. На залишок простроченої заборгованості позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» нараховував відповідачці [PERSON] неустойку, передбачену тарифами для такої форми кредиту. При цьому, загальний розмір заборгованості відповідачки [PERSON] перед позивачем АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за вищевказаним договором станом на 03.04.2024 року становить 71 539 грн. 83 коп., що являє собою загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Названа заборгованість підтверджується долученим до матеріалів позовної заяви розрахунком, котрий відповідачкою [PERSON] не оспорюється (копія міститься у справі, а. с. 7-11). Відтак, позивач АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» виконав свої зобов`язання, надавши відповідачці [PERSON] кредит у встановленому договорі про надання банківських послуг розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак відповідачка [PERSON] в односторонньому порядку відмовилася від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим допустила спірну заборгованість. Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення грошового зобов`язання й застосування відповідних наслідків цього, у тому числі й за договорами про споживче кредитування, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законами України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства. Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи. Вочевидь, між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору про надання банківських послуг, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створює презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим договір про надання банківських послуг «Monobank» від 16.03.2020 року, згідно зі ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов цього договору, натомість відповідачка [PERSON] не виконала зобов`язань за цим договором, допущену заборгованість нею у встановленому порядку не погашено. З огляду на вказане, суд дійшов висновку що позов АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг підлягає до задоволення у повному обсязі. Відтак, з відповідачки [PERSON] на користь позивача АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» підлягає до стягнення заборгованість в загальному розмірі 71 539 грн. 83 коп.. Щодо розподілу судових витрат у справі. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 3 028 грн. згідно з платіжним дорученням № 27999429195 від 13.05.2024 року, які підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, отож на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідачки [PERSON] пропорційно до задоволених позовних вимог. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved