Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

У грудні 2023 року Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення надмір нарахованих грошових коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в обґрунтування якого зазначило, що відповідач знаходиться на обліку внутрішньо переміщених осіб в Шевченківському районі м. Харкова. Під час проведення перевірки вимог законодавства під час надання соціальної підтримки, соціальних послуг та стосовно дотримання прав дітей актом № 35 від 26 грудня 2022 року виявлено, що проводилося подвійне нарахування допомоги на проживання ВПО [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок подвійної виплати за липень 2022 року було надміру виплачено кошти у розмірі 2000 грн. Управління 24 лютого 2023 року та 31 серпня 2023 року надсилало [PERSON] повідомлення про повернення надміру отриманих коштів, проте відповідач на зв`язок з Управлінням не вийшов, надіслана кореспонденція повернулася неврученою. На підставі ст. 1212 ЦК України Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради просило суд стягнути з [PERSON] надміру нараховану грошові кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання у розмірі 2000,00 грн. Ухвалою суду від 22 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання, встановлено відповідачам строк 15 днів на подання відзиву на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідачів на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і обов`язки сторін, відповідач, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, відзиву на позовну заяву не подала, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та зі згоди позивача провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , взято на облік внутрішньо переміщених осіб за адресою фактичного місця проживання/перебування: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою від 16.02.2022 № 6326-7501135551 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 3). Рішенням УПСЗН адміністрації Шевченківського району ХМР від 20 липня 2022 року [PERSON] призначено допомогу, як внутрішньо переміщеній особі з 01.07.2022 до 30.09.2022 у розмірі 2000 грн (а.с. 4). Листом від 17 серпня 2022 року за № 1114 Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат повідомив Управлінню соціального захисту населення Шевченківського району про наявність переплати у сумі 2000 грн по особовому рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] за період 01.07.2022 - 31.07.2022 (а.с. 6). Відповідно до Розпорядження УПСЗН адміністрації Шевченківського району ХМР № 6427/145 від 03 серпня 2022 року призупинено [PERSON] виплату допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання до з`ясування «9» - подвійна виплата з 01 липня 2024 року. Листом від 24 лютого 2023 року за № 75/04 УПСЗН адміністрації Шевченківського району ХМР повідомило [PERSON] про наявність переплати допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання у розмірі 2000 грн за липень 2022 року (подвійна виплата). Попросило звернутися до Управління найближчим часом для вирішення питання щодо погашення переплати. Відповідно до листа від 31 серпня 2023 року за вих. № 290/04, надісланого [PERSON] засобами поштового зв`язку (номер відправлення в АТ «Укрпошта» - 6116501449334) за адресою: [ADDRESS] , відповідачу було повідомлено, що внаслідок подвійної виплати допомоги за липень 2022 року йому було надміру виплачено кошти у розмірі 2000,00 грн, виплата припинена з 01.08.2022. Позивач просив [PERSON] повернути надміру отримані державні кошти у розмірі 2000,00 грн на зазначені в листі реквізити (а.с. 8). Лист повернувся до УПСЗН адміністрації Шевченківського району ХМР неврученим за закінченням терміну зберігання (а.с. 10). Механізм взяття на облік внутрішньо переміщених осіб встановлено Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб». Призначення та виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам регулюється Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам». Відповідно до п. 2 Порядку № 332 (тут і далі - в редакції чинній на липень 2022 року) допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204. Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб». Допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 р. включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: - для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; - для інших осіб - 2000 гривень. Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням. Відповідно до п. 11 Порядку № 332 У разі неправомірного або повторного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання за певний період суми виплаченої допомоги повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, оцінивши надані позивачем докази у їх сукупності, суд вбачає, що позивачем підтверджений факт безпідставного отримання відповідачем державних коштів у вигляді щомісячної адресної грошової допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Позивачем дотримано вимоги законодавчих актів щодо припинення відповідних виплат відповідачу, та ініціювання питання про повернення надмірно сплачених коштів, однак, відповідач кошти не повернув, у зв`язку з чим суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд встановив, що відповідач без достатньої правової підстави набув за рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 2000 грн, та всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не довів шляхом надання належних та допустимих доказів повернення позивачу зазначеною суми грошових коштів. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 2000 грн на підставі ст. 1212 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений за подання цього позову судовий збір у розмірі 2684 грн.

Outcome: approved