Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання без реєстрації місця проживання в якому просить Встановити факт постійного проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] в період із січня 2005 року по серпень 2023 року. Встановити факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що фактично проживала разом із батьками до часу їхньої смерті за адресою [ADDRESS] . Після смерті батька продовжувала жити з матір`ю, вела спільне господарство, оплачувала рахунки по комунальним послугам та вважала, що таким чином прийняла спадщину. 22.03.2023 року вона звернулась до нотаріуса і їй стало відомо, що 07.06.2021 року за №160/2021 була відкрита спадкова справа на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Оскільки вона не була зареєстрована на час смерті із спадкодавцем, проте фактично проживала із ним до часу смерті і проживає по сьогоднішній день, про що є відповідний акт про проживання від 17.03.2023 року нотаріус не може підтвердити її проживання разом із матір`ю, оскільки на момент своєї смерті [PERSON] була зареєстрована одна. Фактичним її місцем проживання із 2005 року є квартира за адресою [ADDRESS] та оскільки вона не може надати документи, які підтверджують фактичне проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. А тому з метою встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. 07.09.2023 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання. 17.01.2024 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивачка в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Пояснила, що після смерті своєї матері пропустила строк звернення із заявою про прийняття спадщини. Її брат відмовився від прийняття спадщини після смерті їх матері. В подальшому на підставі рішення суду її було продовжено строк зверхня із заявою про прийняття спадщини, однак цей строк вона також пропустила. Відповідач АТ «КБ «Приват Банк» претендує на спадкове майно її матері, однак їй не було відомо, що її мати мала кредитні зобов`язання. Вважає, що має право на спадкове майно після смерті матері, оскільки вона постійно проживає в квартирі матері з 2005 року та сплачує комунальні послуги, та оскільки вона не може оформити своє право на спадкове майно, а нотаріусом її було відмовлено оскільки не має доказів факту проживання разом із спадкодавцем на час смерті, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Представниця позивачки [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Надала аналогічні пояснення. Загалом пояснила, що після смерті матері позивачки залишилось спадкове майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS] . Позивачка до дня смерті матері та після її смерті постійно проживала в цій квартирі, а отже фактично прийняла спадщину. Про претензії відповідача АТ «КБ «Приват Банк» щодо належної померлій матері позивачки квартири, їй стало відомо від нотаріуса, коли вона звернулась вдруге із заявою про прийняття спадщини. Свідок [PERSON] будучи сусідкою позивачки в судовому засідання пояснила, що позивачка весь час як до смерті матері та і після постійно проживає в квартирі, яка належала її матері, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачка постійно проживає в цій квартирі приблизно з 2004-2005 року. Десь в 2016-2017 році померла мати позивачки, після смерті матері позивачка не часто була вдома, вона її бачила, однак нічого не питала. Свідок [PERSON] будучи цивільним чоловіком позивачки в судовому засіданні пояснив, що він разом з позивачкою з 2005 року проживають разом в квартирі за адресою: [ADDRESS] , вони разом доглядали матір позивачки. Окрім них та покійної матері позивачки до її смерті в цій квартирі більше ніхто не проживав. Матір позивачки померла в 2017 році. Іншого житла в нього не має. Свідок [PERSON] будучи раніше невісткою позивачки в судовому засідання пояснила, що вона знайома з позивачкою з 1996 року, вона була її невісткою до 2015 року. Позивачка проживала разом зі своєю матір`ю з 2003 року. Матір позивачки померла в 2017 році. Вона частко гостювала в позивачки, в них з матір`ю були добрі стосунки, вони проживали однією сім`єю. Свідок [PERSON] будучи сусідкою позиваки в судовому засіданні пояснила, що позивачка проживала зі своєю матір`ю однією сім`єю. В 2011-2012 році вони проживали в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вислухавши позивачку, представницю позивачки, свідків, перевіривши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть видане Ржищівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області за № 94 від 20.09.2017 року. Позивака [PERSON] , є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження райбюро РАГС Калузької області РСФСР за № 29 від 30.04.1971 року. 20.03.2003 року позивачка разом із батьками [PERSON] та [PERSON] уклали договір обміну квартир, посвідчений державним нотаріусом Обухівської державної нотаріальної контори Клименко О.П. за реєстровим номером 1241, а саме обміняли квартиру що розташована за адресою [ADDRESS] , що належала їм згідно свідоцтва про право власності на житло від 08.01.2001 року за № [NUMBER] на квартиру за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією договору обміну квартир. 11.04.2003 року позивачка разом із батьком [PERSON] подарували свої 2/3 частини квартири за адресою [ADDRESS] матері позивачки [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Іванців В.П. за реєстровим номером 2608. З 27.05.2003 року позивачка була знята з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] , оскільки квартира вже не належала їй як співвласнику та до 2008 року місце реєстрації не реєструвала. Згодом через необхідність мати місце прописки була зареєстрована в [ADDRESS] , за адресою майна її батька, проте жодного дня там не проживала, оскільки працювала в місті Обухів в ПАТ «Київський картонно-паперовий комбінат» в період із 12.12.2000 по 24.01.2022 року, та проживала разом із батьками в місті Обухів Київської області, що підтверджується копією трудової книжки та іншими матеріалами справи. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , про що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 96 зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ржищівського міського управління юстиції у Київській області. Таким чином, позивачка фактично проживала разом із батьками до часу їхньої смерті за адресою [ADDRESS] . Після смерті батька продовжувала жити з матір`ю, вела спільне господарство, оплачувала рахунки по комунальним послугам та вважала що таким чином прийняла спадщину. 22.03.2023 року позивачка звернулась до нотаріуса і їй стало відомо, що 07.06.2021 року за №160/2021 була відкрита спадкова справа на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується копією листа Обухівської державної нотаріальної контори Київської області вих. № 216/02-14 від 22.03.2023 року. Таким чином, оскільки позивачка не була зареєстрована на час смерті із спадкодавцем, проте фактично проживала із ним до часу смерті і проживає по сьогоднішній день, про що підтверджується копією акту про проживання від 17.03.2023 року, нотаріус не може підтвердити її проживання разом із моєю матір`ю, оскільки на момент своєї смерті [PERSON] була зареєстрована одна. Вказані обставини підтверджуються матеріали справи, показами свідків та визнається сторонами. Згідно ст.\~3\~СК\~України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя, сім`я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Доказом того що позивачка фактично проживала без реєстрації місця проживання із матір`ю за адресою її реєстрації є також покази свідків та оформлені на ім`я позивачки договори із організаціями, що надають комунальні та соціальні послуги населенню. Також доказом того, що позивачка проживала із матір`ю весь цей час за її місцем реєстрації є той факт, що з 2005 року і по теперішній час вона перебуває на обліку в районній лікарні також в місті Обухів Київської області, а не за своїм місце реєстрації та отримує соціальні та медичні послуги саме за своїм фактичним місцем проживання. Відповідно до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Факт проживання підтверджує Акт депутата про проживання від 17.03.2023 року. Місце проживання відповідно до ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» це - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. Таким чином фактичним місцем проживання позивачки є квартира за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Встановлення факту проживання позивачки із спадкодавцем без реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] впливає на її спадкові права, а саме для успадкування майна померлої необхідне рішення суду про встановлення юридичного факту. Згідно ч. 2.ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 2\~ст.315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до абзацу другого пункту 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до положень частини третьої\~ст. 1268 Цивільного кодексу України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього кодексу, він не заявляв про відмову від неї. Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця ст.1220\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву. Оскільки позивачка не може надати документи, які підтверджують фактичне проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою звернення позивачки до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку, на підставі ч. 3 ст. 1268\~ЦК України. Враховуючи обставини справи вважаю заявлені вимоги частково обґрунтованими та необхідними для подальшої реалізації позивакою права на спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Цивільно-процесуальне законодавство передбачає, що докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, (ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановлено законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджувати іншими засобами доказування. (ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про явність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України). Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з вимогами ст.ст.\~76-81\~ЦПК\~України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами лише частково, тому позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial