Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

26 червня 2024 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просила стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 15000,00 гривень, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви, оскільки відповідач [PERSON] , який є батьком дитини, має можливість надавати матеріальну допомогу, тому що має задовільний стан здоров`я, є працездатним, офіційно займається фермерським господарством, має значний мінливий, зважаючи на сезон, прибуток близько 1000000 грн на рік. На утриманні інших дітей не має. Вважала, що відповідач повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 15000 грн. Ухвалою судді від 27.06.2024 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18.07.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому відповідач просив позов задовольнити частково та стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі частки доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян, оскільки він не має регулярного доходу, дохід який отримує від сільськогосподарської діяльності є сезонним та залежить від погодних умов. Крім того він є інвалідом ІІІ групи та має на утриманні непрацездатних батьків. Позивачка та її представник, адвокат Батієнко Я.І. в судовому засіданні просили задовольнити позов з підстав вказаних в позовній заяві. Вказували, що відповідач займається сільськогосподарською діяльністю, яка приносить значний дохід, тому він має можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 15000 грн. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що сторони від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.12.2016 (а.с.4). Дитина [PERSON] зареєстрована та фактично проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7,10) . Відповідно до наданої інформації ГУ ДПС в Полтавській області від 12.07.2024 у фізичної особи підприємця [PERSON] за 2023 рік загальна сума доходу за звітний (податковий) період становить 1700000 грн. (а.с.20). [PERSON] відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно має у власності 6 земельних ділянок та є орендарем 13 земельних ділянок для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с. 27-32). Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 1989 року та ратифікованою Постановою ВР\~№ 789-XII від 27.02.91 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько( -ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 180 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно до положень ст. 184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов матеріального забезпечення дитини та враховуючи те, що відповідач є фізичною особою підприємцем, має у власності та є орендарем значної кількості земельних ділянок сільськогосподарського призначення, отримує значний дохід від підприємницької діяльності, відповідно до наданої інформації ГУ ДПС у Полтавській області, що є ознакою активного здійснення господарської діяльності, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки частково та стягнути із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 12000 гривень 00 копійок, щомісяця, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 26 червня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, саме такий розмір аліментів буде достатнім для задоволення потреб дитини, гармонійного розвитку дитини та значно перевищує прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років. Твердження відповідача про утримання непрацездатних батьків суд не може взяти до уваги, оскільки відповідачем, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, не надано будь-яких доказів, що останній проживає разом з батьками та несе витрати по їх утриманню. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, що зумовлює стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп.

Outcome: partial