Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є співвласником квартири спільного заселення за [ADDRESS] . Їй та її сину належить 3/20 частки вказаної квартири. Власниками іншої 2/5 частки квартири значаться [PERSON] та [PERSON] , які з 2004 року у вказаній квартирі не проживають, участі в її утриманні не приймають. Крім того, рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 01.07.2019 року [PERSON] оголошено померлою, спадщину після її смерті ніхто не приймав. Місце знаходження [PERSON] позивачу не відоме, оскільки у 2005 році Зарічним районним судом було ухвалено рішення про усиновлення [PERSON] громадянами іншої держави. Таким чином, починаючи з 2004 року позивачка вільно користується і розпоряджається часткою відповідачів, самотужки утримує квартиру, проводить косметичний ремонт, оплачує комунальні послуги за утримання квартири, тобто більше 20-ти років виконує всі права та обв`язки співвласників квартири, але без будь-яких правових підстав. Посилаючись на вказане, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 2/5 частки квартири спільного заселення за [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник Шосткинської міської ради Сумської області в судове засідання також не з`явився, надали суду заяву, в якій позов визнають та просять справу слухати без участі представника. Відповідач, яка належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, в тому числі і через розміщення оголошення на сайті Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, повторно в судове засідання не з`явилась, відомостей про поважність причин неявки суду не повідомила. Заяви та клопотання від відповідача до суду не надійшли. Відзив на позовну заяву до суду також не надала. Зважаючи на вказане, суд, згідно положень ст. 280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного: Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому, за приписами ч. 4 даної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є: можливість майна бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність та безперервність володіння; відсутність інших осіб, які претендують на майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Відповідно до п. 11 постанови пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду . Ознаки добросовісної поведінки особи, яка заволоділа чужим майном, визначено у статтях 12, 388 ЦК. Так, ч. 5 ст. 12 ЦК встановлює презумпцію добросовісної поведінки особи. Відповідно до ст. 388 ЦК володіння вважається добросовісним, коли особа на момент заволодіння не знала і не могла знати про те, що володіння нею майном є незаконним. Пасивна поведінка власника щодо свого майна, яке перебуває в іншої особи, відсутність претензій чи вимог до володільця про повернення майна, той факт, що власник тривалий час обходився без нього, не виявляв зацікавленості до нього - усе це має розумітися як втрата інтересу та відмова від права власності. Так, згідно свідоцтва по право власності на житло від 28 липня 1995 року квартира спільного заселення за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . (а.с.5) Відповідно до довідки, виданої КП «ШМБТІ» від 26.12.2023 року та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за: [PERSON] , [PERSON] в розмірі 2/5 частини; [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - 3/5 частини; [PERSON] , [PERSON] - 9/40 частини. (а.с.6,7-8) Згідно довідки, виданої ПП «Івушка-Шостка» від 28.12.2023 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] знята з реєстрації у зв`язку зі смертю. (а.с.9,10) Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 липня 2019 року [PERSON] оголошено померлою. (а.с.14-15) З наведеного вбачається, що позивач добросовісно, відкрито, тобто очевидно для всіх третіх осіб, та безперервно володіє даним об`єктом нерухомого майна більше двадцяти років. Доказів, спростовуючих викладене, суду не надано. Засадами чинного Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі шляхом визнання права (ст. 16 ЦК України). Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову.

Outcome: approved