Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Мотивував свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] ,2010 року народження. З 2016 року донька переїхала проживати до нього. На разі позивач проходить службу в ЗСУ, тому донька на даний час проживає біля бабусі [PERSON] .. Мати проживаючи окремо від доньки, ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків по її вихованню та утриманню. Він один забезпечує доньку всім необхідним, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готує ї до самостійного життя, тому просить суд винести рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] .. В судове засідання позивач не з`явився, надіслав заяву з проханням справу слухати в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду не з`явилася, про час слухання справи повідомлялася рекомендованим листом з повідомленням про вручення, та шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на\~\~офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на адресу суду від відповідача не надходило. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що згідно ст.280\~ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Кривоозерської селищної ради Миколаївської області, в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву з проханням справу слухати в її відсутність, не заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно положень ст.ст.9,18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до положень ч.1 ст.17\~Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Приписами вказаної Конвенції, Закону України "Про охорону дитинства", Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимога ст.150 СК України. Зі змісту нормативних положень ст.150\~СК України вбачається, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно приписів ст.164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень ст.165\~СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Положеннями ст.11\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства"\~визначено,\~що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області 28 квітня 2015 року (а.с.9). Відповідно до довідки КЗ Кривоозерський ліцей №1 Кривоозерської селищної ради №107-28/07 від 27 березня 2024 року, мати учениці [PERSON] ,2010 року народження, не приймає участі на не цікавиться шкільним життям дитини (а.с.10). Як вбачається з характеристики на [PERSON] , виданої КЗ Кривоозерський ліцей №1 Кривоозерської селищної ради, за період навчання у закладі зарекомендувала себе як старанна, працелюбна, уважна учениця. Регулярно відвідує школу. Батько постійно відвідує батьківські збори, бере активну участь у роботі батьківського комітету, житті класного колективу. Зараз дитина проживає з бабусею [PERSON] , яка піклується проблемами дівчинки. На думку класного керівника бабусі важко займатися вихованням [PERSON] , як за станом здоров`я так і за віком. Мати [PERSON] , не проживає з родиною, жодного разу з 2016 року не відвідувала навчальний заклад. За словами дівчинки, мама іноді телефонує (а.с.11). Орган опіки і піклування вбачає за доцільне та таким, що відповідає інтересам неповнолітньої дитини позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1986 року народження, стосовно неповнолітньої доньки [PERSON] ,2010 року народження, що викладено у висновку Кривоозерської селищної ради, як органу опіки та піклування Миколаївської області №03-01/24-333 від 09 травня 2024 року (а.с.13-14). Матеріалами справи підтверджено належними та допустимими доказами відсутність належної участі матері у вихованні та спілкуванні з донькою, кожен з вище вказаних фактів має місце по відношенню до відповідача, яка свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання своєї доньки, оскільки в найменшій мірі не цікавиться нею, не займається її вихованням та навчанням, не надає материнської турботи, така поведінка є винною по відношенню до дитини. Проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати меті цього заходу: захисту інтересів дитини. З огляду на наведені обставини, суд визнає її поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню свої доньки, що згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача, суд враховує положення ст.ст.180, 181 СК України, а саме, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, сплачуючи аліменти; способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно положень ч.2, ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При визначенні розміру аліментів, згідно ст.182 СК України, суд враховує , що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved