Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

03 квітня 2024 року представник позивача [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 6894494 у розмірі 37 873 грн. 50 коп., за кредитним договором № 18578-05/2023 в розмірі 68 250 грн. 00 коп., за кредитним договором № 24281-05/2023 в розмірі 66 750 грн. 00 коп., за договором позики № 78358286 в розмірі 42 000 грн. 00 коп., за договором позики № 5620306 в розмірі 26 928 грн. 00 коп., а всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 241 801 грн. 50 коп., а також понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 травня 2023 року ТОВ «МІЛОАН» уклав з [PERSON] кредитний договір №6894494. За яким ТОВ «МІЛОАН» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 9300 грн. 00 коп., а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. 12 травня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» уклав з [PERSON] кредитний договір №18578-05/2023. За яким ТОВ «ФК «Інвеструм» надав [PERSON] кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп.. 16 травня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» уклав з [PERSON] кредитний договір №24281-05/2023. За яким ТОВ «ФК «Інвеструм» надав [PERSON] кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. 08 червня 2023 року ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклав з [PERSON] Договір позики №78358286. За яким ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» надав [PERSON] кредит у розмірі 10500,00 гривень. Також, 23 травня 2023 року ТОВ «Маніфою» уклав з [PERSON] Договір позики №5620306, за яким ТОВ «Маніфою» надав [PERSON] кредит у розмірі 9000 грн. 00 коп. Відповідач неналежним чином виконував грошові зобов`язання, тому у нього виникла заборгованість за кредитним договором №6894494, №18578-05/2023, №24281-05/2023, Договором позики №78358286, Договором позики №5620306. ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «МІЛОАН», ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «Маніфою» уклали з ТОВ «ФК «ЄАПБ» договори факторингу. За умовами яких, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги за вищевказаними кредитними договорами та договором позики. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 241801 грн. 50 коп.. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Натомість в прохальній частині просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти винесення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Клопотань та відзиву на позов не подала. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що 18 травня 2023 року ТОВ «МІЛОАН» уклав з [PERSON] кредитний договір №6894494. За яким ТОВ «МІЛОАН» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 9300 грн. 00 коп., а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами (а.с. 10-16). 12 травня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» уклав з [PERSON] кредитний договір №18578-05/2023. За яким ТОВ «ФК «Інвеструм» надав [PERSON] кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. (а.с. 33-34) 16 травня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» уклав з [PERSON] кредитний договір №24281-05/2023. За яким ТОВ «ФК «Інвеструм» надав [PERSON] кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. (а.с. 35-39) 08 червня 2023 року ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклав з [PERSON] Договір позики №78358286. За яким ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» надав [PERSON] кредит у розмірі 10500 грн. 00 коп. (а.с.51-53). Також, 23 травня 2023 року ТОВ «Маніфою» уклав з [PERSON] Договір позики №5620306, за яким ТОВ «Маніфою» надав [PERSON] кредит у розмірі 9000 грн. 00 коп. (а.с. 66-75). Звертаючись з позовом до суду позивач зазначив, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором про надання коштів на умовах кредитних договорів №6894494, №18578-05/2023, №24281-05/2023, Договору позики №78358286, Договору позики №5620306, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка в загальному розмірі становить 241801 грн. 50 коп. ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «МІЛОАН», ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «Маніфою» уклали з ТОВ «ФК «ЄАПБ» договори факторингу (а.с.17-19,29-31, 40-42, 54-55, 76-78). За цими договорами ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «МІЛОАН», ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «Маніфою» передали ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги, яке вони мали до [PERSON] за кредитними договорами №6894494, №18578-05/2023, №24281-05/2023, Договором позики №78358286, Договором позики №5620306. Дана обставина підтверджується Витягами з Реєстру боржників до договорів факторингу (а.с. 21, 47, 59, 80). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання» та гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. Відповідно вимог ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Виходячи із цих норм, зокрема, п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Згідно вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-122 цс13) зазначено, що виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно статті 1048 цього Кодексу. Правильність розрахунку не викликає у суду сумнівів. Будь-яких заперечень щодо правильності нарахованої заборгованості, а також доказів, які це підтверджують, відповідачем не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатила заборгованість за кредитними договорами. На підставі викладеного суд прийшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме відповідач має сплатити позивачу суму заборгованості за кредитним договором № 6894494 у розмірі 37 873 грн. 50 коп., за кредитним договором № 18578-05/2023 в розмірі 68 250 грн. 00 коп., за кредитним договором № 24281-05/2023 в розмірі 66 750 грн. 00 коп., за договором позики № 78358286 в розмірі 42 000 грн. 00 коп., за договором позики № 5620306 в розмірі 26 928 грн. 00 коп., а всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 241 801 грн. 50 коп. У відповідно до вимог ст. 133, 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати в розмірі 3627 грн. 02 коп. по сплаті судового збору, понесені позивачем підлягають стягненню на його користь з [PERSON] . Враховуючи наведене та

Outcome: approved