Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

07.05.2024 позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просить: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за місцем її реєстрації та проживання: [ADDRESS] ; надати дозвіл на реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] без згоди батька [PERSON] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що з 2020 року по 2022 рік сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та [INFO] у них народився син [PERSON] . Однак сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, на даний час сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. Оскільки дитина не має реєстрації місця проживання, позивачка звернулася із відповідною заявою до Центру надання адміністративних послуг Охтирської міської ради, однак їй було відмовлено в реєстрації місця проживання дитини через відсутність письмової згоди батька на таку реєстрацію. Оскільки позивачці невідоме місце перебування відповідача, вона не має змогу отримати його згоду на реєстрацію місця проживання їх сина, що і стало підставою для звернення до суду. 03.06.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 03.07.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, від представниці позивачки та представниці органу опіки і піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надавав, правом на подання відзиву не скористався. У даному випадку суд вжив усіх необхідних заходів, передбачених ст. 128, ст. 130 ЦПК України для повідомлення відповідача про розгляд його справи, у зв`язку з чим вважає, що про розгляд даної цивільної справи відповідач повідомлений в установленому законом порядку. Приймаючи до уваги згоду позивачки, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 18.08.2021 Охтирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с. 11). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В ст. 1 СК України зазначено, що СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. За приписами ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з вимогами ст. 8 Законом України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. За приписами ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з вимогами ст. 160 Сімейного кодексу України якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною 3 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» визначено, що задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Пунктами 16. 17 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265, передбачено, що місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Так за зазначеною нормою Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Верховною Радою України 28.08.1991, що набрала чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Із системного тлумачення зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 24.05.2023 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). З довідки про склад сім`ї, виданої 25.03.2024 ОСББ «Гончаренко-180», вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до листа відділу з питань державної реєстрації Охтирського міської ради від 22.03.2024 №15-09/798 [PERSON] відмовлено у наданні адміністративної послуги, а саме реєстрації місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі пп. 3 п. 1 ст. 12 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» у зв`язку з подачею неповного пакету документів, а саме відсутня згода батька на реєстрацію дитини за місцем проживання матері (а.с. 13). За приписами ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, виселення дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так згідно з висновком органу опіки і піклування (виконавчий комітет) Охтирської міської ради №01-05/1537 від 08.07.2024, службою у справах дітей Охтирської міської ради обстежено умови проживання дитини [PERSON] та встановлено, що малолітній [PERSON] разом з матір`ю проживають в трикімнатній квартири, яка належить матері позивачки - [PERSON] . Умови проживання задовільні. Дитина займає кімнату разом з матір`ю, має місце для сну, наявні дитячі речі, одяг за віком та сезоном, достатня кількість продуктів харчування. Потреби дитини задовольняються. У ході бесіди з власницею квартири [PERSON] з`ясовано, що вона не заперечує проти реєстрації онука в її квартирі. Фахівцем з соціальної роботи КУ «Охтирський міський центр надання соціальних послуг» складено акт оцінки потреб дітей/сімей, надано висновок про спроможність матері дитини - [PERSON] виконувати обов`язки з виховання та догляду за дитиною. З огляду на викладене, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Охтирської міської ради, орган опіки та піклування вважає, що визачення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с. 34-35). Враховуючи вищевикладене, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю, обґрунтовано погоджується з ним, оскільки він містить дані, що об`єктивно характеризують позивачку як особу, що за самостійно виконує обов`язки з виховання та догляду за малолітньою дитиною, що також знайшло підтвердження під час розгляду справи у суді. Отже встановлено, що позивачка самостійно займається вихованням та утриманням сина, забезпечує його матеріально та піклується про нього, проявляє турботу, цікавиться станом здоров`я та успіхами. Натомість відомості про місце перебування відповідача невідомі, а отже позивачка не може узгоджувати з ним, як з батьком дитини, питання виховання, забезпечення дитини та інші питання пов`язані з життєдіяльністю дитини, як то реєстрації місця його проживання, що свідчить про наявність між сторонами спору з даного приводу. Таким чином визначення місця проживання дитини разом з матір`ю відповідатиме інтересам дитини та не порушуватиме права батька. Разом з тим, суд зазначає, що батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з сином, турботою стосовно нього та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Доля судових витрат підлягає вирішенню відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved