Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

01.05.2024 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи заяву тим, що на підставі державного акту серії ІІІ-ОД №067673 від 29.11.1999 року їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,30 га, для ведення селянського (фермерського) господарства, яка розташована на території Городненської сільської ради. Заявницею в подальшому було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянці в натурі та визначено кадастровий номер 5121482700:01:004:0626. Під час вчинення дій спрямованих на оформлення прав власності та внесення відовідних відомостей до Державного реєстру, з`ясувалось, що в державному акті зазначено прізвище « [PERSON] », а в документі, що посвідчує особу « [PERSON] », що унеможливлює ідентифікувати суб`єкта права. Дані обставини позбавляють її можливості розпоряджатися своєї власністю в повному обсязі, а саме зареєструвати своє право власності, тому вона звертається з цією заявою. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в заяві клопотала про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи - Болградської районної державної адміністрації Одеської області - виконуючий обов`язки голови Єребакан В. , в судове засідання не прибув, надав 22.05.2024 року до суду заяву про визнання вимог [PERSON] , просить розглядати справу у відсутності представника адміністрації. Розглянувши подані документи та матеріали, суд прийшов до висновку, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В судовому засіданні встановлено, що в паспорті громадянина України (книжка) серії [NUMBER] , виданого 18.03.1999 року, Болградським РВ УМВС України в Одеській області, прізвище заявника значиться українською мовою « [PERSON] », а на другій сторінці паспорту російською мовою « [PERSON] » (а.с.4). Також, відповідно до довідки про присвоєння ідентифікаційного номера Державної податкової інспекції в Болградському районі [PERSON] одержала РНОКПП [NUMBER] . На підставі розпорядження Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 30 березня 1999 року №102 (а.с.16), 29 листопада 1999 року заявнику було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №067673, яким підтверджено її право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 1,30 га, що розташована на території Городненської сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення якої - для ведення селянського (фермерського) господарства, в акті відсутній кадастровий номер, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №584 (а.с.8), але в цьому акті прізвище заявника зазначено « [PERSON] », в той час як за паспортом громадянина України її прізвище - « [PERSON] ». Заявник [PERSON] з метою державної реєстрації своїх прав на земельну ділянку, в тому числі в Державному кадастрі, звернулася для виготовлення технічної документації на вище вказану земельну ділянку, якій було присвоєно кадастровий номер 5121487000:01:004:0626, площа земельної ділянки склала 1.3000 га, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5114790492020 сформованого 23.07.2020 (а.с.9-10), у витязі зазначено власника - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Виявивши помилку в державному акті, заявник звернулася до Болградської районної державної адміністрації для виправлення та внесення змін до державного акту в якому була наявна помилка, але листом від 09.04.2024 року, їй було рекомендовано звернутися до суду в порядку ст.293 ЦПК України, так як внести виправлення до державного акту неможливо, оскільки на даний час така процедура не передбачена чинним законодавством, раніше видані державні акти є чинними (а.с.15). Так, відповідно до п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43, заповнення державних актів покладається на ДП «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Згідно наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03 липня 2013 року №404 року «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів» Інструкція втратила чинність. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV, із змінами і доповненнями. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див.рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що докази на які посилається заявник, достатні для встановлення факту того, що в державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 067673, виданого на ім`я [PERSON] , було допущено помилку в написанні прізвища заявника, а саме зазначена буква «и» замість букви «і», а помилка сталася через неуважність працівників, які оформлювали державний акт. При таких обставинах, суд приходить до висновку про те, що вимоги заявника є обґрунтованими і відповідно до статті 315-319 ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved