Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

У липні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ПАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаного виконанням трудових обов`язків. В обґрунтування позову посилався на те, що він працював на підприємстві відповідача ПАТ «Суха Балка» у період з 26.06.2003 року по 30.06.2022 року працював на шахті Ювілейна ПрАТ «Суха Балка» на посадах: підземного гірничого робітника, прохідником, кріпильником з повним робочим днем в підземних умовах з правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1. 30.06.2022 звільнився з підприємства відповідача за власним бажання у зв`язку із виходом на пенсію. 01.02.2024 Українським НДЦПМ йому було встановлено три професійні захворювання: Радикулопатія, вібраційна хвороба, ХОЗЛ. Згідно висновку МСЕК 20.06.2024 було встановлено 65 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в 420\~000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб, який просив стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 05 липня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Не погодившись із заявленим позовом від представника відповідача ПрАТ «Суха Балка» 30.07.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про необґрунтованість позовних вимог. Так, позивач був обізнаний з умовами праці на підприємстві відповідача, наявністю небезпечних і шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Ймовірною причиною професійного захворювання позивача є незастосування останнім у процесі виконання трудових обов`язків засобів захисту. Надана позивачем довідка МСЕК не містить відомостей стосовно перенесення позивачем моральних страждань. Окрім того, останній працював в несприятливих та шкідливих умовах на інших підприємствах. Профзахворювання не призвело до тяжких наслідків для позивача, тому заявлену суму відшкодування вважає завищеною. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Клопотання сторін про розгляд справи з повідомленням учасників справи до суду не надходили. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача ПАТ «Суха Балка» на різних посадах, а саме: з 26.06.2003 року по 30.06.2022 року з повним робочим днем у підземних умовах. 30.06.2022 року був звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком, ст. 38 КЗпП України. (а.с. 13-17) Згідно з копією Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06.03.2024 року (форма П-4) (далі Акт), [PERSON] був встановлений діагноз: 1. Радикулопатія попереково-крижова; 2. Вібраційна хвороба; 3. ХОЗЛ (п. 14 Акту). Пунктом 17 Акту визначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Ювілейна» підземним кріпильником з 05.10.2005 по 30.06.2022 [PERSON] виконував весь комплекс робіт з кріплення підземних гірничих виробок та вилучення кріплення, з монтажу, демонтажу механічної частини гірничошахтного устаткування та механізмів. Умови праці характеризувалися фізичними перенавантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених показників локальної вібрації та підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Крім того підставою для встановлення професійних захворювань послужив профмаршрут: 15.07.1993-31.03.1998 нагрівальник металу цеху блюмінг №2 КМК «Криворіжсталь»; 26.06.2003-11.02.2004, 27.04.2005-05.10.2005 гірник ш. Ювілейна ПрАТ «Суха Балка». У п. 18 Акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали: - важкість праці; вібрація локальна; пил переважно фіброгенної дії (а.с. 6-10) Довідкою МСЕК серії 12 ААА №144500 від 20.06.2024 року [PERSON] первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65 % (30 % по радикулопатія; 20% вібраційна хвороба; 15 % ХОЗЛ), а також встановлено третю групу інвалідності з 06.05.2024 та безстроково. (а.с. 11) Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 01.02.2024 року №168 у [PERSON] встановлено: Радикулопатія попереково-крижова; вібраційна хвороба; хронічне обструктивне захворювання легень. Захворювання професійні. (а.с. 25-26) Також в матеріалах справи містяться копії Виписок із медичної карти стаціонарного хворого, що свідчить про перебування [PERSON] на стаціонарному лікування внаслідок отриманого професійного захворювання. (а.с. 19-20,21,22,23,24) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства роботодавцем відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання виражається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення останньому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Що стосується доводів відповідача про недоведеність причинного зв`язку між виникненням професійного захворювань у [PERSON] та діями відповідача, а також, що причиною професійних захворювань позивача є незастосування ним у процесі виконання трудових обов`язків засобів захисту спростовується наданою копією Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06.03.2024 року, де причиною виникнення хронічного професійного захворювання у позивача зазначено: важкість праці, вібрація локальна та пил переважно фіброгенної дії. (а.с. 9). Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою останнім працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Окрім того, наявний причинний зв`язок між виникненням професійних захворювань у [PERSON] та діями відповідача. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 06.03.2024 року (форми П-4), що міститься в матеріалах справи (а.с. 6-10). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 65% та встановлення третьої групи інвалідності безстроково, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 250\~000,00 грн без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2500,00 грн.

Outcome: partial