Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , з яких на 1/2 частину в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та на 1/2 частину належної йому як власнику, також право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Шевченківської сільської ради загальною площею 1,00 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 005802, виданого головою Кілійської районної державної адміністрації Ради народних депутатів 19.08.2003, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В позові позивач посилається на те, що [INFO] померла його дружина. Після її смерті відкрилась спадщина на вказане майно. Зазначає, що після смерті дружини спадщину прийняв, оскільки проживав зі спадкодавцем та був зареєстрована за однією адресою. Враховуючи те, що позивач не може реалізувати свої законні права на спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно, він не має іншої можливості захистити свої законні права та інтереси, а ніж звернення до суду з відповідною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [INFO] померла дружина позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] та копією свідоцтва про укладення шлюбу. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Шевченківської сільської ради загальною площею 1,00 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 005802, виданого головою Кілійської районної державної адміністрації Ради народних депутатів 19.08.2003. Позивач після смерті його дружини спадщину прийняв, оскільки проживав з нею та була зареєстрований за однією адресою. Спадкова справ після смерті [PERSON] не зводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру. Відповідно до технічного паспорту житловий\~будинок, розташований в [ADDRESS] , складається з житлового\~будинку - літ. А1 житловою\~площею 60,7 кв.м. та загальною\~площею 128,6 кв. м., літньої кухні літ. Б1, гаражу літ. В, навісу літ. Г, комори літ. Д1, сараю літ. Е, сараю літ. Ж, убиральні літ. З, надвірних споруд - № 1-6, І. КП КМР «БТІ» надала довідку від 09.07.2024 №584 відносно того, що право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано. Інша 1/2 частка вказаного житлового будинку належить позивачці як співвласнику у спільному майні подружжя. Випискою з рішення виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Ізмаїльського (Кілійського) району Одеської області від 16.01.1993 позивачубуло надано дозвіл для будівництва житлового будинку та відповідно до акту від 16.01.1993 виділено земельну ділянку для забудови житлового будинку. Земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Шевченківської сільської ради загальною площею 1,00 га, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 005802, виданого головою Кілійської районної державної адміністрації Ради народних депутатів 19.08.2003, належала спадкодавцю [PERSON] . Встановлено, що позивачу нотаріусом було роз`яснено та відмовлено у здійснені права на спадкування, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та за вирішенням даного питання необхідно звернутися до суду. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Згідно ч.1\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п.3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54цс12, постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Слід зазначити, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Відповідно до частини другої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Оцінюючи підстави виникнення права власності на новостворене майно суд враховує, що правовідносини щодо будівництва садових будинків і набуття прав на них до 05 серпня 1992 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року, а не нормами ЦК України від 16 січня 2003 року. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами першою та другою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Законодавство, чинне на зазначений час, не пов`язувало виникнення права власності на садові будинки з надвірними будівлями та спорудами з державною реєстрацією такого права. Документом, що засвідчував факт існування об`єкта нерухомого майна й містив його технічні характеристики, був технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Враховуючи зазначене, до предмету доказування у цій справі належать обставини щодо часу будівництва будинку садибного типу з господарськими спорудами. Таким чином, у судовому засіданні повністю знайшов своє підтвердження факт, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті дружини, який в свою чергу спадщину прийняв, позивачу також належить частка у спільному майні подружжя, а саме 1/2 частка спірного житлового будинку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved