Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

У травні 2024 року позивач [PERSON] через свого представника позивача адвоката Поліщук Ю.Р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , про зменшення розміру аліментів, обґрунтовуючи позов тим, що у період з 22.02.2014 року по 29.04.2016 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. В період шлюбу, [INFO] у них народився син [PERSON] . 18 квітня 2016 року рішенням Бобриецького районного суду Кіровоградської області шлюб між ними розірвано, а син [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю. Також з нього стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.03.2016 року і до повноліття дитини, до [INFO] . Вказує, що з часу винесення вищевказаного рішення, обставини суттєво змінилися. Так, 12.06.2021 року ним зареєстровано шлюб з [PERSON] та у них народився син [PERSON] . Згідно рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28.02.2024 року з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до 09.11.2039 року, а також з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/8 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. На підставі викладеного та наявності у нього інших утриманців просить зменшити розмір аліментів визначений у рішенні Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18.04.2016 року до 1/8 частини з усіх його доходів. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 травня 2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Поліщук Ю.Р. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду від представника позивача, адвоката Поліщук Ю.Р. надійшла заява, в якій вона просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та розглянути справу за відсутності сторони позивача, при цьому, надала згоду на заочний розгляд справи (а.с.49). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від відповідача до суду не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, до суду заяв чи клопотань не подала. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі\~ст.280 ЦПК України,\~оскільки належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, не подав заяв чи клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов, тому, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] у період з 22.02.2014 року по 29.04.2016 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, який 18 квітня 2016 року рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області у справі №383/240/16-ц розірвано. Рішення суду набрало законної сили 29.04.2016 року (а.с.8-9). В період шлюбу у позивача та відповідача [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бобринецького районного управління юстиції у Кіровоградській області від 28.07.2014 року (а.с.7). Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2016 року у справі №383/240/16-ц з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , у розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до виповнення повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Рішення набрало законної сили 29.04.2016 року (а.с.8-9). 12 червня 2021 року позивачем зареєстровано шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим Фортечним районним у місті Кропивницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 12.06.2021 року (а.с.12). В період шлюбу, 19 листопада 2021 року, у позивача та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Бобринецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 02.12.2021 року (а.с.13). Згідно рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28 лютого 2024 року у справі №383/44/24 з позивача стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 11.01.2024 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Також з позивача стягнуто аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. Рішення набрало законної сили 30.03.2024 року (а.с.10-11). \~ \~ \~ \~ З довідки про склад сім`ї, виданої Кетрисанівською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області від 21.12.2023 року №278, вбачається, що позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , та до складу його сім`ї входять: дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с.14). У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №727/1599/22. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів [PERSON] посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, а саме\~народження дитини у новому шлюбі та необхідність матеріального забезпечення дитини та дружини. Як вбачається із висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Адже, позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20. Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20). Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дозволяє дійти висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20. Відповідно до вимог ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2\~ст.78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст.\~76,\~77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивач в позовній заяві вказує, що він мобілізований до лав ЗСУ та здійснює заходи щодо захисту територіальної цілісності нашої держави, що суттєво потребує матеріального забезпечення та з заробітної плати значна частина йде на утримання техніки, закупівлю знарядь необхідних для виконання покладених бойових завдань, на підтвердження цих обставин позивачем надано копію військового квитка серії [NUMBER] (а.с.15-16). Але з матеріалів справи не вбачається, що позивач за своїм матеріальним становищем позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірі, який стягнено судовим рішенням від 28.02.2024 року, та жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування обставин зміни свого майнового стану у сторону погіршення позивач не надав, та навпаки надав докази, що отримує заробітну плату, тобто має офіційний дохід. Оцінюючи подані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позивач не довів, що його фінансовий стан змінився настільки, що існують передбачені законом підстави для зменшення розміру аліментів, а також що таке зменшення буде відповідати найкращим інтересам його сина [PERSON] , [INFO] , який з ним не проживає, а тому у даному випадку зменшення розміру аліментів на дитину є недопустимим. При вирішенні даного спору суд враховує в першу чергу потреби та інтереси дитини. Позивач не аргументував, яким чином наявність ще однієї дитини вплинула на його доходи та не довів суду розміру своїх видатків, які б перевищували розмір його доходів. Тому підстави для задоволення позову відсутні й суд відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі. Судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed