Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

21.05.2024 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 19 квітня 2000 року між нею та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 162, а саме: житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав продавцю на підставі Свідоцтва про право на власність на житловий будинок від 28.05.1993 р., виданого на підставі Рішення виконкому Чаусівської сільської ради Первомайського району № 83 від 10.08.1988 р., зареєстрованого Первомайським МБТІ реєстр № 32, реєстрова книга № 1 стор. 215, від 13.04.2000 року. Вищезазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», був зареєстрований Універсальною Біржею «Південь» 19.04.2000. № 162. Відповідно до умов вищезазначеного договору житловий будинок був проданий за 500,00 (п`ятсот) гривень 00 коп., які були отримані продавцем до підписання договору. Після укладання договору були здійснені всі необхідні дії для його виконання, а саме: продавець передав, а покупець прийняла в управління та користування спірний житловий будинок, сплативши іншій стороні (до підписання договору) її договірну вартість в розмірі 500,00 (п`ятсот) гривень 00 коп., що є доказом про те, що вони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання. Зазначений житловий будинок був зареєстрований позивачкою у КП Первомайське МБТІ 20.04.2000 року за реєстровим номером 32. Тобто, правочин обома сторонами повністю виконаний: продавцем було звільнено приміщення, передані ключі. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін по правочину не заявляв. Покупець використовує даний житловий будинок протягом 24-х років для проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує житловий будинок в належному санітарно-технічному стані На час укладення договору, сторони не знали, що правочин, у відповідності ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Покупець вважає, що умови даного договору вони виконали повністю. Даний житловий будинок покупець переоформила на себе та виготовила відповідну технічну документацію. З тих пір вона підтримує житловий будинок в належному стані. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу житлового будинку, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України у 2000 році. У відповідності до діючого на даний час законодавства, а саме ст. 204 ЦК України: «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним». Відповідно до ст. 220 ЦК України: «Якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним». У відповідності до ст. 321 ЦК України: «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні». Відповідно до ст. 392 ЦК України: «Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності». На підставі зазначеного договору [PERSON] прийняла в вищезазначений житловий будинок в управління та користування. На земельній ділянці, яка розташована під житловим будинком веде господарство. Але, власником земельної ділянки в розмірі 0,19 га, на якій розташований даний житловий будинок з надвірними спорудами, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії МК, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 28268 від 03.12.1993р., що призначена для обслуговування житлового будинку (ведення присадибної ділянки), є [PERSON] . На теперішній час немає можливості вирішити питання про перехід до позивачки права власності на вищезазначену земельну ділянку, існують обставини, які унеможливлюють це зробити, оскільки [PERSON] помер у 2019 році, спадкоємців після нього немає.. В теперішній час у позивачки виникла необхідність розпорядитися вищевказаним житловим будинком, але вона не може цього зробити, оскільки з`ясувалося, що продавцем та покупцем не були виконані вимоги ст. 657 ЦК України, яка передбачає обов`язкову нотаріальну форму посвідчення договору. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 120 Земельного Кодексу України: «У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення... У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди». Відповідно до ст. 377 ЦК України: «До особи, яка набула право власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача)». Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, то суд може визнати такий договір дійсним. Позивачка вважає, що умови даного договору виконані повністю. Зазначене нерухоме майно було зареєстроване в Первомайському МБТІ у встановленому законом порядку, згідно реєстрового напису від 20.04.2000 року, записане в реєстрову книгу № 32, що підтверджується реєстраційним посвідченням КП Первомайське МБТІ до Договорі купівлі-продажу. З тих пір позивачка проживає в даному житловому будинку, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні платежі, ніяких претензій до неї ніхто не має. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Так як в теперішній час в позивачки виникла необхідність розпорядитися вищевказаним будинком, але вона не може цього зробити, через не дотримання вимог ст. 657 ЦК України, яка передбачає обов`язкову нотаріальну форму посвідчення договору, тому вона змушена звернутися в суд для вирішення цього питання. На підставі ст.ст. 278-279 ЦПК України, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторони надали суду заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. В судовому засіданні був встановлений факт укладення 19 квітня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний договір було зареєстровано 19 квітня 2000 року на Первомайській філії Універсальної Біржі «Південь» за № 162, відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року. Згідно вище вказаного договору [PERSON] передав, а [PERSON] , діюча в інтересах та присутності своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , прийняла в управління та користування спірний житловий будинок, сплативши іншій стороні її договірну вартість в розмірі 500,00 грн., що є доказом про того, що сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору. Зазначене нерухоме майно позивачка зареєструвала в Первомайському МБТІ 20.04.2000 р. за № 32, у встановленому законом порядку, згідно реєстраційного посвідчення КП «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації». Власником земельної ділянки в розмірі 0,19 га, на якій розташований даний житловий будинок з надвірними спорудами, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії МК, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 28268 від 03.12.1993р., що призначена для обслуговування житлового будинку (ведення присадибної ділянки), є [PERSON] . Продавець будинку [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ), спадщину після нього ніхто не приймав, то ж нотаріальне посвідчення договору неможливе. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на той час, угода може бути визнана дійсною, якщо вона фактично відбулась. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІV. Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року № 553) передбачені умови, підстави та процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 120 Земельного Кодексу України: «У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення... У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди». Відповідно до ст. 377 ЦК України: «До особи, яка набула право власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача)». Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved