Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог У травні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Менська міська рада Чернігівської області, про визначення місця проживання дитини. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 квітня 2023 року. [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON] , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з матір`ю у м. Прилуки. З лютого 2024 року дитина проживає разом з батьком, який забрав дитину від матері, оскільки бабуся дитини повідомила, що дівчинці з боку матері виникла загроза її здоров`ю, дитина не відвідувала школу, була не завжди доглянута, недостатньо харчувалася. Малолітня [PERSON] виявила бажання проживати разом з батьком та не хоче спілкуватися з матір`ю. Позивачем створені належні умови для проживання та виховання дитини, дитина перебуває на повному утриманні батька, відповідачка не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, вона не займалася вихованням та духовним розвитком дитини, інколи поводилася агресивно, така поведінка відповідачки зумовлена її психічним захворюванням. Позивач, посилаючись на Конвенцію про права дитини, Закон України «Про охорону дитинства», положення статтей 141, 150, 160, 161 СК України, просить визначити місце проживання дитини разом з батьком. І І. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 17 квітня 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, підготовче засідання призначено на 05 червня 2024 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 05 червня 2024 року відкладено підготовче засідання у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 10 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 25 липня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів на дитину залишено без розгляду. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснив, що донька з лютого 2024 року проживає разом з ним, він забрав її від колишньої дружини на прохання її матері (бабусі дівчинки), яка повідомила йому, що дитині загрожує небезпека, її донька (матір дитини) має психічні розлади, а тому не займається [PERSON] , дитина не ходить до школи, не готує їй їжу. Також зазначив, що після розірвання шлюбу з відповідачем дитина залишилася проживати з колишньою дружиною, остання перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною, забороняла дитині розмовляти з ним по телефону, а коли він звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення йому часу на спілкування з донькою, взагалі перестала пускати дитину до школи. На даний час [PERSON] ходить до школи у смт. Макошине, за час проживання з ним донька стала краще навчатися, стала більш відкритою до спілкування з однолітками. На думку позивача, відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, за весь час, що донька проживає з ним, не спілкується з дитиною, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток, взагалі не цікавиться її життям. Позивач просив визначити місце проживання дитини разом з ним. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 квітня 2023 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 18). Згідно з Витягами з реєстру територіальної громади [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] (а.с. 14, 17). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 05 березня 2024 року [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] (а.с. 30). 05 січня 2024 року [PERSON] звертався із заявою до комісії з питань захисту прав дитини Прилуцької міської ради, у якій просив встановити графік спілкування з дитиною, оскільки матір дитини перешкоджає йому спілкуватися та бачитися з дитиною (а.с. 23-25). 22 січня 2024 року служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області надіслала [PERSON] відповідь на звернення, у якому зазначила, що поспілкуватися з матір`ю дитини, [PERSON] , не вдалося можливим, на запрошення служби у справах дітей вона не відреагувала (не з`явилась, про причини неявки не повідомила) за місцем проживання двері не відчиняє, на телефонні дзвінки не відповідає. Причина таких дій з боку матері дитини службі не відома (а.с.20). Згідно з характеристикою на [PERSON] , учениці 5-А класу Прилуцького ліцею №14 Прилуцької міської ради Чернігівської області, [PERSON] навчається в Прилуцькому ліцеї №14 з четвертого класі, вчиться не в повну міру своїх сил, але вміє самостійно працювати з книгою, заучувати матеріал, хоча потрібно більше уваги приділяти самоконтролю, наполегливості та відповідальності. Скромна, злегка замкнута, мовчазна, але дисциплінована. Мама [PERSON] , [PERSON] , приділяє увагу навчанню та вихованню дитини, хоча не завжди охоче спілкується з класним керівником, а з 12.02.2024 взагалі ігнорує дзвінки від класного керівника і адміністрації ліцею. Батько, [PERSON] , цікавиться успіхами дитини, переймається проблемами, які виникають (а.с. 22). Згідно з довідкою Макошинського ЗЗСО I-III ступенів Менської міської ради від 29 лютого 2024 року № 43, [PERSON] навчається в 5 класі Макошинського ЗЗСО I-III ступенів Менської міської ради (а.с.21). З акту обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком 2 тижні, [PERSON] забрав дитину, оскільки бабуся дівчинки повідомила, що дитині з боку матері загрожує небезпека; батьком для дитини створені всі належні умови для виховання та розвитку дитини, батько повністю утримує дитину, турбується про її здоров`я, дівчинка відвідує школу у смт. Макошине (а.с. 26). [PERSON] з жовтня 2023 року працює водієм в КСП «Червоний маяк», має постійний стабільний заробіток, за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 28). З 07.04.2021 по 17.10.2023 працював водієм на ТОВ «Нептун», де також характеризувався позитивно, зарекомендував себе як тактовний, ввічливий. старанний, відповідальний і кваліфікований фахівець (а.с. 27). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, [PERSON] на малолітню [PERSON] станом на 01.02.2024 заборгованість відсутня (а.с. 31). Згідно з висновком органу опіки та піклування «Про визначення місця проживання малолітньої дитини» від 10 квітня 2024 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] , [INFO] , з урахуванням думки дитини, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). 24 квітня 2024 року виконавчим комітетом Менської міської ради прийнято рішення №94 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком», згідно з яким визначено місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 33). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Спір виник щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону). Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію, необхідно проводити з нею бесіду, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення її інтересів та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. Проте, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на норми, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, суд має з`ясувати, чи виконала відповідачка обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з батьком, чи довів позивач, що проживання дитини з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Суд встановив, що на час звернення до суду з позовом малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком. У судовому засіданні встановлено, що донька сторін - [PERSON] проживала з народження з батьками у [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу сторонами по справі, дитина залишилася проживати з матір`ю, з якою влітку 2023 року переїхала в м. Прилуки Чернігівської області, де проживала з матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] .. В судовому засіданні заслухано думку дитини - [PERSON] , [INFO] , та встановлено, що вона проживає з батьком, ходить до школи, повернулася в свій клас. З мамою не спілкується і не бажає спілкуватися, заблокувала її номер телефону. За час проживання з батьком вона стала краще навчатися у школі, він допомагає їй з навчанням. Їй краще з батьком і вона хоче проживати з ним, у мами ніколи не було на неї часу, вона весь час сиділа в телефоні, займалася своїми справами, не дозволяла їй гуляти з подружками, а тому вона завжди була вдома одна, забороняла спілкуватися по телефону з батьком, кричала на неї, їжу постійно готувала бабуся, останнім часом мама не пускала її в школу. Свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю відповідачки та бабусею [PERSON] , і саме вона була ініціатором того, щоб [PERSON] забрав [PERSON] до себе, оскільки її донька страждає на психічні розлади, що може зашкодити дитині. Поведінка її доньки є непередбачуваною, вона живе своїм життям, неодноразово кидалася битися до неї (свідка). Останнім часом [PERSON] взагалі перестала приділяти належну увагу доньці, дитина була недоглянута, не нагодована, [PERSON] перестала готувати дитині їжу, готувала вона, але дитина могла бути голодною до самого вечора, поки вона (свідок) не повернеться з роботи, а після того, як [PERSON] подав заяву про встановлення йому днів побачення з дитиною, то [PERSON] взагалі перестала дитину пускати до школи. Вважає, що дитині краще з батьком, [PERSON] також виявляє більшу прихильність до батька і хоче проживати з ним. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає по сусідству з позивачем та працює вчителем у школі, а тому знає позивача з дитинства, як добру, щедру людину, гарного господаря, який дуже любить доньку та намагався зберегти свою сім'ю. Коли батьки дівчинки проживали разом, то [PERSON] добре відносилася до обох батьків, була веселою, спритною, але згодом стала більше проводити вільного часу з татом, аніж з мамою. Вона (свідок) стала помічати якусь неадекватну поведінку зі сторони відповідача, її поведінка стала агресивною як по відношенню до дитини, так і до оточуючих людей, [PERSON] майже ні з ким не спілкувалася. Одного разу вона була свідком, як відповідач проводила якісь ритуали у підвалі будинку, а згодом вона дізналася, що [PERSON] потрапила в психіатричну лікарню. З матір`ю дитина проживала майже рік, що, на думку свідка, негативно вплинуло на дитину, дівчинка стала замкнутою, після повернення дитини до батька, вона мало з ким йшла на контакт, але за час проживання з батьком стала посміхатися та більш відкритою. На її думку, за час, протягом якого дівчинка проживала з матір`ю, вона перетворилася на дитину, з якою треба працювати психологу. Свідок [PERSON] показала, що позивача знає з того часу, як він переїхав на проживання у квартиру по сусідству з нею. За її спостереженням з дитиною на дитячому майданчику більше часу проводив [PERSON] , аніж [PERSON] . Коли дитина гралася з батьком, то було все добре, дитина завжди весела, а як виходила мати, то дитина нібито чогось боялася. Поведінка відповідачки була якась дивна, вона бігала по двору, займалася ворожіннями, з людьми майже не спілкувалася. Від матері дитина повернулась замкнутою, а зараз стала більш веселою, спритною. Свідок [PERSON] показав, що позивача знає з дитинства, як доброзичливого, позитивного, гарного господаря. Його дружину - [PERSON] знає з 2012 року, як людину настрою, конфліктну. Поведінка дитини з батьком та з матір`ю завжди відрізнялася. Після повернення дівчинки до батька, остання була замкнута, ні з ким не спілкувалася. На даний час дитина стала більш відкритою та товариською, підтримує дружні стосунки з його дитиною, добре відноситься до батька. Свідок вважає, що дитині краще з батьком. Суд, детально проаналізувавши докази у справі, встановив, що дитина позитивно ставиться до батька та виявляє більшу прихильність до нього, висловила своє бажання проживати разом із батьком. Зі слів дитини з батьком їй цікаво, почуває себе більш захищеною та більш комфортно біля батька, а не з мамою. Дитина надає категоричну відповідь, що до матері їхати не хоче, а хоче залишитись із батьком, з матір`ю не спілкується навіть по телефону. На початковому етапі проживання дитини разом з матір`ю обоє батьків брали однакову участь у житті дівчинки, підтверджується характеристикою з ліцею, водночас з тим, обставини щодо участі обох батьків у вихованні дитини змінились таким чином, що в інтересах дитини необхідно змінити місце проживання дитини в судовому порядку на користь батька. На час вирішення спору дитина проживає з батьком, як показали всі свідки, поведінка дитини змінилася в кращу сторону, дитина стала веселою, більш товариською та відкритою до спілкування з однолітками, у неї з`явилися друзі, батько надає дитині моральну та емоційну підтримку, організовує дозвілля, створює середовище для розвитку особистості дитини. виховання з боку батька в цілому благополучне, турбота і опіка гармонійна, дитина повернулася в звичне для себе середовище, оскільки до розлучення батьків проживала у вказаній квартирі та навчалася в тому ж класі, що є однією з переваг на користь визначення місця проживання дитини з батьком, а також дитина, будучи заслуханою у суді, віддавала перевагу на користь визначення постійного місця проживання з батьком. Враховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів та безпеки і права на життя, введення в Україні воєнного стану, перебування дитини з матір`ю за кордоном було б більше безпечнішим, але відповідач залишила дитину з батьком, а сама виїхала за кордон, куди кличе дитину лише погостювати, а не проживати разом з нею. Суд виходить з того, що сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їхніх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини) (статті 3, 6). Суд дійшов висновку, що позивач надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків. Враховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів, її права бути заслуханою, бажання самої дитини, якій виповнилося 10 років на час ухвалення рішення, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для задоволення позову. Згідно з частиною третьою статті 160 СК України [PERSON] , з 14 років сама визначатиме, з ким із батьків їй проживати. У постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 761/25544/19, провадження № 61-20015св21, Верховний Суд дійшов висновку, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення між дитиною й батьками належних стосунків, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Крім того, у кожній зі справ, яка стосується інтересів дитини, суд виходить із найкращих її інтересів з урахуванням усіх обставин справи, які у кожній конкретній справі є різними. З огляду на викладене, суд виходить з того, що проживання малолітньої дитини з батьком відповідатиме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, позитивно сприятиме як психологічному, так і фізичному її розвитку. Дитина, якій виповнилося 10 років, виявила бажання залишатись з батьком, що має переважне значення для остаточного висновку про найкращі її інтереси. Відповідач не довела, що проживання дитини з нею відповідатиме її інтересам. Кеpуючись статтями 150-152, 160, 161 Сімейного кодексу України, статтями 5, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 280, 284, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved