Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач Акціонерне товариство «Сенс Банк» (надалі - АТ «Сенс Банк»), через свого представника - адвоката Мужика Н.Т. звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 500707268 від 26 серпня 2022 року, яка утворилась станом на 20 липня 2023 року в розмірі 193576,29 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог вказують, що 26 серпня 2022 року [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 500707268. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 20 липня 2023 року становить 193576,29 грн., яку позивач просить суд стягнути на свою користь та судові витрати. Рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 травня 2024 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суд м. Києва від 14 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху через відсутність кредитного договору № 500707268 (з додатками та довідкою про ідентифікацію клієнта), який вказаний в переліку документів, що додаються до позовної заяви. 30 травня 2024 року за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд» представник позивача АТ «Сенс Банк» - Рудницький Ю.І. надіслав до суду заяву про усунення недоліків та копію кредитного договору № 500707268 з додатками та довідкою про ідентифікацію клієнта. Ухвалою Оболонського районного суд м. Києва від 31 травня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 01 липня 2024 року, через канцелярію суду, відповідач звернувся до суду зі заявою про ознайомлення з матеріалами справи. Того ж дня, розгляд справи відкладений на 06 серпня 2024 року. 03 липня 2024 року за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд» представник позивача звернувся до суду з клопотанням у якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить проводити розгляд справи без його участі. 10 липня 2024 року відповідач, через канцелярію суду, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування поданого відзиву зазначає, що кредитного договору з позивачем не підписував, посилаючись на відсутність його підпису в наданих банком документах. Вказує на те, що кредитний договір укладається в письмовій формі, а такий в матеріалах справи відсутній. Крім того вказує на те, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій банку. Умови та правила надання банківських послуг, могли бути неодноразово змінені в період з часу виникнення спірних правовідносин, до моменту звернення до суду. Також стверджує, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачем умови та правила надання банківських послуг, відсутність у домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг тарифів та витяг умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з ним кредитного договору. 05 серпня 2024 року за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд» представник позивача - [PERSON] подав до суду відповідь на відзив (додаткові пояснення) в яких зазначив, що 26 серпня 2022 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір. Договір укладений у формі електронного документу з використанням електронного підпису згідно вимог Закону України «Про електронну комерцію». На підставі договору відповідачем був отриманий кредит сума/ліміт якого становить 155745,64 грн. Доказом отримання готівких коштів є Меморіальний ордер № 1282368409 від 26 серпня 2022 року, що є розрахунковим документом у відповідності до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Меморіальний ордер є первинним документом, що містить відомості про операцію банку, а отже наданий позивачем суду меморіальний ордер є належним, допустимим та достатнім доказом надання кредиту згідно умов Кредитного договору. Долучений банком до матеріалів справи розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості, адже містить детальний опис руху нарахованої заборгованості, здійснення платіжів, залишок заборгованості та суми погашення позичальником тіла кредиту. На підставі вищевикладеного просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] 02 серпня 2024 рокуза допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд» звернувся з клопотанням, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити в його задоволенні з підстав та мотивів наведених у відзиві. Також зазначив, що кредитних договорів із позивачем не укладав та не підписував. При цьому пояснив, що дійсно має відкритий рахунок у банку-позивача, проте тривалий час ним не користується. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов АТ «Сенс Банк» підлягає задоволенню виходячи з наступного. Фактичніобставини справи 26 серпня 2022 року [PERSON] підписав оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500707268. Цього ж дня представником АТ «Альфа-Банк» та відповідачем підписана анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500707268, паспорт споживчого кредиту, які в сукупності становлять кредитний договір. Відповідно до умов Кредитного договору, кредит надавався [PERSON] для повернення заборгованості за кредитним договором № 631681972 від 08 червня 2021 року в сумі 155745,64 грн. Відповідно до паспорту споживчого кредиту: сума/ліміт кредиту становить - 155745,64 грн; строк кредитування - 60 місяців; процентна ставка - 27%; реальна річна процентна ставка -30,57%; тип ставки - фіксована; загальні витрати за кредитом - 129598,73 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту - 285344,37 грн; дата повернення кредиту - 26 серпня 2027 року. Згідно меморіального ордеру № 1282368409 від 26 серпня 2022 року [PERSON] отримав грошові кошти в повному розмірі відповідно до умов договору. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Також умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів, з дня отримання від банку інформації. Як слідує з виписки по особовому рахунку за період з 26 серпня 2022 року по 20 липня 2023 року відповідач користувався кредитом. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 20 липня 2023 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 193576,29 грн., з яких: 155745,64 грн - заборгованість за кредитом, 37830,65 грн - заборгованість по відсотках. Відповідачу направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та сплати заборгованості протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги, що передбачено умовами Кредитного договору, яка залишена без відповідного реагування (а.с. 53). Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525, ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином вимоги позивача в частині стягнення суми боргу за кредитним договором та нарахованими відсотками за період кредитування є обґрунтованими та доведеними. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі. Відповідно до ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За приписами п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п. 12 ч. 1 вказаної статті Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким чином, одноразовий ідентифікатор має наступні ознаки: наявність алфавітно цифрової послідовності; оферта (заповнення Заявки на отримання позики) та акцепт (прийняття рішення про надання позики); реєстрація в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції (здійснюється шляхом заповнення заявки); можливість передачі такого ідентифікатора засобом зв`язку (СМС, електронна пошта, телефонний зв`язок). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. На переконня суду, позивачем доведений факт укладання між сторнами кредитного договору, з метою перекридитування, шляхом електронного документообігу надслання пропозиції, з ідентифікатором доступу. Судом досліджений наданий позивачем розрахунок заборгованості, згідно якого заборгованість [PERSON] за Кредитним договором про споживчий кредит № 500707268 від 26 серпня 2022 року, яка утворилась станом на 20 липня 2023 року складає - 193576,29 грн, з яких 155745,64 грн - заборгованість за кредитом, 37830,65 грн - заборгованість по відсотках. Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 605/196/16-ц, які згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів на спростування вимог позивача щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Посилання позивача на те, що правочин є нікчемним у зв`язку з тим, що договір не укладений в письмовій формі є безпідставними, адже кредитний договір укладений у формі електронного документу з використанням електронного підпису та має ідентифікацію клієнта. Посилання відповідача на можливість зміни Умов та Правил надання споживчого кредиту та надання банківських послуг розміщених на сайті банку для створення найбільш сприятливих умов для задоволення позову є лише припущенням, не ґрунтується на беззаперчених фактах та не може лягти в основу доказів відсутності зобов`язання відповідача перед позивачем щодо виконанння умов договору. В ході розгляду справи судом встановлено, що кредит надавався [PERSON] для повернення заборгованості за кредитним договором № 631681972 від 08 червня 2021 року в сумі 155745,64 грн. На підтвердження вказаного факту в матеріалах справи міститься клопотання [PERSON] щодо можливості оформлення нового кредиту в сумі 155745,64 грн задля погашенння попередньої заборгованості. До того ж, відповідачем не заперечується факт наявності відкритого рахунку в банку. Крім того, акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500707268 був направлений електронну адресу відповідача - [INFO] , вказану ним у відзиві. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що обсяг заборгованості знайшов своє документальне підтвердження, тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ «Сенс Банк» в загальному обсязі 193576,29 грн. Щодо стягнення судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати в сумі 2422,40 грн. пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим з урахуванням ціни позову, згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved