Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

13 червня 2024 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначає, що є власником квартири [ADDRESS] , в якій на даний час також зареєстрований її син - відповідач [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що реєстрація місця проживання в спірній квартирі [PERSON] , який фактично у квартирі не проживає з 2022 року, створює їй перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власністю, зокрема, вона не може оформити соціальні виплати та субсидію, змушена нести додаткові витрати щодо оплати комунальних послуг вивезення сміття із розрахунку зареєстрованих осіб. Повідомляє, що син знаходиться за межами України та зв`язку із нею не підтримує, внаслідок чого не може добровільно знятися із реєстрації, а Відділ ведення реєстру територіальної громади м.Новодністровськ Новодністровської міської ради відмовив у знятті відповідача з реєстрації за її заявою. Оскільки між сторонами не існує домовленості щодо збереження за відповідачем права на проживання у квартирі, просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.06.2024р., після усунення недоліків позовної заяви, відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 16 липня 2024р. о 09 год. 00 хв., яке відкладено у зв`язку із першою неявкою відповідача на 30 липня 2024р. о 10 год. 00 хв. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується розпискою (а.с. 28), в судове засідання не з`явилися. При цьому, у позовній заяві та заяві від 19.06.2024р. вказала, що просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі (а.с. 1-2, 23). Відповідач [PERSON] \~ в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] ; жодних заяв чи клопотань в суд не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався. При цьому, в суд повернувся поштовий конверт із копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позовної заяви із доданими до неї матеріалами у зв`язку із відсутністю адресата (а.с. 29-30,), а поштовий конверт із повісткою про виклик на судове засідання 30 липня 2024р. був отриманий матір`ю відповідача, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 31). Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою його реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, відповіддю № 642747 від 14.06.2024р. з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 13), у зв`язку з чим відповідач особисто не отримав повістки про виклик на судові засідання, суд вважає відповідача таким, що повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про проведення судового засідання у відсутності учасників справи. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи і від якого не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив, що квартира [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 03.04.2013р. державним нотаріусом Новодністровської державної нотаріальної контори Чернівецької області Панасюк В.М., зареєстрованим в реєстрі за № 106, витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1957490 від 03.04.2013р. (а.с.7-8). Із вищезгаданих документів вбачається, що єдиним власником спірного житла за адресою: [ADDRESS] , є позивач. Згідно з довідкою № 733 від 29.05.2024р., виданою Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради, витягом з реєстру територіальної громади №2024/006273370 від 29.05.2024р. та відміткою в паспорті громадянина України серії [NUMBER] , виданого 09.08.1999р. Сокирянським РВУ МВС України в Чернівецькій області, на даний час в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 3-4, 6, 9). В підтвердження того, що відповідач [PERSON] не проживав та не проживає за місцем реєстрації більше двох років позивач [PERSON] надала акт обстеження сім`ї від 07.05.2024р., складений комісією у складі депутата Новодністровської міської ради [PERSON] та сусідів - мешканців квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Також в матеріалах справи наявна заява [PERSON] від 17.06.2024р. про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) [PERSON] , згідно з якою начальник відділу ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради [PERSON] відмовила у знятті [PERSON] із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) на підставі п.п. 3 п. 87 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 07.02.2022р. (а.с. 18). Як зазначено у позовній заяві, реєстрація місця проживання відповідача, з якими домовленостей про збереження права на проживання в квартирі немає, створює незручності та обмежує права власника на володіння, користування та розпорядження квартирою, зокрема, [PERSON] не може оформити соціальні виплати та субсидію, змушена нести додаткові витрати щодо оплати комунальних послуг вивезення сміття із розрахунку зареєстрованих осіб. Відповідач [PERSON] вказані в позові обставини не заперечив. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. А згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Об`єктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. До членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено відповідно до ч. 2 ст. 64, ч.1 ст.156 ЖК Української РСР\~ дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла в подружжя не виникло право спільної власності), їхніх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Особи, які не є членами сім`ї власника квартири, відповідно до ст.158 ЖК України, користуються жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно з ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України\~ від 07.02.2022р. №265 (надалі Порядок), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується); свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи; повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6. Разом з тим, у п.п. 3 п. 87 Порядку передбачено, що орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості. Як вбачається із матеріалів справи, власник житла не має можливості зняти відповідача із зареєстрованого місця проживання в позасудовому порядку. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] фактично не проживав та не проживає у спірній квартирі [ADDRESS] , понад два роки та жодних домовленостей, в тому числі договорів, між позивачем та відповідачем щодо збереження за ним права на проживання в квартирі не має, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підставні та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1211, 20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved