Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

У квітні 2024 із позовом до суду звернувся [PERSON] , який просив стягнути моральну шкоду в розмірі 100 гривень, завданої в період з 24.06.2023 року по 25.06.2023 року в результаті утримання його в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» в умовах, що принижують його гідність та у зв?язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь. Мотивував тим, що позивач, засуджений до довічного позбавлення волі, з 02.06.2010 року на підставі вироку Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 року, та відбуває покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1». Під час утримання засудженого позивача в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» в період з 24.06.2023 по 25.06.2023 були порушені його законні права, а саме: на забезпечення належних житлово-побутових умов у камерному приміщені №133. Ухвалою суду від 08.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№1)» у встановлений судом термін відзив не надала. Представник відповідача Державної казначейської служби України просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач не навів жодної з підстав, передбаченої ч. 2 ст. 1167 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди. Позивач не надав доказів, які б вказували на те, що у зв`язку з триманням його в установі виконання покарань він дійсно зазнав моральної шкоди, що мало негативний вплив і спричинило негативні емоції та страждання. Зауважив, що державні органи як юридичні особи несуть відповідальність за своїми договірними зобов`язаннями і держава не відповідає за такими зобов`язаннями. Державна установа відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Представник відповідач вважає, що Державна казначейська служба України не є органом, що порушив права та інтереси позивача. Представник позивача надала відповідь на відзив у якому пояснила, що знаходження в умовах антисанітарії, без належного забезпечення предметами господарчої необхідності та санітарно-гігієнічного призначення, відсутність елементарного санітарного та епідеміологічного благополуччя принижує людську гідність засудженого [PERSON] та завдає моральних страждань. Оскільки Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№1)» є органом державної влади (організаційно-правова форма - державна установа), то шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконних дій відшкодовується державою. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд дослідивши надані докази встановив, позивач засуджений до довічного позбавлення волі, та відбуває покарання в ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» з 02.06.2010 року по даний час. Листом від 29.12.2023 року Вінницька окружна прокуратура на звернення позивача від 08.12.2023, від 21.12.2023 року повідомила, що з питань умов тримання засуджених у Вінницькій УВП № 1 окружною прокуратурою систематично проводяться перевірки та вносяться відповідні документи прокурорського реагування, попередня така вказівка була внесена 30.10.2023 року. Однією із проблем по усуненню деяких порушень законодавства в діяльності Вінницької УВП № 1 є відсутність належного державного фінансування установи для проведення певного виду ремонтних робіт в камерних та інших приміщеннях установи, зокрема, в умовах воєнного стану та з урахуванням конструктивних особливостей будівель установи. З питань незадовільних умов утримання окремих засуджених до довічного позбавлення волі в камерних приміщеннях окружною прокуратурою 14.04.2023 року, 27.06.2023 року, 20.12.2023 року внесено відповідну вказівку начальнику Вінницької УВП №1. Неодноразовими перевірками Вінницької окружної прокуратури за зверненням позивача встановлено, що житлово-побутові та санітарно-гігієнічні умови утримання засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON] , який утримується камерному приміщенні № 133 ДУ «Вінницька УВП (1)» не відповідають встановленим стандартам як міжнародного, так і національного законодавства. Вказівки про усунення виявлених порушень надходили від прокуратури до начальника ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» 14.04.2023, 27.06.2023. Листом від 29.12.2023 Вінницька окружна прокуратура на звернення позивача від 08.12.2023, від 21.12.2023 повідомила, що з питань умов тримання засуджених у Вінницькій УВП № 1 окружною прокуратурою систематично проводяться перевірки та вносяться відповідні документи прокурорського реагування, попередня така вказівка була внесена 30.10.2023 року. Однією із проблем по усуненню деяких порушень законодавства в діяльності Вінницької УВП № 1 є відсутність належного державного фінансування установи для проведення певного виду ремонтних робіт в камерних та інших приміщеннях установи, зокрема, в умовах воєнного стану та з урахуванням конструктивних особливостей будівель установи. З приводу звернення позивача щодо умов його утримання Уповноважений ВРУ з прав людини звернувся до міністра юстиції листом від 19.07.2023 року, в якому, зокрема, повідомив: «Згідно з отриманими з Вінницької окружної прокуратури матеріалами перевірки, 14.04.2023 окружною прокуратурою внесено начальнику Вінницької УВП №1 вказівку про те, що під час проведення перевірки за зверненням засудженого [PERSON] встановлено факти недотримання вимог\~ст. 115 КВК України, Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом МЮУ № 2823/5 від 29.08.2018 року,\~ст. 22 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Зокрема, під час огляду камерного приміщення прокурором встановлено, що в порушення вимог\~ст. 22 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», камера та санвузол знаходяться в незадовільному стані, підлога потребує фарбування, а стіни побілки, ремонтних робіт. До того ж в порушення вимог ч. 1 ст.\~51, ч. 1 ст.\~52 Кодексу цивільного захисту України, положень Правил пожежної безпеки в Україні, у камерному приміщенні використовуються подовжувачі неналежної якості, з слідами кіптяви, що може призвести до виникнення замикання та пожежі. Також у порушення норм забезпечення меблями, інвентарем і предметами господарчого призначення виправної колонії максимального рівня безпеки, затверджених\~Наказом МЮУ від 27.07.2012 року № 1118/5, камерне приміщення не обладнане лавою на довжину стола, шафою особистою, підставкою під бак для питної води, баком для питної води ємністю 15 літрів з водорозбірним краном, санвузлом (відгородженим), ванною для миття ніг (для чоловіків), килимком гумовим, унітазом, змивним бачком. Більше того, в порушення\~ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1\~ст. 115 КВК України,\~ст. 22 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»\~у камерному приміщенні санвузол не обладнано належним чином, оскільки кабіна з [PERSON] не має дверей, проглядається через оглядове вічко, не відділена від житлової зони, що в свою чергу принижує людську гідність засудженого». Зазначеним листом вказано, що Міністерством юстиції України у відповідь на подання Уповноваженого надано недостовірну інформацію. Крім того, вказаним листом, зокрема, запропоновано ініціювати та провести службову перевірку за фактом надання неправдивої інформації у відповідь на подання від 25.04.2023 року, взяти на особистий контроль стан вжиття заходів, спрямованих на недопущення у подальшому порушень прав [PERSON] на належні умови утримання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1»; про вжиті заходи пропонувалось повідомити у місячний строк. Відповідно до статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими. Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Разом з тим, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, або їх посадовою чи службовою особою, визначені ст.ст.\~1173,\~1174 ЦК України. Так, відповідно до\~ст. 1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. В постанові від 07 червня 2022 року у справі № 570/2918/20 (провадження № 61-90991св21), в якій спірні правовідносини були подібними (особа, засуджена до довічного позбавлення волі, пред`явила позов до ДУ «Городищенська ВК» про відшкодування моральної шкоди, завданої неналежними умовами її утримання у виправній установі), Верховним Судом викладені такі правові висновки. Статті\~1173,\~1174 ЦК України\~є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ проделіктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. І довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі\~статті 1173 ЦК України. Наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, інші докази (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19). Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач не надав доказів порушення ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» або її посадовими чи службовими особами в період з 24.06.2023 року по 25.06.2023 житлово-побутових умов у камерному приміщені №133, що є необхідним для застосування норм статей 23, 1173, 1174 ЦК України і встановлення всіх складових цивільно-правової відповідальності саме цієї установи, а не іншого органу державної влади чи його посадових осіб. Суд звертає увагу що в цей день перевірки та обстеження житлово-побутових умов у камерному приміщені №133 не проводилися. Зважаючи на вищевказане суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір залишити за рахунок держави.

Outcome: dismissed