Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~12.06.2024р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання трьох малолітніх дітей. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.06.2024р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи у відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України призначено в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.№18). Представник позивачки адвокат Олійник В.В. (діє на підставі ордеру від 31.05.2024р. а.с. № 15) в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що сторони зареєстрували шлюб 20.09.2008р. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , \~ [INFO] ,\~які усі\~наразі є\~малолітніми. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, у зв`язку з чим представник позивачки просила стягнути з відповідача на користь матері дітей аліменти на утримання трьох малолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до повноліття дітей. В судове засідання 30.07.2024р. сторони (їх представники) не з,явилися, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином. По тексту позовної заяви представник позивачки просила суд справу розглядати за її відсутності позивачки, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду (а.с. №5). Відповідач [PERSON] в судові засідання, які призначалися судом на 11.07.2024р. та 30.07.2024р., повторно не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Втім, до суду повернулися конверти з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. №24, 32). Крім того, про дати судового засідання відповідач був повідомлений шляхом направлення sms-повідомлень, які ним отримані (а.с. №26, 36), а також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. №37). Отже, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про дати розгляду справи судом. Втім, про причини неявки суд не сповістив, так само, як і не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні 30.07.2024р. за відсутності обох сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що сторони 20.09.2008р. зареєстрували шлюб (а.с. №6). Від даного шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які усі наразі є малолітніми. Батьком усіх трьох дітей є позивач - [PERSON] (а.с. № 7, 8, 9). Малолітні діти мешкають зі своєю матір`ю - [PERSON] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи (а.с. № 10, 11, 12). Відповідачем ці обставини не спростовані. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, встановленого ч.5 ст. 157 СК України (в редакції Закону України від 03.07.2018р.). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п.п. 1. 2, 3, 3-1, 3-2 частини 1 ст. 182 СК України (в редакції Законів України від 17.05.2017р. та 03.07.2018р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від пред`явлення позову. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання трьох малолітніх дітей аліменти у розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення від дня подачі позовної заяви і до повноліття дітей. Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції від 03.07.2018р.). При цьому, варто зазначити, що статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та і інших випадках передбаченим цим кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу аліментів за один місяць (в нашому випадку - на кожну дитину). Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, та приймаючи до уваги те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від оплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1\~211 грн. 20 коп., що є мінімальною ставкою судового збору за вимогами майнового характеру на 2024р. На підставі викладеного,

Outcome: approved