Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

20.03.2024 р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також стягнення аліментів на дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Справу передано головуючому судді 25.03.2024 р. 03.04.2024 р. та 25.04.2024 р. надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Ріпкинського\~районного суду\~Чернігівської області\~від 26.04.2024\~р.\~прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~у справі\~в порядку\~загального позовного\~провадження.\~Призначено проведення\~підготовчого засідання\~на 23.05.2024 р. Витребувано від органу опіки та піклування Любецької селищної ради письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав. Витребувано від управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав. 01.05.2024 р. до суду надійшло клопотання від органу опіки та піклування Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, зареєстроване за вх. № ЕП-328/24, в якій орган опіки та піклування клопотав судове засідання, призначене на 23.05.2024 р., провести без участі його представника за наявними у справі матеріалами, зазначивши що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 23.05.2024 р. від позивача надійшла заява, зареєстрована за вх. № 1935/24, в якій вона просила підготовче судове засідання розглядати у її відсутність, а також заявила клопотання про витребування від Державної прикордонної служби України інформації щодо перетину державного кордону громадянином [PERSON] , за період з 2021 року до 2024 року. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23.05.2024 р. витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину відповідачем державного кордону України та повторно витребувано від органу опіки та піклування Любецької селищної ради Чернігівської області письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] . 28.05.2024\~р.\~від органу\~опіки та\~піклування Любецької\~селищної ради\~Чернігівської області\~надійшла заява\~щодо неможливості\~надання письмового\~висновку щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] (місце проживання не встановлено), [INFO] , відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки ні позивач, ні відповідач не проживають на території громади. 31.05.2024 р. від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надійшла заява про неможливість виконати ухвалу суду, оскільки не було вказано всю необхідну інформацію, а саме прізвище, власне ім`я особи латинськими літерами, дату народження у форматі «дд.мм.рррр.» та громадянство особи. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20.06.2024 р. повторно витребувано від Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України громадянином [PERSON] , [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , за 2021 - 2024 роки. Повторно витребувано від управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] (місце проживання не встановлено), [INFO] , відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] . Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.07.2024 р. 04.07.2024 р. від Державної прикордонної служби України надійшла відповідь, зареєстрована за вх. № ЕП-600/24, в якій зазначено, що [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , 04.07.2021 р. виїхав з України. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.07.2024 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено на 06.08.2024 р. 02.08.2024 р. надійшов висновок виконавчого комітету Чернігівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, зареєстрований за вх. № 3130/24. Також від управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлялися про день, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідач повідомлений в тому числі шляхом розміщення оголошення на вебсайті Судова влада України. 06.08.2024 р. від позивача надійшла заява, зареєстрована за вх. № 3176/24, про проведення судового засідання за її відсутності, зазначивши, що заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.08.2024 р. постановлено перейти до заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 9, 10). Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 31.10.2022 р. (справа № 743/508/22) шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано (а. с. 11). Мати дітей [PERSON] , 2001 р. н., зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] та чоловіком [PERSON] , згідно довідки виконавчого комітету Любецької селищної ради від 13.02.2024 р. № 144 (а. с. 12). 22.03.2023 р. позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.12.2023 р. (а. с. 15). Згідно довідки Чернігівського дошкільного навчального закладу № 2 Чернігівської міської ради Чернігівської області № 01-44/5 від 16.02.2024 р. [PERSON] ( [INFO] ) дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад з 26.09.2023 р. і по теперішній час. Батько дитини [PERSON] не приймає участі у житті закладу дошкільної освіти, не приводить дитину до ДНЗ, не забирає додому, не відвідує батьківські збори, дитячі свята (а. с. 13). Як вбачається з висновку виконавчого комітету Чернігівської міської ради, затвердженого рішенням № 478 від 22.07.2024 р., [PERSON] зареєстрована разом з дітьми, [PERSON] та [PERSON] , а також чоловіком, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про фактичне проживання без реєстрації від 17.06.2024 р., діти з 18.10.2022 р. разом з матір`ю та вітчимом проживають за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою є умови для проживання для дітей. Під час [PERSON] повідомила, що останній раз бачила колишнього чоловіка - батька дітей, в 2021 році. Згідно з довідкою Чернігівського дошкільного закладу № 2 Чернігівської міської ради, [PERSON] відвідує заклад з 26.09.2023 р. і по теперішній час. Батько дитини, [PERSON] , не приводить дочку та не забирає її, не відвідує батьківські збори та дитячі свята. Згідно з інформацією служби у справах дітей Любецької селищної ради Тахлаіті [PERSON] за вказаною у позовній заяві адресою та на території громади ніколи не був зареєстрований та не проживав. Відповідно до витягу з бази даних щодо «Відомостей про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» в період з 01.01.2021 р. до 03.07.2024 р. громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки Тахлаіті [PERSON] , [INFO] , перетнув кордон в напрямку «виїзд» через пункт пропуску «Бориспіль D» 04.07.2021 р. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] підтримала намір позбавити [PERSON] батьківських прав. Батька дітей на засідання комісії запросити не виявилося можливим. Комісія з питань захисту прав дитини вирішила надати рекомендації органу опіки та піклування, для прийняття рішення про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відтак виконавчий комітет Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 91). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За положеннями ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно частини 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц зазначив, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 зазначив, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. За ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком. Судом встановлено, що відповідач 04 липня 2021 року виїхав з України, натомість дитина [PERSON] , народилась [INFO] , тобто через 16 місяців після виїзду за межі України. Відповідно до ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відтак оскільки відповідачем не заявлено позову про оспорювання батьківства та не надано жодних заперечень проти доводів позивача, то у суду відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно\~малолітньої [PERSON] , [INFO] . Підсумовуючи встановлені у даній справі обставини, судом встановлено, що відповідач не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям та розвитком, не забезпечує дітей матеріально. Вихованням та матеріальним утриманням дітей займається мати дітей [PERSON] , яка створила необхідні умови для проживання та навчання дітей. Неявка відповідача у судові засідання, а також неподання ним відзиву на позовну заяву свідчить для суду про відсутність інтересу, байдужість до даного спору. Відтак у суду відсутні підстави для неврахування висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Також необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини перелічені в ч. 1 ст.\~182\~СК України обставини даної справи і вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позивачем позовної заяви. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved