Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах дитини [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є квартиронаймачем по [ADDRESS] . Разом з нею зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2010 р., онук [PERSON] ніколи не проживав за даною адресою. Оскільки наявність зареєстрованих осіб відповідачів, які не проживають більше восьми років в квартирі, перешкоджає позивачу належним чином користуватися квартирою, покладає додатковий фінансовий обов`язок зі сплати комунальних послуг за відсутніх осіб, позбавляє можливості отримати житлові пільги та субсидії, тому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] що є підставою для зняття їх з реєстрації. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача не з`явились надали заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, не заперечують щодо винесення заочного рішення. В судове засіданні відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах дитини [PERSON] не з`явилась про слухання справи повідомлені належним чином заяв клопотань не надходило. [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились надали заяву про слухання справи без їх участі, не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділ формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явились надали заяву про розгляд справи без їх участі та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Кам`янської міської ради, в судове засідання не з`явились надали заяву про розгляд справи без їх участі та прийняти рішення з урахуванням висновку від 15.04.2024 р. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. III. Процесуальні дії по справі. 26 лютого 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено дату судового засідання. 25 березня 2024 року ухвалою суду витребувано докази. 03 липня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено до судового розгляду. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що відповідно до особового рахунку № [NUMBER] та довідки № 001270548 про склад сім`ї ТОВ «Абонент ХХІ» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] не проживає в вищевказані квартирі з 2011 року, її син [PERSON] з не проживає в квартирі [ADDRESS] з самого народження, що підтверджується актом про не проживання від КП КМР «Добробут» № 15 від 10.01.2024 року. Згідно листа КП «Кам`янське бюро технічної інвентаризації» ДОР право власності на квартиру [ADDRESS] на підприємстві не зареєстровано. Відповідно до висновка Кам`янської міської ради від 15.04.2024 р. № 8 вих. 20/364 визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] не доцільне. Відповідно до листа № 208/827/24/28708/24 від 25.03.2024 р. інформація про перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України в період з 07.11.2017 по 31.01.2024 р. громадянином України [PERSON] , [INFO] у базі даних не виявлено. Наявність зареєстрованих осіб у квартирі, які не проживають більше десяти років перешкоджає позивачу належним чином користуватися квартирою та покладає додатковий фінансовий обов`язок зі сплати комунальних послуг за відсутніх осіб і позбавляє можливості отримати житлові пільги та субсидії. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках держаного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи с житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживания в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово, Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цією особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги. 3 аналізу вказаних норм слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрації в ньому. Обов`язковими умовами для цього є: 1) встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки, та 2) відсутність без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. У постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок відносно застосування ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись право (намір) ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Разом з тим, положеннями ч. 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК УРСР). Отже, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» встановлюється, що наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.76 ЦПК України докази встановлюються на підставі пояснень сторін, показань свідків, письмових доказів. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі ст. ст. 29, ЦК України, ст. ст. 69, 71, 72 ЖК України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved