Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. З врахуванням заяви про зміну предмету позову, останній обгрунтовує свої вимоги тим, що він перебував в незареєстрованому шлюбі із відповідачем, яка являється громадянкою Російської Федерації. За час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . З травня 2022 року відповідач проживає від них із сином окремо, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в долі сина, не цікавиться успіхами в його розвитку, станом здоров`я, не піклується про його духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як вскладову виховання. Вона не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним дошкільної освіти. 26.12.2023 відповідач у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скутельник В.М. написала заяву про бажання та погодження позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] . Аліменти на дитину відповідач не сплачує, ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків щодо сина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються ним самостійно, без участі і підтримки з боку відповідача. Через дані обставини він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з неї на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява від позивача (а.с.229), згідно якої він просить розглянути справу у його та його представника відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні 17.04.2024 позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, з врахуванням зміни предмету позову, та просили позов задвольнити. Також позивач пояснив, що відповідач з травня 2022 року з ними не проживає. Вона перестала спілкуватись із сином, коли йому було 1 р. 3 міс. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - представник служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявне клопотння (а.с.232), згідно якого вона просить провести судове засідання у відсутність представника служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації з максимальним врахуванням інтересів та законних прав малолітньї дитини [PERSON] . В судовому засіданні 17.04.2024 представник третьої особи підтримала позовні вимоги та вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина. Також пояснила, що службою було встановлено, що мати із сином не проживає, вихованням дитини займається лише батько. Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи згідно оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомила, у встановлений судом строк відзив не подала. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження від 10.03.2021 серія [NUMBER] (а.с.11) 27.02.2021 в м.Київ народився [PERSON] , батьками якого записані сторони. Державна реєстрація народження була проведена відповідно до ст.126 СК України, про що свідчить повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 09.07.2024 №00045887540 (а.с.204-205). Згідно копії посвідки на постійне проживання № [NUMBER] , виданої 12.04.2021 органом 0503 (а.с.10), вбачається, що відповідач являється громадянкою Російської Федерації. Згідно копії витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого відділом ЦНАП Тульчинської міської ради 10.01.2024 №50 (а.с.14), вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії договору купівлі-продажу будинку від 25.11.1997 серія ААК №629883 (а.с.19), вбачається, що [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок із господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії договору найму (оренди) квартири від 11.02.2023 (а.с.22-24) вбачається, що [PERSON] орендує у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Місячна орендна плата складає 19000 грн. Строк оренди з 18.02.2023 по 18.08.2023 та може буди продовжений за згодою сторін після закінчення терміну його дії. Згідно копії податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 1 квартал 2023 року, поданої [PERSON] 12.07.2023 (а.с.28-31), вбачається, що загальна сума доходу за звітний (податковий ) період склала 399425 грн. Згідно копії податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за три квартали 2023 року, поданої [PERSON] 16.10.2023 (а.с.24-27), вбачається, що загальна сума доходу за звітний (податковий ) період склала 969924 грн. 26.12.2023 відповідач надала згоду на позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить її заява, яка була засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скутельник В.М. та зареєстрована в реєстрі за №421 (а.с.13). В даній заяві відповідач вказала, що участі у вихованні та утриманні сина не приймає та просила справу слухати у її відсутність. Згідно повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19-50436/18/24-Вих від 23.07.2024 (а.с.233) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перетнула кордон 22.05.2024 в напрямку виїзду. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дарницького району міста Києва про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.122-123), орган опіки та піклування Дарницького району міста Києва вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Також комісією було встановлено, що [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан його здоров`я. Вирішуючи питання щодо позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 , як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюютьсяСімейним та Цивільним кодексами України. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі СК України), кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зобов`язані поважати дитину, а також несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої чи неповнолітньої дитини. Згідно п.15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 вказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В порушення даних принципів щодо виховання дитини, судом встановлено, що відповідач не проживає разом зі своїм сином, без поважних причин не бере участі в його вихованні та утриманні, залишила його на виховання батька - позивача, з яким із травня 2022 року проживає дитина, не спілкується із сином, не піклується про його фізичний на духовний розвиток, не цікавляться його розвитком, інтересами та здібностями. Виявила бажання щодо позбавлення її батьківських прав щодо сина. Відтак, суд розцінює її поведінку, як свідоме нехтування нею своїми батьківських обов`язками щодо виховання сина та не бажання піклуватися про свою дитину. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про навність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносто її сина. При прийнятті такого рішення, судом також врахована нотаріально посвідчена заява відповідача, яка надала свою згоду щодо позбавлення її батьківських прав відносно її дитини. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина. При цьому, суд вважає необхідним роз`яснити відповідачеві, що у разі зміни її поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, вона має право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Згідно ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 та 3 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законнних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1, 3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законнних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Стаття 179 СК України встановлює, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. З огляду на норми ч.2, 3 ст.166 СК України також підлягає до задоволенню позовна вимога щодо стягнення аліментів. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача, судом врахованостан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, яка є працездатною, інших утриманців не має, а тому суд вважає можливим визначити розмір аліментів в заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовну заяву пред`явлено до суду 15.01.2024. Відповідно, починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст .4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, відповідач будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача до суду не надала, як і не спростувала. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Згідно п.3 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнутипонесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн ( а.с.1), а також в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved