Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.07.2024 частково задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, трьох відсотків річних та інфляційних втрат; стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»» заборгованість за кредитним договором № АЦ - 00647 від 04.03.2008 у сумі 180926,35 грн., з яких 43000,00 грн. заборгованість за кредитом, 121 184,62 - інфляційні втрати та 16 741,73 грн. - 3 % річних. А також стягнуто у рівних частках судовий збір у розмірі 2714,45 грн. по 1357,23 грн. з кожного. Разом з тим, 12.07.2024 представником позивача адвокатом Грищенко О.М. до суду подано заяву про винесення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 28356,62 грн., які просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог. У заяві вказує, що при зверненні до суду з позовною заявою, і ній зазначалось, що у майбутньому буде подано розрахунок витрат, понесених позивачем на надання послуг правничої (правової) допомоги. Так, просить звернути увагу, що на підставі п. 3.1 договору № 22-02-2024/7 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 22.02.2024, сторони погодили, що вартість однієї години роботи адвоката складає 1500 грн., кількість годин - 5 (п`ять), вартість участі у одному судовому засідання становить 2000,00 грн., кількість судових засідань 2(два), гонорар «успіху» становить 16856,62 грн. Таким чином, просить стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі у загальному розмірі 28356, 62 грн. Сторони в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення. Представник позивача у поданій заяві від 12.07.2024 просить розгляд заяви здійснювати без його участі на підставі письмових доказів. Згідно ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду заяви. Відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Тож, з огляду на вказане, питання про постановлення додаткового рішення у даній цивільній справі розглянуто за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до положень пункту 1, 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення не ухвалено рішення; судом не вирішено питання про судові витрати. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Як вбачається з матеріалів справи, 22.02.2024 між ТОВ «Компанія\~«Ніко-Тайс»та адвокатом Грищенко О.М. укладено договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) № 22-02-2024/7. Крім того, з акту прийому - передачі документів від 22.02.2024 вбачається, що замовник ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» передає, а адвокат Грищенко О.М. приймає ряд документів щодо існуючої заборгованості [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 08.07.2024 вказано, що виконавець передає а замовник приймає наступні виконані роботи та надані послуги: організація, процесуально-правовий супровід, належне процесуальне проведення робіт/послуг щодо розроблення, підготовки тексту скарги та наповнення її правовим змістом, належним обґрунтуванням правомірності доводів/посилань позовної заяви вих. №18-1/03 від 18.03.2024 ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми заборгованості та нарахованих 3%річних та інфляційних втрат у зв`язку із неналежним та несвоєчасним здійснення виконання грошового зобов`язання на підставі договору споживчого кредиту №АЦ-00647 від 04.03.2008 та договору поруки №АЦ- 00647-П від 04.03.2008. Підготовка щодо подання до Соснівського районного суду міста Черкаси указаної позовної заяви. До організації та правового супроводу входить \~ \~ \~ \~зустріч із замовником з метою з`ясування обставин справи, котрі які виникли у зв`язку із несвоєчасним та неналежним виконанням грошового зобов`язання; надання консультації із питань практичного застосування норм цивільного, цивільно-процесуального та виконавчого законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень щодо аналізу даних правовідносин; здійснення аналізу та дослідження переданих матеріалів (документів), що стосуються даного майнового спору, надання усних та письмових консультації, правових висновків, довідок із правових питань; здійснення пошуку і аналіз можливої судової практики (правової позиції) різними судовими інстанціями; організація, процесуально-правовий супровід, належне процесуальне проведення робіт/послуг щодо розроблення, здійснення визначення розміру грошових коштів у вигляді 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням грошового зобов`язання також визначення реквізитів для сплати/перерахування судового збору; організація, процесуально-правовий супровід, належне процесуальне проведення робіт/послуг щодо розроблення, підготовки тексту позову та наповнення його правовим змістом, належним обґрунтуванням правомірності доводів/посилань позовної заяви. Участь у судовому засіданні 11.06.2024, у справі № 712/3552/24 за позовною заявою ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» до [PERSON] \~ \~ \~ \~та [PERSON] вартістю 2000 грн.; \~ \~ \~ \~участь у судовому засіданні, 04.07.2024 у справі №712/3552/24 вартістю 2000 грн.; додаткова оплата (гонорар «успіху») адвоката на підставі пункту 3.8. договору №22-02-2024/7 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 22 лютого 2024 року у зв`язку із прийняттям позитивного для замовника судового рішення у справі №712/3552/24 за позовною заявою ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс»» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення суми заборгованості та нарахованих 3% річних та інфляційних втрат вартістю -16 856,62 грн. (240 808,83 грн. х 7%). \~ \~ \~ \~ Загальна вартість вказаних послуг склала 28356,62 грн. До того ж, вказано, що сторони погодили вартість одної години правової допомоги/роботи складає 1500, 00 грн., кількість годин 5 (п`ять), вартість участі в одному судовому засіданні 2000 грн., кількість судових засідань - 2 (два), гонорар успіху становить 16856,62 грн. При цьому, зазначено, що замовник претензій згідно Договору № 22-02-2024/7 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 22.-2.2024 до виконавця не має. У договорі про надання адвокатських послуг (правової допомоги) № 22-02-2024/7 зазначено, що розрахунки за цим договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця. Крім того, у п. 3.8. Договору сторони погодили та визначили, що розміром гонорару виконавця у випадку прийняття позитивного рішення на користь замовка (задоволення повністю або частково вимог заявника у відповідності до пункту 1.1, 2.1 Договору) визначається на рівні, що не перевищуватиме 12% від ціни позову Замовника до [PERSON] та [PERSON] . За таких обставин, враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених позивачем судових витрат за надання правової допомоги, судом встановлено та підтверджено відповідними доказами, що позивачу було надано правову допомогу: 1) щодо процесуально- правового супроводу, розробки, підготовки та подачу позову про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] , на що адвокатом витрачено 5 годин часу на суму 7500 грн.(1 година адвоката вартістю 1500 грн.) та 2) участь у судових засіданнях 11.06.2024 та 04.07.2024 по 2000 грн. за кожне на суму 4000 грн., що разом становить 11500 грн. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження №61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). Щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткового гонорару «гонорару успіху», яку представник позивачів оцінює у розмірі 16856,62 грн., суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Суд вважає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат заявлена до стягнення сума гонорару в розмірі 16856,62г (7% від заявленої суми вимог) не може оцінюватись судом, виходячи суто з такої домовленості сторін у договорі про надання правничої допомоги, у спосіб її зменшення до якогось іншого відсотку. Враховуючи, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат (відшкодування їх за рахунок іншої сторони) у формі «гонорару успіху», суд повинен виходити не з договору між адвокатом та клієнтом, який створює саме для них права та обов`язки, та погодженого ними розміру гонорару, а й з пропорційності цих витрат фактично понесеним судовим витратам, безпосередньо пов`язаним з розглядом справи, які оцінені судом, зокрема з точки зору складності цієї справи та розумної необхідності цих судових витрат для даної справи. Адже саме розмір витрат, понесених відповідачем на фактично надані реальні та неминучі послуги на правничу допомогу, і саме з метою досягнення певного правового результату вирішення конфлікту сторін - задоволення позову, кореспондується з витратами, які має право відшкодувати на свою користь позивач як судові витрати, понесені ним на сплату гонорару успіху, за рахунок відповідача. Отже, суд вважає, що за результатами розподілу судових витрат витрати в формі "гонорару успіху" не можуть бути стягнуті в розмірі, який значно перевищує вартість фактично понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки це не відповідає критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права. Підсумовуючи, суд виходить з того, що судові витрати, які за своєю суттю є додатковою оплатою за успішне завершення справи в суді («гонорар успіху») до оплати за фактично надані послуги, про яку сторони договору про надання правничої допомоги також домовились у договорі про надання правничої допомоги, не можуть покладатись на сторону, на яку судові витрати іншої сторони мають бути віднесені відповідно до процесуальних норм про розподіл судових витрат, виходячи лише зі зменшення судом гонорару, який визначено сторонами цього договору на власний розсуд, без одночасної оцінки відповідності його розміру всім критеріям судових витрат на правничу допомогу, у їх сукупності. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд вкотре звертає увагу, що між позивачем та адвокатом існують договірні відносини щодо «гонорару успіху» і при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема, умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Таким чином, підсумовуючи викладене вище, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11500 грн. за надані правові послуги у вказаній справі є співмірними зі складністю цієї справи, які надані адвокатом Грищенко О.М., обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, зважаючи на обсяг наданих послуг та їх складність, суд не вбачає підстав для їх стягнення з позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial