Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У лютому 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення в квартиру. Позов обгрунтовано тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності, відповідно у таких частках: 1/3 - позивачу та 2/3 - відповідачу. Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2022 року було встановлено порядок користування спірною квартирою. Позивачка зазначає, що відповідач не дотримуючись вказаного рішення суду продовжує чинити їй перешкоди в користуванні квартирою, а саме не допускає її до квартири, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до поліції, а в подальшому з вказаним позовом до суду. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов , де окрім вимоги про проведення поділу спільного майна в натурі, заперечив проти позову з тих підстав, що заявлена позивачкою позовна вимога не підтверджена жодними доказами. Зокрема зазначає, що він не вчиняв жодних дій , які б підтверджували , що ним чинились будь-які перешкоди у користуванні вказаною квартирою. За заявою позивачки поданою в поліцію 05 січня 2023 року було проведено перевірку, в ході якої не встановлено, що ним було замінено замок у вхідних дверях квартири. З цих підстав просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. 09 березня 2023 року відповідачем [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільної квартири в натурі, шляхом виділення йому 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 09 травня 2023 року вказані позови об`єднані в одне провадження та здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження справи до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 26 червня 2023 року провадження у справі було зупинено на час проведення судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2024 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2024 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ квартири в натурі, залишено без розгляду. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 22 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення в квартиру, до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Гринчишин І.Я. у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. В доповнення до обставин викладених у позові позивачка зазначила, що виконавчого листа за рішенням суду від 14 листопада 2022 року не отримувала , оскільки у виконавчій службі їй пояснили, що для примусового вселення в квартиру має бути рішення суду про вселення. Також позивачка пояснила, що наявні у неї ключі до замків вхідних дверей квартири не відкривають їх, а тому вона вважає, що відповідач замінив серцевини у замках і з цього приводу вона зверталася до поліції. Крім того зазначила, що після набрання рішенням суду законної сили вона прийшла до квартири, щоб користуватися нею, однак відповідач разом із своєю дружиною вигнали її з квартири. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Ярицький Л.І. усудовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у запереченнях, які викладені у зустрічному позові. В доповнення до цих заперечень відповідач зазначив, що замків до вхідних дверей не змінював і може надати позивачці ключі для вселення в квартиру. Після ухвалення рішення суду від 14 листопада 2022 року позивачка жодного разу не зверталася до нього щодо користування квартирою, а тому вважає, що не чинив їй жодних перешкод у користуванні житлом. Крім того під час судового розгляду справи запропонував їй укласти мирову угоду, на що вона категорично не погодилася. Фактичні обставини, встановлені судом. Частиною п`ятою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2022 року, яке набрало законної сили 15 грудня 2022 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку користування квартирою , що є у спільній власності. Виділено у користування [PERSON] житлову кімнату житловою площею 13 м2, лоджію площею 2,2 м2 в квартирі [ADDRESS] . У користуванні [PERSON] залишено дві кімнати житловими площами 21,8 м2, 10,1 м2 в квартирі [ADDRESS] площею 8,3 м2, ванну кімнату площею 3,7 м2, коридори площами 1,9 м2 і 5,6 м2 залишено у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] . Вказаним судовим рішенням встановлено такі обставини щодо [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20 липня 1993 року, яке видане виконавчим комітетом Рогатинської міської ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної власності [PERSON] , дружині [PERSON] , дочці [PERSON] , дочці [PERSON] , онуку [PERSON] , онуку [PERSON] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Рогатинської міської ради від 15 липня 1993 року за №60, зареєстроване за №47 у реєстровій книзі Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 28 січня 2022 року приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Дзерою М.Л., спадкоємцями [PERSON] , яка померла [INFO] є її доньки [PERSON] , [PERSON] на 1/6 частину спадкового майна кожна. Спадщина складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] . Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується реєстрація права власності на 1/6 частину квартири за позивачкою [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином [PERSON] є власницею 1/3 частини вказаної квартири. Згідно копії договору дарування 1/2 частини квартири, укладеного 08 жовтня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Дзерою М.Л., [PERSON] подарувала належну їй 1/2 частину квартири під [ADDRESS] [PERSON] . Відповідач [PERSON] є власником 1/2 частини вищезазначеної квартири на підставі договору дарування, 1/6 вищезазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20 липня 1993 року Рогатинською міською радою, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Таким чином відповідач [PERSON] є власником 2/3 частин квартири. Також в рішенні суду зазначено, що позивачка, будучи власником 1/3 частини квартири у добровільному порядку не досягла згоди з співвласником щодо користування спільним майном ( а.с. 8-12 ) . З копії довідки про результати розгляду звернення [PERSON] , 1970 року народження, жительки [ADDRESS] , встановлено, що 05 січня 2023 року позивачка зверталася в чергову частину відділення поліції №4 ( м.Рогатин ) із заявою про те, що її племінник без її відома замінив замок на вхідних дверях їхньої спільної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проведеною перевіркою встановлено, що в даному випадку відсутні будь-які ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення, однак вбачаються ознаки цивільно-правового спору ( а.с.70-75 ). Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі №761/5115/17 зазначено, що одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За приписами ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, а відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України і джерелом права, кожен має право на повагу, зокрема до свого житла. Органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно з законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до цієї Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Аналогічні положення закріплені й у ст. 150 ЖК України, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявні в матеріалах справи докази, а саме: рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2022 року та подальше звернення позивачки до поліції про те, що її племінник [PERSON] без її відома замінив замок на вхідних дверях їхньої спільної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] підтверджують вчинення відповідачем перешкод у користуванні позивачкою частиною своєї квартири, а тому з метою використання нею свого помешкання для проживання її необхідно вселити до вказаного житла. Розподіл судових витрат між сторонами. Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Судом встановлено, що до позовної заяви додано договір №1/23 від 15 січня 2023 року про надання правничої допомоги , який укладений між позивачкою [PERSON] та адвокатом Гринчишиним І.Я. В п.3.1. Договору зазначено, що загальна оплата роботи виконавця за ведення справи, передбаченої в п.1.1. Договору складає 13 000,00 грн. Згідно п.3.2. Договору оплата роботи виконавця здійснюється замовником відповідно до п.3.1, 3.2. цього Договору шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця або шляхом внесення готівки в кассу виконавця. Однак ні позивачкою, ні її адвакатом не подано жодного документу про оплату витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, а також розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції №45 від 02 лютого 2023 року позивачкою було сплачено судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню 1 073,60 грн судового збору.

Outcome: approved