Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

В березні 2024 позивачка [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись на те, що вона 18.07.1999 уклала шлюб із відповідачем [PERSON] , який зареєстрований Володимир-Волинським МВ РАГС Волинської області, актовий запис № 136. Від спільного подружнього життя мають сина, який на даний час являється повнолітнім. На теперішній час фактичні шлюбні відносини між ними припинені, тривалий час шлюб носить формальний характер, між ними втрачено почуття любові і поваги один до одного, збереження родини неможливе, майновий спір відсутній. Просила шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, слухати справу у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи неодноразово був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. Ухвалою суду від 05.08.2024 ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час позивач не заперечувала проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Стаття 51\~Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3, 4ст.56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За ст.110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 18.07.1999 сторони уклали шлюб, який зареєстрований Володимир-Волинським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, актовий запис № 136, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Як встановлено матеріалами справи, від спільного подружнього життя у сторін є син, який на даний час є повнолітнім. Відповідно до ч.2 ст.112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З матеріалів справи слідує, що сторони не підтримують подружніх відносин, майнового спору у них немає. Їх шлюб існує лише формально, надання судом строку для примирення позивач не бажає, а збереження шлюбу суперечить її інтересам. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні.

Outcome: approved