Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Представник позивача адвокат Вдовцова Аліна Дмитрівни звернулася до суду в інтересах [PERSON] із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи стягнення з моменту подання позову до суду і довічно. Свої вимоги сторона позивача мотивувала тим, що [PERSON] є непрацюючим пенсіонером похилого віку, проживає одиноко та має ряд захворювань. Її дохід складає лише пенсія, яка не дозволяє забезпечити її гідне існування, коштів на достатній рівень життя не вистачає. Відповідач є її сином, може надавати їй допомогу, але ухиляється від свого обов`язку. Враховуючи всі свої витрати та доходи сина, вона вважає, що відповідач в змозі платити аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, для підтримки її матеріального стану та життя. У зв`язку із складним матеріальним становищем, позивач потребує матеріальної допомоги на своє утримання, через що і звернулася до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді Теплицького районного суду Вінницької області від 12.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Вдовцова А.Д. позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, з відзивом та клопотаннями до суду не звертався, причини неявки суду не повідомив. Таким чином, відповідач є належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою представника позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 26.12.2023 року Калинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 13). Позивач має статус пенсіонера та отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується довідкою про доходи № 17112, виданою 07.05.2024 року Відділом обслуговування громадян № 1 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (а.с. 10). За змістом медичних довідок КП «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради Вінницької області вбачається, що [PERSON] має ряд захворювань, зокрема, тораколюмбалгію на фоні остеохондрозу грудного та поперекового відділу хребта з ураженням міжхребцевих дисків, загострення вторинного корінцевого та м`язового тонічного синдрому (а.с. 9), радикулопатія на фоні розповсюдженого остеохондрозу хребта з ураженням ТХД (а.с. 25). Відповідно до ч. 1, 3 статті 172 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). З указаного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19. У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 757/52096/1, провадження № 61-9640св20. Відповідно до статті 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням того факту що належними та допустими доказами доведено що позивач є особою похилого віку, 1960 року народження, непрацездатною, має лише єдиний дохід - пенсію (за вислугу років) у розмірі 2725 грн 00 коп., яка виходячи з її стану здоров`я та умов проживання, не може задовольнити її життєві потреби, суд приходить до висновку що позивачка дійсно має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач, який є сином позивача, має можливість надавати останній, оскільки [PERSON] є працездатною особою, доказів протилежного чи відсутності у нього стабільного доходу суду не надано. За викладених обставин, суд приходить до висновку що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що він не має можливості надавати допомогу непрацездатній матері у визначеній позивачем частці доходу відповідача та судом не встановлено підстав, передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від обов`язку утримувати непрацездатну хвору матір. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку з тим, що позивачка в силу пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судових витрат, а саме за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання матері, то в силу статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 1 211 грн 20 коп. необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved