Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

16 лютого 2024 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до Піщанської селищної ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, в якій позивач просить суд встановити факт прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її сином - [PERSON] [INFO] , та визнати за [PERSON] [INFO] , паспорт серія: [NUMBER] виданий Піщанським РС УДМС України у Вінницькій області в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] право на земельну ділянку, площею 2,45 умовних кадастрових гектара на території Чорноминської сільської ради у КСП ім. Чапаєва с. Чорномин, яка належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН №0103410 виданий згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації №197 від 13.09.1996 р. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Померла є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . Відповідно до довідки Держгеокадастру за громадянкою [PERSON] рахується земельна частка (пай) на території Чорноминської сільської ради у КСП ім. Чапаєва с. Чорномин, площею 2,45 га., в умовних кадастрових гектарах, вартістю 56688,29 грн. Сертифікат серії ВН№0103410 виданий згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації №197 від 13.09.1996 року. На момент смерті Померла проживала за адресою: с. Козлівка, Піщанського району Вінницької області, разом з нею проживав її син [PERSON] , що підтверджується довідкою Чорноминської сільської ради від 12.04.2019 року №301 та відміткою про реєстрацію в паспорті Позивача. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. [PERSON] яка померла [INFO] , являлася матір`ю Позивача, і відповідно до ст. 529 ЦК УРСР Позивач є спадкоємцем першої черги на його майно. Позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті батька, так як Померла яка померла [INFO] , дійсно проживала спільно з Позивачем, що підтверджується довідкою сільської ради та відміткою в паспорті Позивача. Крім того, до Позивача перейшли всі речі домашнього вжитку померлого. Звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину Позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.02.2024 року в зв`язку з тим, що відсутні документи, які підтверджують право власності на майно померлої - сертифікат на земельну частку (пай) та пропущеням строку на прийняття спадщини. Реалізувати своє законне право спадкування на спадкове майно в позасудовому порядку Позивач не може, так як відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН №0103410, в зв`язку з його втратою. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання може бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за Позивачем у порядку спадкування. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2024 року дану позовну заяву було передано для розгляду судді Нестеруку В.В. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали, проведення підготовчого засідання призначено на 15 годину 00 хвилин 18 березня 2024 року. Ухвалою суду від 18 березня 2024 року в підготовчому засіданні в даній цивільній справі було оголошено перерву до 14 години 00 хвилин 16 квітня 2024 року, витребувано уприватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Дорошенко Н.І. належним чином засвідчену копію спадкової справи заведеної після смерті[PERSON] , яка померла [INFO] в с. Козлівка Піщанського району Вінницької області, та Витяг (інформаційну довідку) зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту, спадкового договору, заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Козлівка Піщанського району Вінницької області. 04 квітня 2024 року на адресу суду від приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Дорошенко Н.І. на виконання ухвали суду надійшов лист за вих. № 27/01-16 від 03 квітня 2024 року, в якому повідомляється, що спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] , не заводилася, на підтвердження чого також надано інформаційні довідки із спадкових реєстрів. Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем Піщанською селищною радою Вінницької області позову [PERSON] до Піщанської селищної ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Каленяк Е.А. в судове засідання 01 серпня 2024 року не з`явились, проте від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої з позивачем участі та про підтримання позовних вимог. Відповідач Піщанська селищна рада Вінницької області в судове засідання 01 серпня 2024 року повноважного представника не направив, проте на адресу суду від селищного голови Крижанівського О. надійшло клопотання, в якому він просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача на підставі наявних письмових матеріалів, на розсуд суду. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, подавши на адрес суду відповідні клопотання про розгляд справи без їхньої участі, суд, вважає за можливе, здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як передбачено ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Судом встановлено, що [INFO] в с. Козлівка Піщанського району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). [PERSON] було матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с. 9) Відповідно до копії довідки виконавчого комітету Чорноминської сільської ради Піщанського району Вінницької області № 301 від 12 квітня 2019 року, померла [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: с. Козлівка Піщанського району Вінницької області, разом з нею проживав її син [PERSON] , 1964 року народження, і вели спільне домашнє господарство (а.с.13) З копії паспорта позивача вбачається, що останній зареєстрований в [ADDRESS] з 30 серпня 1982 року. (а.с. 11-12) Відповідно до виписки з погосподарьскої книги Чорноминської сільської ради за 1996-1999 роки с. Козлівка Піщанського району Вінницької області по особовому рахунку № [NUMBER] , наданої в відповіді № 865 від 17.05.2024 на адвокатський запит, головою господарства яке відноситься до супільної групи колгоспних дворів, був [PERSON] , [INFO] , а членами колгоспного двору була його дружина [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с.102) Відповідно до довідки відділу у Піщанському районі міжрайонного управління у Крижопольському та Піщанському районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за [PERSON] рахується змемльна частка (пай) на території Чорноминської сільської ради у КСП ім.. Чапаєва с. Чорномин, площею 2,45 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 56688,29 грн, згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації № 23 від 23 січня 2017 року. Сертифікат серії ВН № 0103410 виданий згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації № 197 від 13 вересня 1996 року, вартість землі на день смерті власника складала 13763,4 грн (а.с.8). 15 лютого 2024 року приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Дорошенко Н.І. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті [PERSON] , через відсутність документів, які підтверджують право власнсоті на майно померлого - сертифікату на земельну частку (пай) та пропоущення строку на прийняття спадщини (а.с.7). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частин 1 та 3 статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. При цьому, слід враховувати, що норми пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Верховний Суд України у постанові від 18 грудня 2013 року по справі №6-138цс13 також зробив правовий висновок про те, що відповідно до частин 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на спадкові правовідносини, які виникли після її смерті поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Аналіз положень Розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 524 ЦК УРСР (чинного на час смерті [PERSON] ) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Так, відповідно до статей 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Як вказав Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року по справі № 305/235/17, відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР, чинного на час відкриття та оформлення спадщини після смерті особи, спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. За статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549 та 554 ЦК УРСР спадкоємець фактично прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 2 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Аналіз вказаних норм та судової практики дає підстави вважати, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути зокрема наявність у спадкоємця протягом шестимісячного терміну після смерті спадкодавця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно чи права на нього. Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області Дорошенко Н.І. №27/01-16 від 03 квітня 2024 року, наданої на виконання ухвали суду про витребовування спадкової справи - спадкова справа до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилась (а.с.57) Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 76471849 від 03 квітня 2024 року спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с.59). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти /спадкові договори) № 76471882 від 03 квітня 2024 року інформація щодо заповіту [PERSON] , померлої [INFO] відсутня ( а.с.58). Відповідно до положень п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Враховуючи, що під час розгляду справи на підставі наданих доказів судом встановлено, що позивач [PERSON] , є сином [PERSON] , яка померла [INFO] та відповідно до ст. 529 ЦК УРСР спадкоємцем першої черги на її майно, дослдіженими судом письмовими доказами підтверджено, що [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті матері, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту, що має юридичне значення та вважає за можливе встановити факт прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її сином [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких законних підстав набуття права власності на майно є спадкування. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом 5 цього Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до розпорядження Піщанської районної державної адміністрації Вінницької області № 331 від 24 листопада 2006 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян - членам реформованого КСП ім.Чапаєва с.Чорномин", затверджено протокол розподілу земельних часток (паїв), затверджено технічну документацію із землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), передано у власність із видачею громадянам державних актів на право власності на земельні ділянки взамін сертифікатів, та п.4 розпорядження визначено спадкоємцям громадян, які померли після оформлення в установленому порядку права на спадщину видавати державні акти взамін успадкованих сертифікатів згідно додатку 2 (а.с.36) Додаток 2 до розпорядження містить список громадян власників паїв, де під [NUMBER] зазначено [PERSON] , № сертифікату ВН-0103410 (а.с.37) Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств,сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 - спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7.Абзацами 17 та 18 пункту 3.5. вищевказаного Листа ВССУ передбачено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. За таких умов, враховуючи, що померлій матері позивача [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) в КСП ім. Чапаєва с. Чорномин Піщанського району Вінницької області, а [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги прийняв спадщину після її смерті, беручи до уваги, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину, в тому числі тих, які мають право на обов`язкову частку в спадщині судом не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно після смерті матеріа саме: на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Чапаєва, яка знаходиться на території Чорноминської сільської ради (Піщанської селищної ради) Тульчинського району Вінницької області, площею 2,45 га в умовних кадастрових гектарах згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0103410 виданого на ім`я [PERSON] , згідно розпорядження Піщанської районної державної адміністрації від 13 вересня 1996 року № 197 підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved