Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Описова частина Короткий зміст вимог. Стислий виклад позиції заявника та учасників справи [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою та просить встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження: м. Кіровськ Ворошиловградської області, дата смерті: [INFO] , місце смерті: с. Стара Збур`ївка Голопристанського району Херсонської області. Заявник позбавлений можливості у встановленому законом порядку здійснити реєстрацію факту смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки документи на підтвердження цих обставин видані на тимчасово окупованій території, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Інші процесуальні дії у справі Згідно реєстру передачі справ та матеріалів судді передали справу 19.07.2024 року. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області 19.07.2024 року позовну заяву залишено без руху. 30.07.2024 року надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 30.07.2024 року відкрито окреме провадження у вказаній справі, призначено судове засідання. Пояснення учасників справи. Заявник в судове засідання не з`явилася, в заяві просила справу розглядати у її відсутність. Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у них докази та надавши їм оцінку, вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступного. Пунктом 5 ч. 2ст. 293 ЦПК Українипередбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 8 ч. 1ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження: серії [NUMBER] , виданого Кіровським міським бюро РАЦС Луганської області 15.10.1966 року. [PERSON] 19.12.1987 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу отримала прізвище « [PERSON] », що підтверджується, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис 1291. Копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] так званого «99100030 Симферопольский районный отдел ЗАГС №2 Департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым» є юридично - недійсним, жодних правових наслідків на території України не створює, але вказує на юридичний факт смерті [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Кіровськ Ворошиловградської області, яка померла [INFO] у с. Стара Збур`ївка Голопристанського району Херсонської області. Копія Медичного свідоцтва про смерть №52 від 03.02.2024 року, так званого «Государственного бюджентного учереждение здравоохранения Херсонской области» є юридично - недійсним, жодних правових наслідків на території України не створює, але вказує на юридичний факт смерті [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Кіровськ Ворошиловградської області, яка померла [INFO] у с. Стара Збур`ївка Голопристанського району Херсонської області. Частиною 3 ст. 9 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-який документ виданий органами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у цій справі суд вважає за необхідне взяти до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"є джерелом права в України. В справах "Loiziddo v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia", "IliascuandOthers v. MoldovaandRussia", ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії, Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії", який був наданий на запит Ради Безпеки ООН, у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток, викладений у п. 125 Консультативного висновку, полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Про необхідність врахування актів органів влади з окупованих територій Європейським судом з прав людини у п. 45 рішення по справі Луізіду проти Туреччини» від 18.12.1996 року (заява №15318/89) була викладена правова позиція, що при аналогічних обставинах щодо відсутності ефективного державного контролю Кіпру за такими територіями, міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей і дій, які звідти походять, наприклад актів реєстрації народження, смерті і шлюбу, наслідки яких можуть ігноруватися лише на шкоду мешканців тієї чи іншої території. За таких обставин суд враховує як доказ медичне свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть. Відповідно до роз`яснень наданих в п.13постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. У відповідності зіст. 9 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану"державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Згідно з п.2 ч. 1ст. 17ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану зокрема на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до пункту 5.1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженихнаказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року за №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Згідно роз`яснень наданих в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини справи, досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] знайшла своє обґрунтоване доведення в ході судового розгляду, у зв`язку з чим підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК Україниухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню і є підставою для видачі свідоцтва про смерть. На підставі викладеного,

Outcome: approved