Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

27 червня 2024 року [PERSON] в особі представника [PERSON] за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 295000,00 грн. (двісті дев`яносто п`ять тисяч гривень); інфляційні втрати у сумі: 5937,36 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять сім гривень та сім копійок); три проценти річних у сумі: 4321,15 грн. (чотири тисячі триста двадцять одна гривня та п`ятнадцять копійок). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] отримала від [PERSON] позику у сумі 309000,00 грн., про що власноручно склала розписку від 05.07.202. У розписці відповідач зобов`язалася повернути запозичені кошти на банківську карту позивача до 31.12.2023. Відповідач, шляхом поповнення карткового рахунку Позивача, повернула йому 14 000,00 грн: 27.04.2023 2 000,00 грн.; 19.09.2023 2 000,00 грн.; 25.10.2023 2 000,00 грн.; 03.12.2023 2 000,00 грн.; 25.12.2023 2 000,00 грн.; 02.02.2024 2 000,00 грн.; 13.03.2024 2 000,00 грн. Решти коштів відповідач не повернула ні на банківську карту позивача, ні в будь-який інший спосіб. Таким чином, сума неповернутих відповідачем коштів (сума боргу) становить 295000,00 грн. Відповідач від контакту з позивачем ухиляється, на телефонні дзвінки не відповідає, борг не повертає, що викликало необхідність звернення до суду за захистом майнових прав. Враховуючи факт неповернення боргу, позивачем також нараховано інфляційні втрати за весь час прострочення грошового зобов`язання у сумі 5937,36 грн, та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 4321,15 грн. Ухвалою суду від 05 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Судом на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача направлялась копія ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 липня 2024 року. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних доказів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, відповідно до ухвали суду від 09 серпня 2024 року провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи та проведення розгляду справи без виклику учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 05 липня 2022 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) у простій письмовій формі укладено договір позики грошових коштів на суму 309000,00 грн, про що [PERSON] власноручно складено розписку від 05 липня 2022 року. За умовами\~договору [PERSON] , в присутності [PERSON] , отримала в борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 309000,00 грн, які [PERSON] зобов`язалася повернути частина на карту [PERSON] № [NUMBER] та погасити повністю борг до 31.12.2023. Відповідно до довідки про рух коштів по карті [PERSON] в АТ «Універсал Банк» станом на 26 червня 2024 року, [PERSON] перерахувала на карту позивача грошові кошти в загальному розмірі 14000 грн наступним чином: 27.04.2023 2 000,00 грн.; 19.09.2023 2 000,00 грн.; 25.10.2023 2 000,00 грн.; 03.12.2023 2 000,00 грн.; 25.12.2023 2 000,00 грн.; 02.02.2024 2 000,00 грн.; 13.03.2024 2 000,00 грн. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не збігатися з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передання коштів у борг. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16- ц, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Згідно зі статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт укладення договору позики, передачу грошових коштів відповідачу, часткове повернення суми позики відповідачем, наявність заборгованості за договором позики у розмірі 295000 грн. При цьому відомостей про те, що договір позики визнано судом недійсним матеріали справи не містять. Водночас відповідачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано належним та допустимих доказів належного виконання ним умов договору, не надано доказів повернення грошових коштів в повному обсязі та в строк, визначеному договором. При цьому наявність боргового документа у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов`язку на умовах, визначених договором. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в особі представника [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 295000,00 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та три проценти річних від простроченої суми. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває дотепер. 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану». Відповідно до частини 3 Закону України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19. Відповідно до положень п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналізуючи зміст вказаної норми, суд приходить до висновку, що вона стосується правовідносин, що виникають з договорів позики. Звертаючись до суду, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за період з 01.01.2024 до 26.06.2024. Проте, позивач при проведені розрахунку 3% річних за вказаний період не врахував, що приписами пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що дія статті 625 ЦК України щодо грошових зобов`язань обмежена початком введення у дію воєнного стану. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.01.2024 до 26.06.2024 у розмірі 10258,51грн задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю. Враховуючи викладене, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] частково та стягує на його користь з [PERSON] заборгованість за договором позики від 05 липня 2022 року у розмірі 295000,00 грн, та відмовляє за необґрунтованістю у задоволенні позовних вимог про інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2442,07 грн, що підтверджується квитанцією від 26.06.2024 року. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 2360,00 грн.

Outcome: partial