Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

13.02.2024 представник позивача, за довіреністю у справі - [PERSON] , звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», мотивуючи тим, що 07.12.2018 року між ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8334941, у відповідності до якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ» д.р.н. « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 18.02.2019 о 18 год. 20 хв. на автодорозі 7 км Біла-Церква-смт. Володарка, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ» д.р.н. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volvo» д.р.н. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Volvo» д.р.н. « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2022 по справі №357/4616/19, відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Власник пошкодженого транспортного засобу «Volvo», д.р.н. « [NUMBER] », звернувся до страховика - позивача із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АМ/8334941 від 07.12.2018. Позивачем було відмовлено у здійсненні виплати страхового відшкодування, у зв`язку із відсутністю у страховика документа, який встановлює вину водія забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ» д.р.н. « [NUMBER] » [PERSON] в ДТП. Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, потерпіла особа звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] та ПрАТ «УПСК», про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди та 05.07.2023 суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ярмолою О.Я. було ухвалено рішення у справі №357/10245/22, про стягнення з ПрАТ «УПСК» - позивача страхового відшкодування у розмірі 98 000,00 грн. Так, на підставі страхового акту №044/037/022677/22/1 від 08.08.2023 позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 98 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №162223728 від 08.08.2023. Ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Відповідно до матеріалів справи та рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.07.2023 у справі №357/10245/22, відповідач перед початком руху не забезпечив технічно-справний стан транспортного «ВАЗ» д.р.н. « [NUMBER] », а саме: система робочого гальма перебувала в технічно несправному стані із-за блокування гальмівного трубопроводу, що веде від головного гальмівного циліндра до гальмівного механізму правого переднього колеса шляхом його сплющення та закручування, а також встановлення гальмівних механізмів задніх коліс дискового типу, а відтак відповідно до вимог п. 31.4 а ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів. Як відомо, транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на вищезазначене, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати позивачу завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № АМ/8334941 від 07.12.2018.Тому, просив стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 98000,00 грн та витрати з оплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. 15.02.2024 судом постановлено ухвалу, якою відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 18.03.2024 -11:30 год. 18.03.2024 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 17.04.2024 - 11:00 год, згідно ч.2 ст. 223 ЦПК України. 17.04.2024 справа була знята з розгляду, у зв`язку із перебування головуючого у справі на лікарняному, та перенесена на 21.05.2024 - 10:00 год. 21.05.2024 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 09.07.2024 - 11:00 год, згідно ч.2 ст. 223 ЦПК України. 09.07.2024 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 05.08.2024 - 14:00 год, за клопотанням відповідача. Представник ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», за довіреністю у справі - [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 19.02.2024, 25.03.2024, 18.04.2024, 22.05.2024 та 11.07.2024 подав до суду письмові заяви, в яких просив розгляд справи проводити у відсутності позивача та його представника, позов підтримує і просить його задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що власником ТЗ «ВАЗ» є його сусід - [PERSON] , який його попросив звозити з села в м. Біла Церква і сказав, що все в порядку і ТЗ дозволено експлуатувати. За три дні до ДТП автомобіль «ВАЗ 21093» став на облік та експерт дозволив рухатися на ньому. Він не побачив те, що побачив експерт у ТЗ, поверхово нічого не було видно щодо несправностей. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що 18.02.2019 о 14 год 20 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 21093», д.р.н. [NUMBER] , та рухаючись зі сторони м. Біла Церква в напрямку смт Володарка на 7-му км автодороги Р-17, порушив вимоги п. 1.5, п. 2.3.(а,б), п. 12.1., п.12.3, п.31.4 ПДР України, тобто водій [PERSON] перед виїздом не перевірив технічно-справний стан транспортного засобу, був не уважним до дорожньої обстановки, при виникненні перешкоди не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та експлуатував транспортний засіб за наявності технічних несправностей, при цьому перевозив пасажира на передньому пасажирському сидінні, та допустив зіткнення з автомобілем «Volvo ХС40», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався зі сторони с. Пилипча в напрямку автодороги Р-17, та знаходився за межами смуги руху по напрямку до смт Володарка. В результаті ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 21093» отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці. Також, внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Volvo», д.р.н. [NUMBER] , та автомобіль «ВАЗ 21093», д.р.н. [NUMBER] , отримали механічні пошкодження. 22.02.2022 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/4616/19, яка набрала законної сили 01.03.2022 (а.с. 8-11), [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 05.07.2023 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/10245/22, яке набрало законної сили 08.08.2023, позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», [PERSON] , про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, задоволено частково, стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 429 160,51 грн та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] страхове відшкодування в сумі 98 000,00 грн. Також, вказаним рішенням було встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 21093», д.н.з. [NUMBER] , на момент скоєння зазначеної ДТП, була забезпечена у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», згідно Полісу №АМ/8334941, яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 100 000 грн, франшиза 2000 грн. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС №12-1/504 від 25.04.2019 (а.с. 12-21), на момент огляду автомобіля «ВАЗ 21093», д.н.з. [NUMBER] , система робочого гальма перебуває в технічно несправному стані із-за блокування гальмівного трубопроводу, що веде від головного гальмівного циліндра до гальмівного механізму правого переднього колеса шляхом його сплющення та закручування, а також встановлення гальмівних механізмів задніх коліс дискового типу. Дані несправності виникли перед ДТП в процесі зміни конструкції гальмівної системи автомобіля «ВАЗ 21093», тобто у водія була можливість виявити їх з моменту зміни конструкції гальмівної системи та перед виїздом, і при даних несправностях, відповідно до вимог п. 31.4а ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів. Також, встановлено, що на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/10245/22, яке набрало законної сили 08.08.2023, та на підставі страхового акту №044/037/022677/22/1 від 08.08.2023, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 98000,00 грн, згідно полісу страхування №АМ/8334941 від 07.12.2018, що підтверджується платіжною інструкцією №162223728 від 08.08.2023 (а.с. 32, 33, 34). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі, а по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Ст. 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Ст. 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Ч. 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 Закону №1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону №1961-ІV, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV). Відповідно до п.п. 9.1,9.2 ст. 9 Закону № 1961-IV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Тобто, враховуючи вищезазначене, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» визнало зазначене ДТП страховим випадком, враховуючи рішення суду від 05.07.2023 у справі №357/10245/22, яке набрало законної сили 08.08.2023, виплатило кошти власнику пошкодженого автомобіля 08.08.2023 та звернулось до суду з вказаним позовом з вимогами щодо відшкодування за рахунок відповідача у порядку регресу виплаченої суми страхового відшкодування в розмірі - 98000,00 грн. Як передбачено п. 38.1, п.п (г) 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Суд критично оцінює заперечення відповідача стосовно позову, оскільки в матеріалах справи міститься висновок експертизи Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС №12-1/504 від 25.04.2019, згідно якого транспортний засіб «ВАЗ 21093» д.н.з. [NUMBER] , перебував у технічно несправному стані та відповідно до вимог п. 31.4а ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів з такими недоліками. Крім того, відповідачем не нагадано до суду жодних доказів у спростування доводів позивача. Отже, враховуючи, що відповідач, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, керував технічно-несправним транспортним засобом «ВАЗ 21093» д.н.з. [NUMBER] , а саме система робочого гальма перебувала в технічно несправному стані із-за блокування гальмівного трубопроводу, що веде від головного гальмівного циліндра до гальмівного механізму правого переднього колеса шляхом його сплющення та закручування, а також встановлення гальмівних механізмів задніх коліс дискового типу, дані несправності виникли перед ДТП в процесі зміни конструкції гальмівної системи автомобіля «ВАЗ 21093», у водія була можливість виявити їх перед виїздом, і при даних несправностях відповідно до вимог п. 31.4 (а) ПДР України забороняється експлуатація таких транспортних засобів, що підтверджується висновком експертизи Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС №12-1/504 від 25.04.2019 та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/10245/22, яке набрало законної сили 08.08.2023, позивач виплативши на користь потерпілого [PERSON] спричинену пошкодженням належного їй автомобілю шкоду, згідно платіжної інструкції №162223728 від 08.08.2023, останній набув право регресу до відповідача, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Аналізуючи зазначені норми, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 98000,00 грн в порядку регресу з відповідача, який на момент ДТП керував технічно-несправним автомобілем та своїми діями завдав матеріальних збитків власнику транспортного засобу «Volvo», д.р.н. [NUMBER] , є доведеною та обґрунтованою. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню на користь позивача, понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн, згідно платіжної інструкції №162225538 від 09.02.2024 (а.с. 7).

Outcome: approved