Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Мунтян Т.І. звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що [PERSON] з 2001 року по 24.03.2023 року працював в Акціонерному товаристві «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - АТ «Марганецький ГЗК»). 27.12.2023 року [PERSON] отримав копію наказу № 652-ОП від 30.12.2022 року, яким працівники АТ «Марганецький ГЗК» переведені в режим простою. Разом з копіює наказу [PERSON] отримав також копію акту від 02.01.2023 року, що 02.01.2023 року [PERSON] було зачитано у слух по мобільному телефону за номером [NUMBER] наказ № 652-ОП від 30.12.2022 року про те, що він переведений в режим простою з 01.01.2023 по 31.01.2023 року. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними та незаконними. Так, оскаржуваним наказом необхідність присутності або відсутності працівника на роботі не обумовлена, та відсутній розмір посадового окладу (заробітку), також не зазначено коли саме і яким чином [PERSON] був ознайомлений з цим наказом. Такого тлумачення як акт від 02.01.2023 року, за яким [PERSON] було зачитано у слух по мобільному телефону наказ № 652-ОП від 30.12.2022 року, що він переведений в режим простою, не передбачено КЗпП та є протиправним. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах, при цьому не отримав всі належні йому платежі по заробітній платі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду. Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ № 652-ОП від 30.12.2022 року про простій працівників АТ Марганецький ГЗК з 01 січня 2023 року відносно [PERSON] ; стягнути з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь [PERSON] середній заробіток за час простою не з вини працівника, починаючи з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року. 12.02.2024 року від представника відповідача - Димніч А.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що АТ «Марганецький ГЗК» позовні вимоги [PERSON] не визнає в повному обсязі. З обставинами справи, правовою оцінкою обставин та правовим обґрунтуванням позовних вимог не погоджується з тих підстав, що позивачем пропущено тримісячний строк для звернення до суду, встановлений ст.233 КЗпП України. Позивач був звільнений з АТ «Марганецький ГЗК» 24.03.2023 року за власним бажанням, і того ж дня отримав розрахунок та трудову книжку. З 24.03.2023 року у позивача не виникало питань відносно сум, які були нараховані та виплачені йому при звільненні. Також, з об`єктивних причин на підприємстві виникла необхідність у переведенні у режим простою працівників АТ «Марганецький ГЗК» на період з 01.01.2023 року до відновлення виробничої діяльності, і 30.12.2022 року було видано Наказ № 652-АП «Про простій працівників АТ «Марганецький ГЗК» з 01 січня 2023 року». На підставі наказу [PERSON] було оформлено простій у період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року. У законодавстві не визначений строк, упродовж якого, як довго - годину чи пів року - триватиме простій, роботодавець повинен ознайомити з наказом про простій усіх працівників, яких він стосується. Всі обов`язкові умови, які повинні міститись в наказі про запровадження простою на підприємстві, містяться в Наказі АТ «Марганецький ГЗК» № 652-ОП від 30.12.2022 року, тому вимоги позивача про визнання оскаржуваного наказу незаконним та скасувати є безпідставними. Крім того, [PERSON] просить суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» середній заробіток за час простою не з вини працівника, починаючи з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року, не повідомляючи навіть суд про те, що у цей період знаходився на лікарняному (оформив лист тимчасової непрацездатності). Згідно листа Пенсійного фонду України від 22.02.2023 року № 2800-030401-8/9101 «Щодо лікарняних під час простою», якщо тимчасова непрацездатність почалася до оголошення простою, чи продовжується після його закінчення, в період, коли застрахована особа повинна була, згідно з графіком, виконувати роботу, допомога по тимчасовій непрацездатності надається лише за дні до початку простою та після його закінчення з дня, коли застрахована особа повинна були приступити до доботи. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Мунтян Т.І. просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник АТ «Марганецький ГЗК» просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вислухавши представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до такого. В ході судового розгляду справи встановлено, що 30.12.2022 року на АТ «Марганецький ГЗК» було видано наказ № 652-ОП «Про простій працівників АТ «Марганецький ГЗК» з 01 січня 2023 року» (далі - Наказ № 652-ОП). Необхідність такого наказу обумовлена зупинкою виробничих процесів на Грушевській збагачувальній фабриці через відсутність ринку реалізації товарної продукції, а також неукомплектованості штатної чисельності технологічного персоналу, в тому числі через перебування у відпустках без утримання, неявок на роботу з невстановлених причин, викликаних ворожими обстрілами території міста Марганець. У зв`язку з цим виникла необхідність у переведенні у режим простою працівників АТ «Марганецький ГЗК» на період з 01 січня 2023 року до відновлення виробничої діяльності. На підставі Наказу № 652-ОП «Про простій працівників АТ «Марганецький ГЗК» з 01 січня 2023 року» від 30.12.2022 року працівникам різних структурних підрозділів у січні 2023 року було запроваджено простій. [PERSON] оформлений у простій у період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року. 02.01.2023 року комісією у складі представників відособленої дільниці шахти № 9/10-шахти № 14/15: начальника шахти [PERSON] , начальника дільниці ГПР [PERSON] та гірничого майстра [PERSON] складено акт про те, що 02.01.2023 року [PERSON] у телефонному режимі було повідомлено та зачитано Наказ № 652-ОП від 30.12.2022 року про те, що йому оформлено простій у період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року. Відповідно до ст.34 Кодексу законів про працю України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Саттею 113 КЗпП встановлено, що час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). На законодавчому рівні не встановлено вимог та умов, які б забороняли або обмежували роботодавців у питанні прийняття ними рішення про запровадження простою під час війни. Єдиною обов`язковою умовою є наявність обставин, які спричинили повну зупинку роботи підприємства або його структурних підрозділів, наприклад, знищення або пошкодження майна підприємства, важливих об`єктів інфраструктури (енергетичні та логістичні ресурси), розташування підприємства на тимчасово окупованих територіях або на територіях, де ведуться активні бойові дії тощо. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 206 від 13.09.2022 року «Про внесення змін до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» Марганецьку міську територіальну громаду внесено до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). В наказі № 652-ОП від 30.12.2022 року «Про простій працівників АТ «Марганецький ГЗК» зазначено, що необхідність переведення у режим простою працівників АТ «Марганецький ГЗК» викликана зупинкою виробничих процесів на Грушівській збагачувальній фабриці через відсутність ринку реалізації товарної продукції, а також неукомплектованості штатної чисельності технологічного персоналу, в тому числі через перебування у відпустках без утримання, неявок на роботу з невстановлених причин, викликаних ворожими обстрілами території міста Марганець. Таким чином, з огляду на зазначені в наказі причини, відповідач мав право запроваджувати на підприємстві простій. КЗпП України та інші акти законодавства не регулюють детально порядок оголошення та запровадження простою на підприємстві. Певний алгоритм дій роботодавця міститься у листі Мінпраці від 23.10.2007 р. № 257/06/187-07. Міністерство рекомендує роботодавцям вчиняти такі дії: - видати наказ про оголошення простою (у ньому варто вказати період запровадження або обставину, з якою пов`язуватиметься припинення простою; перелічити працівників, на яких він поширюється; визначити розмір заробітної плати, яка виплачуватиметься працівникам, а також відповідальну особу за доведення до відома цього наказу іншим працівникам); - оформити акт простою (зафіксувати причини, що зумовили зупинення роботи підприємства). Якщо простій матиме цілодобовий характер, у наказі слід визначити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі. Всі зазначені умови виконані відповідачем. Так, в наказі зазначено період запровадження простою, зокрема для [PERSON] - ГРОЗ 6 р. в д.шахти № 9/10 - шахти № 14/15 - на період з 01.012023 року по 31.01.2023 року. Пунктом 3 Наказу № 652-ОП визначено, що працівникам, переліченим в Наказі, дозволено в період простою не перебувати на робочому місці та в межах підприємства до закінчення простою, якщо не виникне термінової потреби поновлення роботи. Відповідно до п.6 Наказу № 652-ОП оплата праці працівникам проводиться відповідно до вимог ст.113 КЗпП України та Колективного договору підприємства з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівнику розряду (окладу). Таким чином твердження позивача про те, що оскаржуваним наказом не обумовлена необхідність присутності або відсутності працівника на роботі та відсутній розмір посадового окладу (заробітку), не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Щодо ознайомлення позивача з наказом про простій в телефонному режимі. Підпунктом 4.2 Наказу № 652-ОП визначено, що у зв`язку із встановленням вище вказаним працівникам режиму простою, керівникам структурних підрозділів довести цей наказ до відома працівникам підпорядкованого структурного підрозділу. Ні оскаржуваним наказом, ні на законодавчому рівні порядок ознайомлення працівників з наказом про простій не визначено. В листі Міністерства праці та соціальної політики України від 23.10.2007 р. № 257/06/187-07 зазначаєть, що про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб (законодавчо не врегульовано порядок такого попередження, тобто попередження можливе й усне, і письмове, головне, щоб своєчасне). Алгоритм попередження роботодавцем працівника даним листом не визначено. Тобто, таке попередження здійснюється на розсуд роботодавця. 02.01.2023 року комісія в складі начальника шахти № 14/15 [PERSON] , начальника дільниці ГПР [PERSON] , гірничого майстра [PERSON] склали акт про те, що 02.01.2023 року [PERSON] було зачитано у слух по мобільному телефону за номером [NUMBER] наказ № 652-ОП від 30.12.2022 про те, що він переведений в режим простою з 01.01.2023 по 31.01.2023 року. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] повідомлено про простій 02.01.2023 року в телефонному режимі, так як він був на лікарняному. Враховуючи викладене, суд не погоджується з твердженням позивача про те, що ознайомлення з наказом про простій в телефонному режимі зі складанням з цього приводу акту є протиправним, оскільки чинним законодавством не передбачено порядку ознайомлення роботодавцем працівників з наказом про простій. Також, [PERSON] не зазначено, яке його право порушено в даному випадку. Щодо оплати праці на час оголошення простою. Статтею 12 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці за час простою не з вини працівника належить до мінімальних державних гарантій в оплаті праці. Простій не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу), що передбачено ст.113 КЗпП та пунктом 6 оскаржуваного наказу. Разом з тим, в ході судового розгляду справи встановлено, що в період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року (час простою) [PERSON] знаходився на лікарняному. В листі Пенсійного фонду України від 22.02.2023 року № 2800-030401-8/9101 «Щодо лікарняних під час простою» зазначено наступне. Статтями 12, 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено право застрахованих осіб на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, яке виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю. Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі страхових виплат, які повністю або частково компенсують втрату заробітної плати у разі настання в неї страхового випадку. Абзацом четвертим пункту 3 розділу I Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність у Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 01.06.2021 № 1066, визначено, що тимчасова непрацездатність особи відповідно до медичного висновку - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або інших причин (вагітність та пологи, карантин тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування, реабілітації, інших заходів медичного характеру та триває до відновлення працездатності або до закінчення причин, які унеможливлюють виконання роботи. У зв`язку з тим, що під час простою відбувається зупинення роботи, яке унеможливлює виконання роботи працівником, у нього у разі хвороби або травми, тривалість якої співпадає з часом простою, не настає стан тимчасової непрацездатності в цей період. Отже, з огляду на зазначене, застрахована особа в період перебування у простої тобто в період зупинення, невиконання роботи, отримує компенсаційну виплату за невідпрацьований час у розмірі не нижче від двох третин тарифної ставки. У разі настання в застрахованої особи одного із страхових випадків, визначених пунктами 1-9 частини первої статті 15 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в період перебування її у простої не з вини працівника втрати заробітної плати не відбувається, а тому здійснювати виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності як компенсацію втраченого заробітку немає підстав. Оскільки [PERSON] в період з 01.01.2023 року по 31.01.2023 року перебував у простої й одночасно знаходився на лікарняному, оплата його простою проводилась відповідно до вимог ст.113 КЗпП України та Колективного договору підприємства з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівнику розряду (окладу), що виключає нарахування та оплату йому середнього заробітку за вказаний період. Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки вони не підтвердженні належними доказами, тобто є необґрунтованими. Крім того, суд вважає слушною думку представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк для звернення до суду. Відповідно до ст.233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. За частиною 2 ст.233 КЗпП, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. 24.03.2023 року [PERSON] був звільнений з АТ «Марганецький ГЗК» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. В судовому засіданні сторона позивача не заперечувала того факту, що [PERSON] отримав розрахунок та трудову книжку у день звільнення. Тобто, тримісячний строк звернення до суду сплив 24.06.2023 року. В позовній заяві позивач зазначає, що про оскаржуваний наказ № 652-ОП від 30.12.2022 року він дізнався лише 27.12.2023 року, коли отримав його копію. Разом з тим, із заявою про надання копії наказу про простій [PERSON] звернувся до АТ «Марганецький ГЗК» лише 12.12.2023 року, тобто майже через рік після повідомлення йому про простій та через дев`ять місяців після звільнення з підприємства. Ні в позові, ні в ході судового розгляду справи позивачем та його представником не наведені поважні причини пропуску строку звернення до суду, встановленого ст.233 КЗпП. В Постанові по справі № 509/3589/16-ц від 21.10.2020 року Верховний Суд зазначає наступне. Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони. Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Крім того, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Оскільки в ході судового розгляду встановлено необґрунтованість позовних вимог [PERSON] , суд вважає, що в позові необхідно відмовити саме з цієї підстави, не застосовуючи позовну давність. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed