Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

19.03.2024 позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина 3-кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Іншими співвласниками зазначеної квартири є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . На цей час вони не можуть дійти згоди щодо порядку користування вказаною квартирою, через що між ними постійно виникають конфліктні ситуації, які призводять до викликів поліції, складення заборонних приписів та протоколів про вчинення домашнього насилля тощо. У зв`язку з цим вона звернулась до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~Просить встановити порядок користування вказаною квартирою, виділивши їй в особисте користування окрему кімнату житловою площею 10,6 кв.м, усі підсобні приміщення - кухню 7 кв.м., коридор 9,6 кв.м., ванну 2 кв.м., вбиральню 1,1 кв.м., кладову 0,7 кв.м. та балкон у кімнаті площею 17,5 кв.м. залишити у спільному користуванні співвласників. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 20.03.2024 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~18.04.2024 від представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката Сивової Я.В. до суду надійшов відзив на позову заяву, в якому відповідачі позов [PERSON] не визнали повністю та зазначили, що запропонований позивачкою порядок користування їх спільною квартирою є необґрунтованим та порушує їх права. Вказана квартира є 3-кмінатною і складається з двох ізольованих кімнат та однією прохідної з балконом №2. Виділення в користування позивачці окремої ізольованої кімнати площею10,6кв.м. і залишення в загальному користування, окрім іншого, балкону №2 в кімнаті 17,5кв.м. суттєво обмежує житлові права інших співвласників та членів їх сімей, які також мають право користуватись спірним житлом. Відповідачі по справі є дорослими різнополими особами, їх спільне проживання в одній ізольованій кімнаті площею 17,2 кв.м. буде суперечити загальноприйнятим у суспільстві норма моралі. Крім того, кожен з відповідачів має членів сім`ї, які на законних підставах мають право користуватись квартирою. Зокрема, в спірній квартирі зареєстровані, крім відповідачки [PERSON] , її донька [PERSON] та малолітні онука [PERSON] , [INFO] . Крім відповідача [PERSON] , в квартирі також зареєстрований його малолітній син [PERSON] , [INFO] . Позивач не доводить належними та допустимими доказами, що існує технічна можливість здійснення перепланування спірної квартири з метою виділення кожному співвласнику окремо ізольованої кімнати. Крім того, сторонами не заперечується, що між ними склались неприязні стосунки, що перешкоджає їх спільному проживанню в одній квартирі. При цьому, позивачка має у власності інше житло, де постійно проживає, а для відповідачів спірна квартирі є їх єдиним житлом. У зв`язку з цим вони вважають, що визначити порядок користування спірною квартирою з додержанням прав та інтересів кожного співвласника неможливо. Також зазначили, що позивачкою не надано доказів понесення витрат на правничу допомогу, не наведено доводів щодо співмірності заявлених витрат зі складністю справи, витраченим адвокатом часом, тому ця вимога задоволенню не підлягає. Просять в позові відмовити повністю. 26.04.2024 від представника позивачки [PERSON] адвоката Фельського С.Л. до суду надійшла відповідь на відзив відповідачів, в якому зазначено, що наведені у відзиві доводи відповідачів є необґрунтованими. По-перше, відповідач [PERSON] не подавав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після їх померлого батька, оскільки на момент смерті батька і до цього часу перебуває за кордоном. На момент смерті батька він не проживав з ним за однією адресою, тому не може вважатись таким, що прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України. Він не є власником/спадкоємцем 1/3 частини спірної квартири і право на спадкування він повинен ще довести. У зв`язку з цим його не можна враховувати при вирішенні спірного питання. По-друге, відповідачі не заявляють вимог про виділення в їх особисте користування певної частини квартири. Як вже зазначалось, відповідач [PERSON] постійно проживає за кордоном та не збирається повертатись, тому не зрозуміло, яким чином він буде притісняти та обмежувати права [PERSON] на проживання в ізольованій кімнаті. У будь-якому випадку порядок користування квартирою може бути змінений у разі зміни певних обставин. Просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Фельський С.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в заявах по суті, просять позов задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Сивова Я.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, просить в позові відмовити повністю. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.\~4,5 ЦПК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ст.41\~Конституції України\~гарантує,\~що кожен\~громадянин має\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю,\~яка набувається\~в порядку,\~визначеному законом. Ніхто\~не може\~бути протиправно\~позбавлений права\~власності.\~Право приватної\~власності є\~непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Аналогічні положення закріплені в ст.319,321 ЦК України. Крім того, відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.\~ Держава не втручається у здійснення власником права власності . \~Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.356 ЦК України\~власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно\~ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. \~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.379,383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , [INFO] , який є батьком сторін. [PERSON] помер [INFO] і після його смерті відкрилась спадщину а вигляді вказаної квартири. Позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] прийняли спадщину кожна по 1/3 частині вищевказаної квартири шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за законом, спадкова справа №58/2022, в спадковому реєстрі № 69266312. 29.03.2023 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лебідь О.А. відповідачці [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом - 1/3 частину квартири [ADDRESS] , реєстровий № 240. 06.04.2023 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лебідь О.А. позивачці [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом - 1/3 частину квартири [ADDRESS] , реєстровий № 270. Право власності позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] кожної на 1/3 частину вказаної квартири зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно інформації Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 09.08.2022 та від 13.03.2023, наданої на запит приватного нотаріуса ЗМНО [PERSON] , на момент смерті [PERSON] , [INFO] , тобто станом на 30.04.2022, крім нього, за адресою: [ADDRESS] були також зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після батька [PERSON] до нотаріуса не звертався, вважається таким, що прийняв спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент смерті спадкодавця проживав з ним за однією адресою. Свідоцтво про право на спадщину за законом не отримував. На момент розгляду цієї справи позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі. Також в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , (донька відповідачки [PERSON] ), малолітня [PERSON] , [INFO] (онука відповідачки [PERSON] ), малолітній [PERSON] , [INFO] (син відповідача [PERSON] ). Згідно з технічним паспортом спірна квартира має загальну площу 67,86кв.м., житлову -45,30кв.м. та складається з 3-х жилих кімнат - №8 площею 17,2 кв.м. з балконом №1 площею 1,08кв.м., №7 площею 17,5 кв.м. з балконом №2 площею 1,08кв.м. та №6 площею 10,6 кв.м., а також кухні №4 площею 7,00 кв.м., коридору №1 площею 9,6 кв.м., ванної кімнати №2 площею 2,00 кв.м., туалету №3 площею 1,1 кв.м., кладової №5 площею 0,7 кв.м.. Згідно з Витягом з ЄРДР від 25.09.2023 до ЄРДР за заявою [PERSON] 23.09.2023 внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками ч.1 ст.125 КК за фактом нанесення їй 15.09.2023 сестрою [PERSON] тілесних ушкоджень. Згідно з висновком судово-медичного спеціаліста №1720/с від 18.09.2023 виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження є легкими. Згідно з талоном-повідомлення єдиного обліку №15848 від 06.11.2023 [PERSON] 03.11.2023 звернулась до поліції із заявою про те, що її сестра змінила замки за адресою: : [ADDRESS] . Згідно з талоном-повідомлення єдиного обліку №9976 від 13.07.2023 [PERSON] 13.07.2023 звернулась до поліції із заявою про те, що 02.07.2023 її сестра [PERSON] самовільно зайшла до квартири за адресою: : [ADDRESS] та без відома заявниці відкрила замок дверей кімнати, де знаходяться особисті речі заявниці. Відповідно до\~ст.12,13,81\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених ними\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами. Кожна сторона\~несе ризик\~настання наслідків,\~пов`язаних із\~вчиненням чи\~невчиненням нею\~процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. \~ \~ \~ \~ Згідно з\~ч.1-3\~ст.89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та часткову обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та національного законодавства України кожна особа має право вільно володіти та розпоряджатись своїм майном. Власник може бути обмежений у вільному володінні його майном лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями\~ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті\~втручання у право. Також суд виходить з того, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. В даному випадку, судом достовірно встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] , кожному належить по 1/3 частині квартири. Право власності на вказану квартиру сторони набули в порядку спадкування за законом після смерті їх батька [PERSON] . Позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, отримали відповідні свідоцтва і їх право власності зареєстровано в установленому законом порядку. Відповідач [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент смерті спадкодавця був зареєстрований з ним за однією адресою. На час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину він не отримав, однак це не позбавляє його право на спадщину, яка належить йому з моменту відкриття спадщини (день смерті спадкодавця). У зв`язку з цим суд відхиляє доводи позивачки [PERSON] про те, що інтереси відповідача [PERSON] не повинні враховуватись при визначенні порядку користування квартирою, оскільки останній на момент смерті спадкодавця з ним фактично не проживав, із заявою про прийняття спадщини не звертався, тобто права на спадщину не має. Також судом достовірно встановлено і це не оспорюється сторонами, що вони не досягли згоди щодо спільного користування зазначеною квартирою, між ними постійно виникають конфліктні ситуації з цього приводу. У зв`язку з тим, що квартира не підлягає поділу в натурі і на даний час жоден із співвласників не вимагає стягнення компенсації вартості своєї частки, суд вважає необхідним встановити порядок користування нею. Доводи відповідачів про наявність у позивачки іншого житла та відсутності необхідності в проживанні в спірній квартирі суд вважає безпідставними, оскільки на право власника вільно володіти та користуватись своїм майном не впливає місце проживання власника та наявність у нього іншого житла. Як вже зазначалось, в межах цієї справи позивачка [PERSON] просить виділити їй в особисте користування житлову кімнату площею 10,6 кв.м., а підсобні приміщення та балкон у кімнаті площею 17,5кв.м. залишити в спільному користуванні. Тобто позивачка не ініціює питання виділення інших житлових кімнат (площею 17,2кв.м. та 17,5кв.м.) відповідачам або визначення будь-якого порядку користування ними. Відповідачі також відповідних вимог не заявили. \~ \~ \~ \~У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні заходи не встановлені, то особа має право обрати спосіб з передбачених ст.16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. \~ \~ \~ \~При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права, а також не допустити порушення прав інших осіб. \~ \~ \~ \~ Виходячи з вищевказаного, з урахуванням характеру спірних правовідносин та змісту порушених прав позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду з цим позовом, суд вважає ефективним способом захисту порушених прав позивачки встановлення порядку користування спірною квартирою із виділенням обом сторонам конкретного житлового приміщення в спірній квартирі, що забезпечить досягнення мети судового захисту - вирішити наявний спір з дотриманням прав усіх учасників спірних правовідносин. Отже, при визначенні конкретного порядку користування суд виходить з того, що частки сторін як співвласників у спірній квартирі є ідеальними кожному належить по 1/3 частині квартири. На цю ідеальну частку кожній стороні припадає по 22,62кв.м. загальної площі та по 15,10кв.м. житлової площі. Кімнат, які б відповідали розміру ідеальних часток кожного співвласника, в квартирі немає. Разом з тим, суд вважає, що у випадку встановлення порядку спільного користування квартирою застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення із забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним не є обов`язковим. Суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, і відхилення в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність в даному випадку є допустимим. Таке рішення суду не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 23.07.2020 у справі №61-25777св18. Крім того, суд враховує, що в спірній квартирі, крім відповідачів [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані члени їх сімей донька та малолітня онука відповідачки [PERSON] , малолітній син відповідача [PERSON] . Вказані особи в силу положень ст.383 ЦК України мають законне право користування вказаною квартирою нарівні з власником, тому визначення порядку користування спірною квартирою без врахування цих осіб буде порушенням їх прав. Таким чином, враховуючи вищевказане, суд вважає можливим встановити такий порядок користування спірною квартирою, а саме, виділити у користування позивачці [PERSON] житлову кімнату 6 площею 10,6кв.м., відповідачці [PERSON] разом з донькою та малолітньою онукою - житлову кімнату 8 площею 17,2кв.м. з балконом площею 1,08кв.м., відповідачу [PERSON] разом з малолітнім сином -житлову кімнату 7 площею 17,5кв.м. з балконом площею 1,08кв.м. Інші приміщення - коридор 1 площею 9,6кв.м., кухню 4 площею 7,0кв.м., ванну 2 площею 2,0кв.м., вбиральню 3 площею 1,1кв.м., кладову 5 площею 0,7кв.м. - залишити у спільному користуванні. В даному випадку позивачці [PERSON] виділяється окрема ізольована житлова кімната, про що вона фактично і просила суд, відповідачці [PERSON] з членами її сім`ї донькою та малолітньою онукою (тобто особами одного полу) виділяється також ізольована житлова кімната, відповідачу [PERSON] з малолітнім сином (також особам одного полу) прохідна кімната, суміжна з кімнатою відповідачки [PERSON] . Відомостей про наявність конфлікту, спору між відповідачами [PERSON] та [PERSON] щодо користування квартирою в справі немає. До того ж сторонами не оспорюється, що жодна із сторін на цей час фактично в квартирі не проживає, тому виділення кожному з співвласників в користування вказаних кімнат жодним чином не буде обмежувати/порушувати їх житлові права. Доводи позивачки [PERSON] про залишення в спільному користуванні сторін балкону в житловій \~ \~ \~ \~ кімнаті площею 17,2кв.м. без визначення долі самої житлової кімнати суд вважає необґрунтованими. В той же час, судом прийнято рішення про необхідність виділення вказаної кімнати відповідачу [PERSON] разом з малолітнім сином. Тому залишення балкону в спільному користуванні сторін, враховуючи наявність між ними неприязних особистих відносин, лише ускладнить ці відносини та не є ефективним. Таким чином, позов [PERSON] слід задовольнити частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивачки понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20грн., тобто з кожного по 605,60грн. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення на користь позивачки витрат на правничу допомогу, то суд виходить з того, що відповідно до ч.2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: \~ \~ \~ \~1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; \~ \~ \~ \~2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. \~ \~ \~ \~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~Розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~Згідно з\~ч.3\~ст.141\~ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує: 1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи; 2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес; 3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. \~ \~ \~ \~В межах цієї справи позивачка [PERSON] просить стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу в розмірі 10\~000,00грн, на підтвердження здійснення яких подала договір про надання правової допомоги б/н від 13.03.2024, укладений з адвокатом Фельським С.Л., рахунок б/н від 13.03.2024 про оплату послуг за договором в розмірі 10\~000,00грн., акт приймання-передачі наданих послуг за договором б/н від 13.03.2024, квитанцію до прибуткового касового ордеру б/н від 13.03.2024 на сплату 10\~000,00грн. \~ \~ \~ \~Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному позивачкою розмірі. В даному випадку встановити з цих документів, в межах якої саме справи позивачці надані оплачені нею юридичні послуги, в якому саме обсязі, неможливо. Детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених у зв`язку з цим витрат позивачкою суду не надано і відповідно перевірити реальність, обґрунтованість, розумність, пропорційність понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, враховуючи, що відповідачі заперечують проти їх стягнення, неможливо. У зв`язку з цим суд вважає необхідним в стягненні з відповідачів на користь позивачки витрат на правничу допомогу відмовити.

Outcome: partial