Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

Заявники в порядку\~ст.\~109\~СК України звернулись до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу. Посилались на те, що 02 червня 2009 року між ними був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №740. Під час шлюбу у них народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Посилаються на те, що спільне життя не склалось, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, шлюб носить формальний характер, сімейне життя фактично припинено. Різного роду конфліктні ситуації через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння призвело до відчуження та втрати почуття поваги та довіри, без чого сімейне життя неможливе. Шлюбні стосунки припинились досить давно, подальше збереження шлюбу неможливе, спір про поділ майна відсутній. Вказували, що їхні діти проживають разом із батьком та знаходяться на його постійному самостійному утриманні та вихованні. Відповідно до ч.\~у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.\~294\~ЦПК справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. В судове засідання заявники не з`явились, від них до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримали та просили заяву задовольнити. На підставі ч. 2\~ст.\~247\~ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Суд, дослідивши матеріали заяви, вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом фактично встановлено, що 02 червня 2009 року між ними був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №740 (а.с.11). Під час шлюбу у них народилось двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.13-14). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 109 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як вбачається з матеріалів справи, між заявниками досягнуто згоди щодо місця проживання та порядку утримання їхніх дітей, а саме [PERSON] та [PERSON] будуть перебувати на самостійному вихованні та утриманні батька, що підтверджується копією нотаріально посвідченого Договору від 24.06.2024 року (а.с.14). Відповідно до наданої довідки, виданої сімейним лікарем від 20.06.2024 р. за медичною допомогою стосовно дітей звертається їхній батько (а.с.15-16). Відповідно до наданої копії договору оренди нерухомого майна від 03.01.2023 року, [PERSON] разом із дітьми проживає по [ADDRESS] без реєстрації (а.с.19-21). Згідно Довідок від 18.06.2024 року виданої Директором Чернівецького ліцею №20, вбачається, що вихованням дітей займається їхній батько [PERSON] (а.с.17-18). Письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] також підтверджується факт самостійного виховання та утримання [PERSON] своїх синів [PERSON] та [PERSON] (а.с.22-28). Згідно ч. 2 ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Заявники звернулись до суду з заявою про розірвання шлюбу 08.07.2024 року та на час розгляду справи із заявами про відкликання заяви в порядку ч. 4\~ст. 109 СК України, дружина та чоловік до суду не звертались. За таких обставин, судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У постановівід 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Оскільки між сторонами на момент розгляду справи відсутній спір між батьками щодо місця проживання дітей, то суд вважає за можливе зазначити з ким залишаться проживати діти після розірвання шлюбу. Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 315ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до\~статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законівУкраїни. Згідно із частиною восьмою статті 7СК\~України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Встановлення факту самостійного виховання малолітніх дітей необхідно для захисту прав та інтересів дітей. Відповідно до ч. 1\~ст.\~319\~ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини самостійного виховання, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. У суду не має підстав сумніватись в достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд вважає, що заявниками доведений факт, що [PERSON] самостійно виховує та утримує синів [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved