Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

5.10.202 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідачки борг за кредитним договором № 764603199 у розмірі 74\~940,90 грн., також просить стягнути понесені судові витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач вказує, що 16.08.2021р. між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №764603199 згідно умов якого останній надано кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 17\~590 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 28.11.2018р. між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №764603199 від 16.08.2021р. укладеним між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] 31.12.2020 Додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників № 156 від 19.10.2021 до договору факторингу №28/1118-01 від 24.11.2022р. ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №764603199 від 16.08.2021р. 20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №764603199 від 16.08.2021р. укладеним між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] . Відповідно до реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023. до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022р. ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] , на суму 74\~940,90 грн., з яких: 17\~589,26 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 57\~351,64 грн. заборгованість за відсотками. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Всупереч умовам кредитного договору, [PERSON] не виконала свого зобов`язання. Після відступлення ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до [PERSON] , остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, тому позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість кредитним договором №764603199 від 16.08.2021 в розмірі 74\~940,90 грн., а також сплачені при подачі позову судові витрати. Ухвалою від 10.11.2023 року у справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду на 30.01.2024, в порядку спрощеного позовного провадження. 29.11.2023р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідачка вказує, що позов не визнає. Зазначає, що не визнає факту укладення кредитного договору, а тим більше використання одноразового ідентифікатора, що вказаний у кредитному договорі. Позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування їй коштів по кредитному договору. Також зазначає, позивачем до позовної заяви не додано договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та реєстру боржників № 156 від 19.10.2021 та доказів здійснення фактором оплати за відступлені ним права вимоги, тобто позивачем не доведено факту переходу права вимоги до неї за укладеним договором. Крім того, просила здійснити розподіл судових витрат, а саме стягнути з позивача на її користь витрати за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 8 000 грн. 30.01.2024 справу знято з розгляду на 14.03.2024. 14.03.2024 справу знято з розгляду на 28.05.2024. 28.05.2024 справу знято з розгляду на 24.07.2024. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутністю. Представник відповідача та відповідачка в судове засідання не з`явилися, представник відповідачки подав на адресу суду відзив на позовну заяву в якому просив у задоволенні позову відмовити та вирішити питання щодо розподілу судових витрат та заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідачки. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що 16.08.2021р. між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №764603199 згідно умов якого останній надано кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 17\~590 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а.с. 4-5, 5-8. 31.12.2020 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 відповідно до умов якої сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції, а.с. 9-13. 20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20102022, відповідно до умов якого сторони визначили, що до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №764603199 від 16.08.2021р. укладеним між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] , а.с. 12-13 Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022р. сторони визначили, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] , за кредитним договором №764603199 від 16.08.2021р. на суму 74\~940,90 грн., з яких: 17\~589,26 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 57\~351,64 грн. заборгованість за відсотками, а.с. 14. Як вказує позивач згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №764603199 16.08.2021р. станом на 31.08.2023 р. за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 74\~940,90 грн. з яких: 17\~589,26 грн.\~- сума заборгованості за основною сумою боргу, 57\~351,64 грн.\~- заборгованість за відсотками, а.с. 15. Оцінка суду. Відповідно до частин 1, 2\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Водночас, електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі 732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі 127/33824/19 тощо. Таким чином суд вважає, що вказаний кредитний договір, який укладений в електронній формі, відповідає вимогам Закону і доводить факт існування волевиявлення сторін на його укладання, оскільки форма та порядок укладання договору відбулось саме у змішаній формі - підписання позичальником кредитного договору шляхом засвідчення генерацією ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який в подальшому також буде використовуватися для накладеного удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Зазначені дії свідчать про укладання електронного договору у спрощеній формі (не у вигляді окремого документу). В той же час, саме по собі звернення відповідача до ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» із заявою про надання кредиту, погодження між сторонами умов кредитування та підписання кредитного договору не є доказом фактичного отримання позичальником кредитних коштів. При цьому, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Так, у даному випадку доказів отримання відповідачем кредитних коштів на обумовлену суму (квитанцій, платіжних інструкцій, виписок по банківському рахунку) суду не надано, клопотань про витребування доказів стороною також не заявлено. Надані додатки до договору також не містить інформації про дату і суму перерахування відповідачу коштів первісним кредитором. Суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є саме первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Посилання позивача на розрахунок заборгованості за кредитним договором, як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та не містить відомостей про рух коштів. Крім того, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Як вбачається із матеріалів справи, у даному випадку позивачем не надано допустимих і достовірних доказів переходу права вимоги від первісного кредитора -ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до нового кредитора -ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за кредитним договором №764603199 від 16.08.2021р. При цьому, суд критично оцінює і не може взяти уваги додаткову угоду від від 31.12.2020 , оскільки на час її укладення будь яких кредитних зобовязань [PERSON] ще не існувало. Суд зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до вимог ч. 3 та 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.ст.\~76,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Частинами першою-третьою\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило розглянути справу у його відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляло. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не підтверджені матеріалами справи та є не доведеними. Згідно\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з поміж іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із договором про надання професійної правової допомоги №б/н/23 від 13.11.2023, укладеного між адвокатом Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та [PERSON] , адвокат зобов`язався надати правову допомоги. У акті виконаних робіт від 28.11.2023, наведено перелік наданих клієнту послуг, а саме: усна консультація 1 год. 500 грн., вивчення та аналіз позовної заяви з додатками 2,5 год. 2 500 грн., складання, оформлення, подання відзиву на позовну заяву 8 год. 5 000 грн., а.с. 87-88, 89, 90,91. Згідно платіжних інструкцій №513206508 від 15.11.2023р. та №519171516 від 30.11.2023р. відповідачем було сплачено 8 000 грн. за договором про надання правничої допомоги, а.с. 49, 93. Отже, суд вважає, що відповідачем доведено і документально підтверджено витрати на правничу допомогу в загальній сумі 8 000 грн., які слід стягнути з позивача. У ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з позивача на користь відповідача слід стягнути 8 000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved