Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення компенсації частини вартості відчуженого майна. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 14.10.2014 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають двох дітей. У шлюбі, за спільні кошти через аукціон, замовивши його закордоном було придбано автомобіль марки Subaru Outback, 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] . Після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну, позивач з дітьми була вимушена виїхати у більш безпечне місце за кордон. Під час перебування за кордоном був привезений замовлений ними автомобіль, у зв`язку із чим позивачем було направлено відповідачу нотаріальну довіреність з правом поставити автомобіль на облік та вчиняти дії для належного оформлення права власності. У зв`язку із чим право власності на транспортний засіб було зареєстровано за відповідачем. У вересні позивач повернувшись в Україну дізналася про подачу відповідачем позову до суду розірвання шлюбу та продаж спільного автомобіля. Згоду на відчуження спільного сумісного майна, а саме зазначеного автомобіля, позивач, а ні в усній формі, а ні в письмовій не давала, та взагалі про його відчуження дізналась виключно після повернення в Україну. Оскільки відповідач самовільно розпорядився об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, без будь-якого попередження, просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію 1/2 частини вартості відчуженого автомобіля у розмірі 281\~455, 00 грн., що становить 1/2 частину середньої ринкової вартості спірного автомобіля. Окрім того, просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання по даній справі. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14.05.2024 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Від представника\~відповідача до\~суду надійшов\~відзив на\~позовну заяву,\~в якому\~заначив,\~що позовні\~вимоги не\~визнають,\~вважають їх\~необґрунтованими та\~не законними. В шлюбі відповідачем придбано транспортний засіб Subaru Outback, 2015 року випуску, колір білий, VIN: [NUMBER] . Спірний транспортний засіб придбавався в США на автомобільному онлайн-аукціоні Copart, Inc., що підтверджується рахунком на оплату лота № 33617032 від 17.02.2022 року, вартість лоту склала 6\~658,00 доларів США. Додатково при придбанні спірного транспортного засобу було сплачено митні платежі в розмірі 111 487,56 грн., що підтверджується вантажною митною декларацією (форма МД-2). Спірний транспортний засіб був пошкоджений після дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується фото ТЗ, актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу [NUMBER] / [NUMBER] . Даний транспортний засіб придбавався частково за кошти отриманні відповідачем в борг за розпискою від 10.02.2022 року в розмірі 5\~000,00 доларів США, частково за кошти отримані від продажу спільного транспортного засобу, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу № 8046/2022/3106175 від 12.02.2022 року. Позивачу було відомо за отримані в борг кошти на придбання спірного транспортного засобу. Оскільки транспортний засіб був пошкоджений після ДТП також були витрати на його ремонт, що підтверджується наступними доказами: замовлення-наряд № ТК00007920 від 27.08.2022, акт на виконані роботи № 2469, накладна № 170346, накладна № 170341, акт на виконані роботи № 2564, акт на виконані роботи № 2716, видатковою накладною № 171431, акт на виконані роботи № 507, акт на виконані роботи № 533, замовлення-наряд № ТК00008891, акт на виконані роботи № 865, на загальну суму 46 199,18 грн. Додатково відповідачем в борг бралися кошти в розмірі 3 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою від 03.02.2023 року. Зазначені кошти відповідачем частково було використано на ремонт спірного транспортного засобу та частково погашено заборгованість за кредитною карткою: [NUMBER] , рахунок [NUMBER] . Кошти за кредитною карткою також використовувалися в інтересах сім`ї, коли позивач разом з дітьми перебували за кордоном в Німеччині, відповідач приїздив до них та здійснював там певні розрахунки. Позивач була обізнана щодо боргових зобов`язань відповідача, що підтверджується перепискою у мобільному додатку Viber, в сімейній групі «Воловики» учасниками якої були: позивач, відповідач, [PERSON] (дружина брата відповідача) та [PERSON] (брат відповідача). Щоб повернути борги відповідач за взаємною згодою з позивачем продав спірний транспортний засіб за 450\~000,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу № 8046/2023/3952433 від 22.07.2023 року. З коштів отриманих за продаж спірного транспортного засобу відповідач повернув борги на загальну суму 8\~000, 00 доларів США, шо підтверджується розписками, залишок коштів використано сторонами в інтересах сім`ї та на її потреби. На підставі викладеного просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представником позивача до суду було подано відповідь на відзив, в якому зазначила, що грошові кошти у розмірі 7 349 доларів США, за купівлю спірного транспортного засобу було перераховано позивачем зі свого особистого банківського рахунку, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями в іноземній валюті (МТ 103 вихідний через SWIFT). Зазначила, що позивачу не було відомо щодо отримання в борг відповідачем грошових коштів у розмірі саме 5000 доларів США від його брата, а було відомо лише про кошти у розмірі 3 000 доларів США, які відповідач отримав від свого брата, щодо розписки взагалі не було жодної мови. 14.05.2022 року позивачем було перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 1\~500,00 Євро для проживання, а також, перебуваючи півтора року в Німеччині неодноразово направляла відповідачу посилки з продуктами харчування, одягом, та іншим, в речі позивач клала гроші для відповідача загальна сума яких за всі переслані посилки складає - 4 600 Євро. З цих коштів відповідач повернув своєму брату борг у розмірі 1500 Євро, що підтверджується роздруківкою з застосунку Вайбер з групи «Воловики» та сплачував, ремонт придбаного автомобіля. Про отримання відповідачем в борг коштів у розмірі 3000, 00 доларів США позивач обізнана не була та вперше побачила розписку про отримання цих коштів від невідомої їй особи - [PERSON] отримавши відзив на позову заяву. За цими фактами позивач звернулась з заявою про вчинення кримінального правопорушення до Вишгородського районного управління поліції ГУПП у Київській області. Взаємної згоди на продаж автомобіля не було, автомобіль було продано без належної нотаріально засвідченої згоди позивача на продаж спільного сумісного майна, яке було набуто у шлюбі і зареєстровано на ім`я відповідача лише тому, що позивач перебувала за кордоном з дітьми та виписала на ім`я відповідача довіреність, яка дала йому змогу поставній на облік транспортний засіб та отримати на себе право власності на автомобіль. Про залишок коштів, які ніби то використано сторонами в інтересах сім`ї та на її потреби, жодними доказами не підтверджено. Відтак, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, надала аналогічні пояснення викладеним у позові та у відповіді на відзив. Відповідач та його представник у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували, надали аналогічні пояснення викладеним у відзиві на позовну заяву. Крім того, представник відповідача наголосив, що для визнання вартості спірного автомобіля повинна бути врахована ціна, вказана у договорі купівлі-продажу. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2014 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2103. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06.02.2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Судом встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі ними було придбано на автомобільному онлайн-аукціоні транспортний засіб Subaru Outback, 2015 року випуску, колір білий, VIN: [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за відповідачем. З договору купівлі-продажу транспортного засобу 8046/2023/3952422 від 22.07.2023 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] відчужив на користь [PERSON] транспортний засіб марки Subaru модель Outback, 2015 року випуску, колір білий, VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] за 450\~000, 00 грн. Позивач вказала, що згоду на відчуження спільного сумісного майна, а саме зазначеного автомобіля, а ні в усній формі, а ні в письмовій не давала, та взагалі про його відчуження дізналась виключно у листопаді 2023 року. Статтею 51 Конституції України закріплено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. ст. 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності на майно, яке набуте ними в період шлюбу, що означає, що а ні дружина, а ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі, в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком, як про це вказано у Постанові ВС від 05 вересня 2018 року у справі № 337/804/16-ц. Судом встановлено, що автомобіль був придбаний подружжям за час перебування в шлюбі, що і не спростовувалось відповідачем під час розгляду справи у суді, проте заперечується про його відчуження без згоди позивача та не в інтересах сім`ї. Так, відповідач та його представник у судовому засіданні наголошували, що з коштів отриманих за продаж спірного транспортного засобу відповідач повернув борги на загальну суму 8 000, 00 доларів США, шо підтверджується розписками, а залишок коштів було використано сторонами в інтересах сім`ї та на її потреби, однак такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки долучені розписки не свідчать про те, що саме з коштів отриманих від продажу спірного автомобіля відповідачем було здійснено повернення отриманих в борг коштів, а виключно їх повернення в день відчуження автомобіля про це не свідчить. Відповідачем суду не надано жодних доказів і на підтвердження того, що кошти було використано сторонами в інтересах сім`ї та на її потреби. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, у суду не викликає сумнівів, що автомобіль був придбаний у період перебування позивача та відповідача у шлюбі, тобто належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Таким чином, відповідач здійснив відчуження автомобіля проти волі позивача, оскільки вона не надавала йому письмової згоди на продаж автомобілю, як це вимагають положення ст. 65 СК України. Суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження доводів відповідача щодо обізнаності та згоди позивача на відчуження спільного майна. Крім того, відповідач не надав доказів, що вчинив продаж автомобіля в інтересах сім`ї чи або на її потреби. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 (справа №554/8023/15-ц, провадження №14-130цс19) зазначає, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, оскільки відповідач самостійно розпорядився автомобілем, незважаючи на необхідність отримання відповідно до положень ст. 65 Сімейного Кодексу України письмової згоди на відчуження такого цінного майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, без згоди позивача на це і не в інтересах сім`ї, то вартість відчуженого автомобіля має бути врахована при поділі майна подружжя, а позивач має право на компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля. Аналізуючи вказані положення законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації, оскільки спірний автомобіль набутий сторонами за час перебування їх у шлюбі та відчужений відповідачем без згоди позивача, чим порушено право власності останньої. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивачем порушено питання про стягнення з відповідача грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля згідно його середньої ринкової вартості станом на 25.12.2023 року, однак враховуючи, що в договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації частини автомобіля від вартості його продажу, що становить 225\~000, 00 грн. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 вартості відчуженого автомобіля марки «Subaru Outback» 2015 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN: [NUMBER] у розмірі 225 000 (двісті двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок. Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 2\~250, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial