Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

У квітні 2021 позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 31 466,54 грн, заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 7708,43 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 39 907,19 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 12 529,05 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію, у зв`язку з чим здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. На підставі типового договору опубліковано договір про надання послуг в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 №34 (5085). Квартира за адресою: [ADDRESS] під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому порядку не відмовлявся. Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість. Позивач на підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 послуг. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08.04.2021 позовну заяву залишено без руху. 29.12.2021 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків з детальним розрахунком заборгованості. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20.05.2022 відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. 01.12.2022 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з викладенням заперечень проти неї. Зазначила, що заборгованість була погашена 26.11.2022 у повному обсязі, на підтвердження чого до відзиву на позовну заяву додала копії електронних квитанцій. Просила також не стягувати з неї судовий збір так як має статус багатодітної матері. 22.12.2022 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Просили стягнути з позивача на їх корись заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги за централізованого опалення у розмірі 13013,81 грн., заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги за централізованого постачання гарячої води у розмірі 1385,07 грн., витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33,00 грн. та судові витрати в сумі 2270,00 грн. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] під`єднана до внутрішньо будинкової системи теплопостачання, а отже [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Згідно з договором про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Таким чином, КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до позивача щодо виконання нею грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надає позивач. Позивач зазначає, що з урахуванням часткової оплати відповідачем, заборгованість за спожиті послуги до 01.05.2018 з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, що утворилася за адресою: [ADDRESS] становить: - 13013,81 грн. борг за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення (залишок станом на 0.12.2022), - 1385,07 грн. борг за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води (залишок станом на 01.12.2022). Відповідач подала до суду копії квитанцій: від 26.11.2022 року №204/330 на суму 14237,48 грн, від 26.11.2022 року №205/331 на суму 6000 грн. за постачання гарячої води; від 26.11.2022 №211/339 на суму 14 500 грн., від 26.11.2022 №228/366 на суму 12 500 грн., від 26.11.2022 №230/371 на суму 14 373,73 грн., від 26.11.2022 №238/390 на суму 13000 грн., від 26.11.2022 №239/391 на суму 12000 грн., від 26.11.2022 №241/393 на суму 5000 грн. за централізоване опалення. Отже, заборгованість,що утворилась з 01.05.2018 за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем станом на 01.12.2022 сплачено повністю. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Хоча у ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 викладено правовий висновок, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, відсутність укладеного договору не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати надані їй послуги. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що за відповідачем станом на 01.12.2022 р. перед позивачем обліковується заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення в розмірі 13013,81 грн, за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 1385,07 грн, що підтверджується довідкою від 21.12.2022. Відповідачем належними та допустимим доказами не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Варто також зазначити, що до матеріалів справи не надано доказів того, що відповідач звертався до позивача про перерахунок заборгованості у зв`язку з недотриманням вимог закону. Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем чи його представником не надано. Судом не встановлено наявність звернень до виконавця із претензіями з питання ненадання послуги (пункт 5 частини 1 статті 20, пункт 6 частини 2 статті 21 Закону №1875-IV). Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, викладені в відзиві, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За змістом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто позивач, з урахуванням визначених нормами процесуального законодавства принципів змагальності та диспозитивності, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач є споживачем послуг, який не виконував належним чином свої зобов`язання щодо оплати наданих йому послуг. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення в розмірі 13013,81 грн, за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 1385,07 грн. Згідно ст. 142 ч.3 ЦПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. З огляду на викладене, враховуючи приписи ст.ст.141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 2270,00 грн. та витрати, пов`язані з розглядом справи з отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в сумі - 33 грн. 00 коп., Враховуючи викладене,

Outcome: approved