Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути на свою користь загальну суму коштів у розмірі 1\~967\~415,23 грн., що виникла у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем вимог договору доручення від 10.02.2016, з яких: 62\~793,59 грн. інфляційні втрати, 14\~285,64 грн. 3% річних та 1\~890\~336,00 грн. пеня. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 10 лютого 2016 року він уклав з відповідачем договір доручення, посвідчений і зареєстрований за № 72 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Постановою Соломянського районного суду м. Києва від 01 вересня 2016 року було зобов`язано Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплату [PERSON] одноразову грошову допомогу внаслідок настання ІІ групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановленні інвалідності. 07 листопада 2016 року відповідач отримав суму у розмірі 243\~600,00 грн. одноразової грошової допомоги. У зв`язку з чим довіритель зобов`язаний був сплатити 50% від отриманої суми на користь повіреного відповідно до умов договору доручення. Він, позивач, звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму заборгованості за послуги представництва, згідно з договором доручення у сумі 121\~800,00 грн., а також за період з 24.11.2016 по 13.05.2019 включно нараховані суму інфляційних втрат в розмірі 36\~832,17 грн., суму річних в розмірі 9\~009,86 грн. та пеня в сумі 1\~627\~248,00 грн. Заочним рішенням суду від 03 лютого 2023 року його зустрічний позов задоволено. Указане рішення виконане [PERSON] 11 квітня 2023 року в рамках виконавчого провадження № 71444502, що підтверджується квитанцією від 11.04.2023. Таким чином, відповідачем сплачено на користь позивача основну суму заборгованості за договором доручення, а також інфляційні втрати, 3% річних та пеню за період до 13 квітня 2019 року, а тому підлягають стягненню інфляційні втрати, 3% річних та пеня за період з 14.05.2019 по 10.04.2023. Тому просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21 травня 2024 троку закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники процесу не з`явилися. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його та позивача відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Від адвоката Міхайлів Е.П. в котре надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням відповідача за кордоном. Справа перебуває у суді вже тривалий час, тому суд вважає за необхідне розглянути справу по суті на підставі тих доказів , які є в матеріалах цивільної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 10 лютого 2016 року [PERSON] , як довіритель, уклав із [PERSON] , як повіреним, договір доручення, посвідчений і зареєстрований за № 72 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В. Відповідно до підпункту 1.1. договору, повірений зобов`язується представляти інтереси довірителя у державних органах, підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності, судових органах, у правоохоронних органах, прокуратурі та у державній виконавчій службі Міністерства юстиції України з питань виконання рішення суду, яке набрало законної сили, стосовно недоотриманої одноразової грошової допомоги за фактом настання у довірителя інвалідності другої групи, що сталася внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 243\~000, 00 грн. За змістом підпункту 4.1. укладеного [PERSON] і [PERSON] договору, довіритель за здійснення представництва сплачує повіреному винагороду у розмірі 50 відсотків від грошових коштів, які будуть фактично отримані довірителем у рахунок сплати допомоги, розмір якої зазначено у п.п. 1.1. цього договору. Сторони договору погодили, згідно з підпунктом 4.2. договору, що довіритель повинен сплатити винагороду, вказану у підпункті 4.1., не пізніше десяти робочих днів з дати зарахування коштів на банківський рахунок довірителя чи з дати отримання коштів в інший спосіб. У разі невиконання п.п. 4.2 цього договору чи відмови довірителя від сплати повіреному винагороди в обсязі, визначеному в п.п. 4.1., 4.5. цього договору, довіритель сплачує повіреному пеню у розмірі 2 відсотків від загальної суми винагороди за кожен прострочений день, починаючи з дня, визначеного у п.п. 4.2 цього договору, як передбачено умовами підпункту 5.1. договору. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2023 року у справі № 211/129/18-ц, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек Анжеліка Василівна про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості у розмірі 121\~800, 00 грн., суму інфляційних втрат 36\~832, 17 грн., суму трьох відсотків річних 9\~009, 86 грн., суму пені 5\~000, 00 грн. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з вимогами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на вищенаведені норми права, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц, провадження № 14-241 цс 19\~та № 646/14523/15-ц, провадження № 14-591 цс 18. Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148 св 18, зроблено аналогічний висновок щодо подібних правовідносин. Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446 цс 18, вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу\~має братися\~прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 711/4585/22 (провадження № 61-8119 св 21). Стосовно стягнення пені за період з 14.05.2019 по 10.04.2023, то відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду\~від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14/10цс18), від 4 липня 2018 року\~у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо «банк використав право вимоги\~дострокового повернення\~усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену\~в договорі\~неустойку у\~разі пред`явлення\~вимоги до\~позичальника про дострокове погашення боргу на підставі\~статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №\~\~922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625\~ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Відповідно до пункту 8.35. постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14?591цс18). У пункті 8.22. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених\~статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). Звертаючись у травня 2019 року до суду з уточненим зустрічним позовом до відповідача, позивач просив стягнути пеню за період з 24.11.2016 по 13.05.2019 на суму 1\~627\~248,00 грн, яка була частково задоволена рішенням суду від 03 лютого 2023 року. За таких обставин немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені за невиконання умов договору, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, у тому числі невиконання судового рішення. За таких обставин підлягають задоволенню вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 03 лютого 2023 року (дата винесення судового рішення) по 11 квітня 2023 року (дата виконання судового рішення). Загальна сума боргу за рішенням суду від 03.02.2023 становить 172\~642,03 грн., період прострочення 67 днів (з 03.02.2023 по 11.04.2023). Індекс інфляції у лютому 2023 року 100,7, у березні 2023 року 101.5, сума збитків від інфляції: склала 3\~816,25\~грн. виходячи з розрахунку 100,70% ? 101,50% = 102,211% (за період лютий 2023, березень 2023) [Інфляційні нарахування] =\~172\~642,03 грн\~(сума боргу) ? 102,211% (сукупний індекс інфляції) / 100% -\~172\~642,03 грн\~(сума боргу). 3% річних становить 950,71 грн. із розрахунку 172\~642,03 грн\~(сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 67 (кількість днів) / 365 (днів у році). Указані суми підлягають відшкодуванню позивачу. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved