Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

[PERSON] звернувся в Берегівський районний суд Закарпатської області із позовною заявою до виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] , про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно. Зокрема: -розділити на рівні частки між співвласниками квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; -визначити, що частка [PERSON] , [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становить 1/3 (одну третю) її частину; частка [PERSON] , [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становить 1/3 (одну третю) її частину; частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становить 1/3 (одну третю) її частину; -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , мешканцем [ADDRESS] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на нерухоме майно, а саме: 2/3 (дві третіх) частки на квартиру [ADDRESS] . Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Так, позивачу, його матері [PERSON] та покійному батьку позивача [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира під [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить належна йому частка вказаної вище квартири. Зважаючи на те, що вищезазначені особи всі проживали разом за вказаною адресою, тому в розумінні ст.ст. 1217, 1220, 1222, 1223, 1226, 1261, 1268 ЦК України, позивач прийняв спадкове майно за померлим батьком. Крім цього, мати позивача [PERSON] , яка є співвласницею квартири, написала заяву про відмову від прийняття спадщини в розмірі належній їй частки за померлим [PERSON] .. Отже, єдиним спадкоємцем на частку належну померлому батьку є позивач його син [PERSON] .. Разом з цим, при усному зверненні до нотаріуса позивачу було відмовлено в оформленні права на спадщину у зв`язку з тим, що квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у спільній сумісній власності, а визначення часток кожного з власників відсутнє. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. При цьому, у позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Представник відповідача виконавчого комітету Берегівської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому, подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними в матеріалах справи документами. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про місце, дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 15 ЦК України передбачено що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, судом встановлено, що згідно Свідоцтва про\~право власності\~на житло\~від 25.03.1998\~року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира під [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру також підтверджується копією Технічного паспорту на квартиру. Згідно копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.10.2014 року [PERSON] помер [INFO] . Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 2 та ч. 3 ст. 372 ЦК України). Отже, враховуючи вищенаведені норми закону та прийняття спадщини позивачем за померлим батьком, в розумінні ст.ст. 1217, 1220, 1222, 1223, 1226, 1261, 1268 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовну вимогу щодо визначення частки кожного співвласника, в тому числі покійного [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру у розмірі по 1/3 її частини кожному відповідатиме об`єктивній дійсності та буде законним з метою визнання права власності на частку квартири за померлим. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч. 1 ст. 1258 ЦК України). Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною (ч. 3 та ч. 5 ст. 1273 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Статтею 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 584/639/19 (провадження № 61-10930св20) зазначено, що "за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Цивільним законодавством не передбачено обмеження строку, у який спадкоємець, що прийняв спадщину, може зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку або звернутись до суду за захистом свого права, а тому підстави для застосування позовної давності до спірних правовідносин відсутні". Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 543/994/17, провадження № 61-6125св21. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року в справі № 523/3522/16-ц зроблено висновок, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, до складу спадщини може входити нерухоме майно спадкодавця, право власності на яке належним чином не зареєстроване, проте набуття такого права власності відбулось з дотриманням чинного законодавства. Так, матеріали справи містять копію заяви [PERSON] , яка є співвласницею квартири, про відмову від прийняття спадщини в розмірі належній їй частки за померлим [PERSON] .. Тому, єдиним спадкоємцем на частку належну померлому батьку [PERSON] є позивач [PERSON] .. За таких обставин, оскільки наявні для того законні підстави, а саме позивачем доведено належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги, тому позовну заяву [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. Зокрема: -розділити на рівні частки між співвласниками квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; -визначити, що частка [PERSON] , [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становить 1/3 (одну третю) її частину; частка [PERSON] , [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становить 1/3 (одну третю) її частину; частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становить 1/3 (одну третю) її частину; -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , мешканцем [ADDRESS] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на нерухоме майно, а саме: 2/3 (дві третіх) частки на квартиру [ADDRESS] .

Outcome: approved