Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

07.11.2023 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до відповідача Харківської міської ради, в якому просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] , з липня 2015 року по [INFO] і є спадкоємцем четвертої черги; визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння по [ADDRESS] та земельну ділянку під ним 0,1000 га кадастровий номер 6310137900:16:004:0002, на домоволодіння по [ADDRESS] та земельну ділянку під ним 0,0885 га кадастровий номер 6310137900:14:014:0001, на земельну ділянку 0,1200 га, розташовану на території Таранівської сільської ради с.т. «Пролісок» №108 у Зміївському районі Харківської області державний акт №5550 від 7 листопада 2000 року, і на акції Заводу «Елеватормельмаш» (сертифікат № 5114 виданий 24 квітня 1996 року, сертифікат №288 виданий 24 квітня 1996 року, сертифікат № [NUMBER] виданий 24 квітня 1996 року, сертифікат №5076 виданий 24 квітня 1996 року, сертифікат № [NUMBER] виданий 24 квітня 1996 року) після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.06.2023 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив встановити факт його постійного проживання в період з липня 2015 року по 28.06.2022 року разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] . Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.08.2023 року в задоволенні позову було відмовлено за недостатності доказів постійного проживання на протязі останніх п`яти років. Заочне рішення [PERSON] було оскаржено, оскільки суд не надав позивачу час для надання доказів, а також не надав оцінку пред`явленим доказам. Постановою Харківського апеляційного суду від 18 жовтня 2023 року заочне рішення Жовтневого суду м. Харкова змінено, відмовлено з задоволені позову з інших мотивів, а саме через те, що [PERSON] не може бути відповідачем по справі, оскільки спадщину у встановлений строк не прийняв, а належним відповідачем повинна бути Харківська міська рада. Справа повинна розглядатися в позовному провадженні. Крім того апеляційний суд в мотивувальній частині постанови зазначив, що висновок суду першої інстанції про ненадання належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання з [PERSON] , ведення ними спільного бюджету, господарства та побуту, спільної праці, тобто недоведеність позовних вимог, є помилковим та передчасним. Між тим, як зазначає позивач, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , місце народження - Україна, Харківської області, село хут. Вишневий сад, яка на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Мати спадкодавця, [PERSON] , померла [INFO] , батько спадкодавця - [PERSON] , помер [INFO] . На час відкриття спадщини [PERSON] у шлюбі не перебувала. Дітей у [PERSON] не було. Рідний брат спадкодавця [PERSON] помер [INFO] , другий рідний брат [PERSON] , помер [INFO] . На даний час залишився третій старший брат [PERSON] , який мешкає в Красноградському районі Харківської області і стосунки при житті з сестрою не підтримував,спадщину не прийняв і заяву до нотаріуса у встановлений строк не надав, тому відповідачем в позовній заяві не вказаний, як про це вказав в постанові апеляційний суд. [PERSON] є цивільним чоловіком померлої [PERSON] . З [INFO] [PERSON] офіційно був розлучений і по теперішній час офіційно не одружений. У червні 2015 року [PERSON] познайомився з [PERSON] , а з липня 2015 року став постійно проживати у неї за адресою [ADDRESS] . Спочатку допомагав по господарству, а потім вони стали жити як чоловік та дружина, разом вирішувати сімейні справи та вести спільне господарство, разом відвідувати лікарню №3 Новобаварського району. Всі витрати робили за сумісні кошти, робили заощадження. Кореспонденцію отримували за місцем проживання. Разом з [PERSON] запрошувалися на свята, ходили в гості, разом їздили на дачу, обробляли землю, збирали врожай, робили на зиму заготовку продуктів харчування і консервацію. Коли розпочалась війна, вони продовжували жити по [ADDRESS] , однак 22.05.2022 року разом поїхали до м. Львів, де також мешкали сумісно. 15.06.2022 року [PERSON] поїхала до м. Харків отримати пенсію і звернутися в лікарню, оскільки погано себе почувала. Через десять днів вона обіцяла повернутися, однак з 17.06.2022 року перестала відповідати на дзвінки. Позивач захвилювався і терміново виїхав до м. Харків, де в помешканні виявив труп [PERSON] , після чого викликав поліцію. [PERSON] здійснив кремацію, а потім поховання померлої [PERSON] на місцевому кладовищі пос. Лідне. Поминки та поховання [PERSON] зробив за власні кошти. Спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] , складається із домоволодіння по [ADDRESS] та земельних ділянок під ними, а також земельної ділянки в Зміївському районі і акцій Заводу «Елеватормельмаш». Останнє домоволодіння [PERSON] прийняла в спадщину після смерті брата [PERSON] , про що свідчить договір про прийняття спадщини. Акції Заводу «Елеватормельмаш» [PERSON] також прийняла після смерті своїх батьків і рідних братів. [PERSON] є старшим братом спадкодавця, народився [INFO] , його батьками є [PERSON] і [PERSON] . Після сварки в сім`ї, образившись на родичів, [PERSON] [INFO] змінив своє прізвище на дівоче прізвище своєї матері - [PERSON] . Іншими дітьми були [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] (померла [INFO] ). Дітей у них не було. Немає дітей і у [PERSON] . Протягом шестимісячного процесуального строку, як встановленого ст.1270 ЦК України, позивач [PERSON] , [INFO] звернувся в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак йому 04.05.2023 року була видана постанова нотаріуса про відмову. Інші спадкоємці, які могли б прийняти спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , крім [PERSON] та [PERSON] , відсутні. [PERSON] спадщину у встановлений строк не прийняв і не може бути спадкоємцем. [PERSON] прийняла спадщину після смерті своїх батьків і двох братів, продовжувала проживати в спільному домоволодінні, і у встановлений строк звернулась до нотаріальної контори. [PERSON] проживав в одному приміщені зі спадкодавцем. За період спільного життя [PERSON] і [PERSON] придбали багато речей, однак квитанції не збереглися, ремонтували кришу та укріплювали сарай, проводили ремонт в домі, квитанцію на придбання будівельних матеріалів [PERSON] надав. Крім того [PERSON] погасив заборгованість за газопостачання. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.11.2023 року позов [PERSON] до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду від 08.11.2023 року позивачем вказані недоліки були усунуті, ухвалою суду 27.11.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності. Призначено підготовче засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.01.2024 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Клопотання позивача [PERSON] про виклик свідків - задоволено. Викликано в судове засідання свідків. Також ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.03.2024 року клопотання позивача [PERSON] про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - задоволено. У цивільній справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності - залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] . В судове засідання 31.07.2024 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача адвокат Борисовець О.І. приймав участь у судових засіданнях, надав вступне слово, в якому просив задовольнити позов у повному обсязі, в подальшому подав до суду заяву, в якій просив проводити подальший розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач ХМР, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у підготовчі та судові засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.07.2024 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення, в яких заперечував проти позову, зазначив, що серйозних стосунків між його сестрою та [PERSON] не було, останній не бажав одружуватись на [PERSON] , однак вимагав зареєструвати його в спірному будинку. При цьому [PERSON] бентежить, що за декілька років померли його два брати і сестра, які вели здоровий спосіб життя. Суд, дослідивши письмові докази та допитавши свідків, приходить до висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що вбачається з наданих позивачем копій свідоцтв про смерть (а.с.49-52). Надані позивачем копії Актів № 002911, № 000111 та копія договору-замовлення № 004654 на організацію та проведення поховання свідчать про те, що [PERSON] займалася організацією поховання [PERSON] та [PERSON] (а.с.59- 62). [PERSON] , що народився [INFO] , перемінив прізвище на Онацький, про що в книзі реєстрації актів про переміну прізвища 22.03.1996 року зроблено запис №14 і видано відповідне свідоцтво [NUMBER] (а.с 48). [PERSON] народився [INFO] і його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис №11 15.02.1949 року і підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 13.05.2009 року (а.с.55). [INFO] у м. Харкові померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та копією лікарського свідоцтва про смерть від 18.07.2022 року і довідкою від 18.07.2022 року, згідно яких причину смерті не було встановлено через гнилісні зміни та скелетування трупу (а.с. 56-58). Надані позивачем копія Акту № 003223 від 13.07.2022 року КП «Ритуал» ХМР та копія договору-замовлення №548 від 19.07.2022 року з КП «Ритуал» ХМР на організацію та проведення поховання свідчать про те, що [PERSON] займався організацією поховання [PERSON] , сплатив за ці послуги відповідно до акту КП «Ритуал» ХМР від 19.07.2022 року (а.с.18-20, 24). Крім того, відповідно до листа ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області від 18.07.2022 року [PERSON] надано дозвіл на отримання дозволу на видачу лікарського свідоцтва на смерть (а.с.38). Також на підставі листа прокурора Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова від 18.07.2022 року [PERSON] надано дозвіл на захоронення та кремацію трупа [PERSON] (а.с.39). 25.08.2022 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Другої ХМДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] і зазначив, що він є спадкоємцем за законом четвертої черги згідно ст.1264 ЦК України, оскільки з 2015 року фактично проживав з померлою однією сім`єю, тобто не менше, ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, а спадкоємців 1-3 черг немає (а.с.40). На підставі заяви [PERSON] після смерті [PERSON] державним нотаріусом Другої ХМДНК 25.08.2022 року заведена спадкова справа № 206/2022, номер у спадковому реєстрі 69610758, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.17). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.05.2023 року №478/02-31 державний нотаріус Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Радкевич К.В. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки ним не надано документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Також в постанові зазначено, що Державним нотаріусом за даними Спадкового реєстру 25.08.2022 року здійснено перевірку відсутності/наявності заповіту після померлої [INFO] [PERSON] та встановлено, що заповіти від її імені відсутні, спадкоємців за законом першої, другої, третьої черг немає. Мати спадкодавця [PERSON] померла [INFO] , батько спадкодавця [PERSON] помер [INFO] . На час відкриття спадщини [PERSON] у шлюбі не перебувала, дітей у неї не було. Рідний брат спадкодавця [PERSON] помер [INFO] , рідний брат спадкодавця [PERSON] помер [INFO] . На час відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] одна. До Другої ХМДНК крім заяви [PERSON] про прийняття спадщини інших заяв від будь-яких інших осіб про прийняття спадщини не надходило. На час відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували, що підтверджується інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 04.05.2023. Згідно інформації з Реєстру територіальної громади міста Харкова станом на 28.06.2022 року спадкодавець [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] одна. [PERSON] з 22.06.2011 та на теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.41-42). Згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 452127 від 28.07.2005 року, власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га кадастровий номер 6310137900:16:004:0002 був [PERSON] (а.с.82). На підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 03.02.2010 року, посвідченого державним нотаріусом, [PERSON] подарував сину [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1000 га кадастровий номер 6310137900:16:004:0002 (а.с.46-47). Згідно з копією договору про поділ спадкового майна, укладеного 28.02.2020 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , посвідченого державним нотаріусом Другої ХМДНК Волохіною О.В., р.6-109, сторони договору є спадкоємцями за заповітом, що посвідчений П`ятою ХДНК 03.02.2010 року за р. № 3-55 на майно померлого [INFO] їх рідного брата [PERSON] , та за даним договором у власність [PERSON] переходить: житловий будинок [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0885 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6310137900:14:014:0001; у власність [PERSON] переходить житловий будинок [ADDRESS] , кадастровий номер 6310137900:16:004:0002 (а.с.43). З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.02.2020 державним нотаріусом Другої ХМДНК Волохіною О.В., р. № 6-110 та р. № 6-111., вбачається, що спадкоємцем майна померлого [INFO] [PERSON] , а саме житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0885 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6310137900:14:014:0001, на підставі заповіту, посвідченого П`ятою ХДНК 03.02.2010 року за р. № 3-55 та Договору про поділ спадкового майна, посвідченого Другою ХМДНК 28.02.2020 р. № 6-109, є його сестра [PERSON] , [INFO] (а.с.44-45). Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] виготовлено на замовлення [PERSON] (а.с.63-70). Право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0885 га кадастровий номер 6310137900:14:014:0001 та на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] 28.02.2020 року, що підтверджується копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.44-45 зворот). Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю від 07.11.2000 року № 5550, власником земельної ділянки площею 0,1200 га, що розташована на території Таранівської сільської ради с.т «Пролісок» ділянка № [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.84). Однак даних щодо переоформлення права власності на вказану земельну ділянку на спадкоємців позивачем суду не надано. Позивачем при зверненні з позовом надано звіт про оцінку майна (експертну грошову оцінку), здійснений Суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] 19.11.2023 року, відповідно до якого ринкова вартість земельної ділянки площею 0,12 га, що розташована на території Таранівської сільської ради Чугуєвського району Харківської області, садове товариство «Пролісок», ділянка № [NUMBER] , на дату оцінки може складати 66300, 00 грн.; ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки під ним 0,0885 га кадастровий номер 6310137900:14:014:0001 становить 492400, 00 грн.; ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки під ним 0,1000 га кадастровий номер 6310137900:16:004:0002 становить 1310000,00 грн. (а.с.93-95). Як вбачається з наданих позивачем доказів: - [PERSON] придбала на підставі договору купівлі-продажу державного майна (акцій) (АО «Елеватормельмаш») і їй було видано 24.04.1996 року сертифікат №5075 ВАТ «Елеватормлинмаш» про належність 21 простої іменної акції номінальною вартість 50000 крб. на загальну суму 1050000 крб. [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу державного майна (акцій) (АО «Елеватормельмаш») і йому було видано 24.04.1996 року сертифікат №288 ВАТ «Елеватормлинмаш» про належність 31 простої іменної акції номінальною вартість 50000 крб. на загальну суму 1550000 крб.; - [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу державного майна (акцій) (АО «Елеватормельмаш») і йому було видано 24.04.1996 року сертифікат №5076 ВАТ «Елеватормлинмаш» про належність 21 простої іменної акції номінальною вартість 50000 крб. на загальну суму 1050000 крб.; - [PERSON] придбав на підставі договору купівлі-продажу державного майна (акцій) (АО «Елеватормельмаш») і йому було видано 24.04.1996 року сертифікат №324 ВАТ «Елеватормлинмаш» про належність 31 простої іменної акції номінальною вартість 50000 крб. на загальну суму 1550000 крб. [PERSON] придбала на підставі договору купівлі-продажу державного майна (акцій) (АО «Елеватормельмаш») і їй було видано 24.04.1996 року сертифікат №5114 ВАТ «Елеватормлинмаш» про належність 21 простої іменної акції номінальною вартість 50000 крб. на загальну суму 1050000 крб. (а.с. 53-54, 1-81 Однак даних щодо переоформлення або видачу свідоцтва про право на спадщину щодо всіх вказаних вище сертифікатів на ім`ї [PERSON] суду не надано. [PERSON] встановлена ІІ група інвалідності з 16.08.2021 року безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №880110 (а.с.14,15). З довідки КНП «Міська лікарня №3» ХМР від 17.10.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , інв. 2 гр. мешкає за адресою: [ADDRESS] та знаходиться під наглядом лікарів КНП «Міська лікарня №3» ХМР. З лютого 2023 року декларація про вибір лікаря з КНП Міська лікарня №3» ХМР розірвана, заключна в іншому закладі (а.с.21). Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №558 від 30.08.2005 року (а.с.16). Позивачем не надано доказів щодо не укладення ним нового шлюбу після розірвання шлюбу з [PERSON] , з клопотаннями про витребування відповідних доказів позивач до суду не звертався. До позову позивачем додані ксерокопії скарги [PERSON] від 23.06.2022 року без вказівки на адресата та ксерокопії вітальної листівки зі зверненням до [PERSON] та [PERSON] , які суд вважає неналежними доказами, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування у даній справі, з огляду на їх неконкретний зміст без зазначення дат, відправників і отримувачів (а.с.22-23). Також суд вважає неналежними доказами фото титульних листів інструкцій та гарантійного талону на побутову техніку через відсутність даних щодо особи покупця та дати покупки, вважає неналежними доказами товарні чеки на придбання будівельних матеріалів та виконання замовлень, оскільки останні не містять даних щодо особи платника та адреси надання послуг з ремонту та доставки, оцінює як неналежні докази світлини льоху та консервації, та вважає неналежними доказами у справі вимогу та квитанції щодо сплати боргу за газ за адресою: [ADDRESS] , оскільки особа платника є невідомою (а.с.25-37). У травні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , з липня 2015 року по [INFO] . Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини більше п`яти років. Постановою Харківського апеляційного суду від 18.10.2023 року апеляційну скаргу [PERSON] - задоволена частково. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.08.2023 року - змінено, в частині мотивів відмови у задоволенні позову. Мотивувальну частину рішення викладено в редакції цієї постанови. Зокрема у вказаній постанові зазначено, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, тому підстави для його задоволення відсутні. Разом з тим, враховуючи, що пред`явлення позову до неналежного відповідачі є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, висновок суду першої інстанції про ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання з [PERSON] , ведення ними спільного бюджету, господарства та побуту, спільної праці, тобто недоведеність позовних вимог, є помилковим та передчасним (а.с.9-11). Враховуючи вказані обставини позивач [PERSON] звернувся до суду повторно з позовом, що розглядається. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що померлу [PERSON] знав як сусідку, а з позивачем [PERSON] познайомився в 2015 році на день [PERSON] . Позивач проживав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] як цивільні чоловік і дружина, вели господарство, проводили ремонт, обробляли огород, у них був інкубатор. Коли померли брати [PERSON] та [PERSON] , позивач разом з [PERSON] займались похованням. У [PERSON] залишився лише брат [PERSON] , однак він проживає не в м. Харків. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою сім`ї [PERSON] , часто бувала в гостях, на святах, позивача знає з 2015 року, оскільки 29.12.2015 року на свій день народження [PERSON] познайомила свідка з [PERSON] , вони почали зустрічатися, а в подальшому і разом проживати, у Кості була машина - вони їздили на дачу, проводили ремонтні роботи, займались похованням братів [PERSON] , вели спільне господарство - у них був інкубатор. На початку війни вони разом поїхали до Львова. [PERSON] повернулась до Харкова, щоб отримати пенсію, та померла вдома, а [PERSON] приїхав пізніше і брав участь в її кремації і похованні. Згідно зі статтею 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України та ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що спадкування є однією з підстав набуття права власності. Статтями 1216, 1220-1221 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, які зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При цьому відповідно до п. 3.1 Роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є інші юридичні факти. Інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним Кодексом України і закріплений, зокрема, у ст. 74 СК України. Згідно пункту 1 Розділу VII СК України цей Кодекс набирає чинності з набранням чинності Цивільним Кодексом України. Пунктом першим Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Таким чином, норми ст.74 СК України розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження №14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)». Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 30.10.2019 у справі № 643/6799/17 зазначив, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Суд вказав, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Частиною другою статті 3 СК України, чинного з 01 січня 2004 року визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Як зазначено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків. Вказані обставини судом не встановлено і матеріалами справи не підтверджено жодними доказами, а покази свідків не можуть бути єдиною та достатньою підставою для встановлення вказаного факту. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи досліджені судом письмові докази, показання допитаних у судовому засіданні свідків, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не надав належних, достатніх та допустимих доказів, які б в сукупності підтвердили факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] , з липня 2015 року по [INFO] . Всі письмові докази і світлини, надані позивачем на підтвердження вказаного факту, мають безособовий характер і не свідчать про придбання саме [PERSON] побутової техніки, будівельних матеріалів та сплату за комунальні послуги за адресою реєстрації місця проживання спадкодавця [PERSON] . Позивач був і є зареєстрованим за іншою, ніж [PERSON] , адресою, яка також належить територіально до Новобаварського району м. Харкова. Отже довідку КНП «Міська лікарня №3» ХМР, де вказано місце проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , суд оцінює критично. Більш того, як вказав сам позивач в позові і підтвердили свідки, [PERSON] та [PERSON] на момент смерті останньої взагалі знаходились в різних містах такий час, який навіть не надав можливості встановити причину смерті [PERSON] у зв`язку зі скелетуванням трупу, який був знайдений в її будинку. Жодних письмових доказів проживання позивача та [PERSON] у м. Львів під час військового стану суду також не надано. Свідки під час їх допиту в судовому засіданні повідомили суду лише дату їх знайомства з [PERSON] в 2015 році, але точний час проживання однією сім`єю [PERSON] зі спадкодавцем не зазначали. Крім показань двох свідків, інших доказів спільного проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю, а саме, що позивач був пов`язаний з [PERSON] спільним побутом, мав з нею взаємні права та обов`язки, спільний бюджет та витрати, а також тривалості такого проживання - суду не надано. Крім того, стверджуючи, що позивач проживав з [PERSON] однією сім`єю саме як чоловік та жінка, позивач не надає доказів, що він в період з липня 2015 року по 28 червня 2022 року не перебував у іншому шлюбі. За сукупності таких обставин у суду відсутні підстави для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , а отже відсутні і підстави для визнання за ним права власності на спадщину, яку становить належне [PERSON] на день її смерті майно. Крім того, суд також звертає увагу на те, що позивачем не надано і достатніх доказів належності всього майна, на яке [PERSON] просив визнати право власності в порядку спадкування за законом, саме спадкодавцю, оскільки письмові докази щодо реєстрації права власності за [PERSON] надані не на все майно, про що зазначалось вище. При цьому факт прийняття у спадщину [PERSON] вказаного майна від родичів не був предметом розгляду даної справи. Враховуючи викладене, позов [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа: [PERSON] про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягає в повному обсязі у зв`язку з його недоведеністю. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На підставі викладеного і

Outcome: dismissed