Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

16 травня 2024 року позивачка подала до суду вищезазначений позов, посилаючись на те, що 04 березня 2022 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, про що Ржищівським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) актовий запис № 10 від 04 березня 2022 року. Сторони спільних дітей не мають. Стосунки між сторонами зіпсувались, протягом тривалого часу відповідач зловживає алкоголем, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин, шлюб носить формальний характер, хоча на даний час вони проживають разом. На неодноразові прохання позивачки змінити свою поведінку з метою збереження сім`ї, відповідач не реагує. Позивачка вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. В позовній заяві позивачка просила суд розірвати шлюб з [PERSON] . У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала у повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом отримання смс-повістки, заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов до суду не надсилав. Отже суд вирішив розглядати справу без участі сторін за наявними матеріалами в порядку, передбаченому ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України. Судом встановлено такі обставини. Сторони перебувають у шлюбі з 04 березня 2022 року (а.с.6), актовий запис № 10 від 04 березня 2022 року, вчинений Ржищівським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Тлумачення статті 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року (справа № 761/33261/16-ц). Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб між сторонами може бути розірвано, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам одного з них. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання щодо розірвання шлюбу, суд виходив із того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновків щодо задоволення позовних вимог [PERSON] В порядку, передбаченому ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved