Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування зазначаючи про те, що 01.12.2021 р. між ТОВ «Лінеура України» та відповідачем був укладений кредитний договір №2945319, за умовами якого ТОВ надає відповідачу кредит шляхом перерахування коштів на картку позичальника, яку він зазначає при укладанні договору. Укладання договору здійснюється за допомогою ІТС Товариства, та позичальник підписує договір електронним підписом, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, ТОВ «Лінеура України» виконало свої зобов`язання перед відповідачем та перерахувало йому кредитні кошти. Відповідач в свою чергу не виконав свої зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість. 17.05.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (позивачем) укладено договір факторингу №17052023, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №1, після чого фактор стає кредитором відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до реєстру боржників від 17.05.2023 р. до договору факторингу №17052023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 23 491,03 грн., з яких: 5993,48 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу та 17497,55 грн. - сума заборгованості за процентами. Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2645319 в розмірі 23491,03 грн., з яких: 5993,48 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17497,55 грн. - сума заборгованості за процентами, а також понесені судові витрати. Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що позивачем не надано доказів, що електронний підпис, яким підписаний кредитний договір, належить саме відповідачу. Додатки до договору взагалі не містять жодного підпису з боку позичальника. Позивачем не надано належного та допустимого доказу перерахування кредитних кошті на рахунок відповідача, у зв`язку з чим у відповідача відсутні зобов`язання з повернення кредитних коштів, та просив врахувати, що не наданий розрахунок заборгованості з урахуванням періоду нарахування процентів та відсоткової ставки. Просив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. (а.с. 53-59). Позивач скористався правом надання відповіді на відзив в якій зазначив, що кредитний договір укладався у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію», згідно з яких кредитний договір в електронному вигляді підписується електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, яким є алфавітно-цифрова послідовність. Саме таким підписом був підписаний відповідачем кредитний договір. Також зазначав, що в розпорядженні позивача не має детального розрахунку заборгованості відповідача, оскільки позивач не є первісним кредитором, а усі документи, що підтверджують надання кредиту та обґрунтовують суму заборгованості та нарахування процентів знаходяться у первісного кредитора -ТОВ «Лінеура України». Щодо вимог відповідача про стягнення з позивача витрати на правову допомогу вказував, що відповідачем не надано доказів понесення таких витрат. Просив задовольнити позов (а.с. 76-83). У запереченнях представник відповідача зазначає, що із наданих позивачем документів неможливо встановити період нарахування процентів та суму боргу та просив відмовити в задоволенні позову (а.с. 90-93). Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 51). Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, встановлено, що 01.12.2021 р. між ТОВ «Лінеура України» та відповідачем був Договір №2945319 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (кредитний договір), відповідно до умов якогоТОВ надає відповідачу кредит у сумі 9900,00 грн. шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальника, реквізити якої надані Товариству з метою отримання кредиту (а.с. 5-11). Кредитний договір №2945319 від 01.12.2021 р. був підписаний електронним підписом відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатору. Позивач наполягає на повернення заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідач допустила порушення виконання грошового зобов`язання та оскільки до позивача перейшло право вимоги кредитора за укладеним договором. Відповідач заперечує проти позову. Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.12.2023 р. відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 46); -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2024 р. задоволено клопотання представника відповідача та витребувано в АТ «Універсал Банк» докази: виписку про рух коштів по рахунку, який обслуговується платіжною карткою, виданою на ім`я відповідача, за період з 01.12.2021 р. по 05.12.2021 р. Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (кредитного договору) та відповідальності боржника за його невиконання. Суд, дослідивши докази в межах заявлених суду позовних вимог, дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову повністю, враховуючи наступне. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності доказів, які підтверджують що саме відповідачка підписала кредитний договір, виходячи із наступного. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У матеріалах справи міститься паперова копія договору №2645319 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.12.2021 р., в якому в розділі реквізити сторін у графі «Позичальник» серед іншого зазначені данні позичальника, а саме індивідуальний податковий номер, місце проживання та номер мобільного телефону (які відносяться до персональних даних), які тотожні індивідуальному податковому номеру, місцю проживання та номеру мобільного телефону відповідача, що вказані його представником у відзиві на позов. Крім того, у тексті кредитного договору зазначена кредитна картка, на яку мають бути перераховані кредитні кошти, а саме № [NUMBER] , яка за сукупністю зазначених цифр тотожна картки відповідача, яка зазначена її представником у клопотанні про витребування доказів В реквізитах сторін кредитного договору зазначений електронний підпис одноразового ідентифікатору позичальника, який складається з алфавітно-цифрової послідовності- К517 (а.с.11). Отже судом встановлено, що відповідач для укладення кредитного договору надав позикодавцю свої персональні данні та підписав договір електронним підписом одноразового ідентифікатору, який відповідає вимогам пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» Таким чином, спірний кредитний договір підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Водночас відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України, обов`язок позичальника повернути кредитні кошти виникає виключно у разі отриманні ним таких коштів. Відповідно до ч.1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачем не надано допустимих та належних доказів перерахування саме ТОВ «Лінеура України» на картковий рахунок відповідача кредитних коштів. Як убачається із змісту виписки про рух коштів по картці, яка видана на ім`я відповідача, відсутні перекази, здійснені ТОВ «Лінеура України». Суд вважає неспроможними доводи представника позивача щодо неможливості надати до суду докази про перерахування кредитних коштів та розрахунку нарахованих відсотків, про стягнення яких позивач заявив вимогу, з посиланням на наявність цих документів лише у первісного кредитора, з огляду на наступне. Як встановлено судом, 17.05.2023 р. між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №17052023, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентної ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту(а.с. 20-22). Згідно п. 1.2. Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому- передачі реєстру боржників, підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 3 акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 17052023 від 17 травня 2023 р., ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» від ТОВ «Лінеура України» передано реєстр боржників в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу 17052023 від 17 травня 2023 р., будь- які зауваження до зазначеного реєстру боржників відсутні (а.с.23). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Отже, в силу зазначених норм, саме позивач, як новий кредитор, має право вимагати від первісного кредитора, у даному випадку від ТОВ «Лінеура України» надання позивачеві документів, які підтверджують право вимагати від відповідача повернення кредиту та сплати відсотків, до яких серед іншого, відноситься докази перерахування кредитних коштів первісним кредитором на картковий рахунок відповідачки та детальний розрахунок відсотків за користування кредитом (із зазначенням суми на яку нараховуються відсотки; застосованої відсоткової ставки; періоду за який нарахуванні відсотки). Само по собі невиконання первісним кредитором свого обов`язку передати позивачеві, як новому кредитору документів, які засвідчують права вимоги, не звільняють позивача від обов`язку доведення обставин, на яких ґрунтується його позовні вимоги. Крім того, позивач не скористався своїм правом на подачу клопотань та звертався до суду з клопотанням про витребування доказів. За такими обставинами позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат. За ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: на професійну правничу допомогу, та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України) Положеннями ч. 4 ст. 137 ЦПК України перебачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В підтвердження надання відповідачу правової допомоги суду наданий договір про надання правничої допомоги №19 від 13.12.2023 р., укладений між відповідачем та адвокатом Годько Інною Олегівною (а.с. 72), проте, умови договору не містять узгоджену сторонами вартість правової допомоги, витраченого адвокатом часу на надання такої допомоги. При цьому в акті здачі-прийняття робіт (послуг) вартість 1 послуги визначена за годинами (а.с. 73). За таких обставин суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених відповідачем витрат на правову допомогу, а відтак вони не підлягають відшкодуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом, відшкодуванню не підлягає та залишається за рахунок позивача.

Outcome: dismissed