Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням кв. [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , без надання іншого житлового приміщення. Свої вимоги, позивач обґрунтовує тим, що він є власником зазначеної квартири, відповідачка була його невісткою та самоправно, без його дозволу вселилася в квартиру. З липня 2023р., він не може безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися житловим приміщенням, що стало підставою для звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника (а.с.107). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином (а.с.73-76), причини неявки не повідомив, заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, відзив на позов не подавав. Рішення ухвалено за відсутності учасників справи Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] є власником житлового приміщення, а саме кв. [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування від 12.05.2000р. зареєстрованого в реєстрі за№ 1- 1621, володіє на праві приватної власності житловим приміщенням яке знаходиться за адресою [ADDRESS] . З 20 липня 2023р., він не може безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися житловим приміщенням, оскільки в квартирі без його дозволу та самоправно вселившись проживає [PERSON] яка є колишньою невісткою Позивача. На підтвердження звернення Позивача до правоохоронних органів надано копії листа Суворовської окружної прокуратури м. Одеси від 28.09.2023 № 53-8152ВИХ-2394-р-23, листа ВП № З ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 22.09.2023р. № 60.3/11748, довідки про результати проведення перевірки інформації, викладених у матеріалах зареєстрованих в ЖЄО № 24728 від. 12.09.2023р. та повідомлення Позивача про вчинення кримінального правопорушення від 23.11.2023р. Водночас між Відповідачкою та сином Позивача рішенням суду шлюб розірвано, тому Відповідачка втратила будь-які права на Житлове приміщення. Відповідачка не зареєстрована у Житловому приміщенні та має інше житло. Відповідачка добровільно відмовляється звільнити Житлове приміщення та віддавати Позивачу ключі від нього, водночас чинить протиправні дії, на що неодноразово сусіди та Позивач зверталися до правоохоронних органів, які перенаправили до суду. Відповідачка досі не впустила Позивача до Житлового приміщення та фактично залишила його взимку без даху над головою. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім' ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 155 Житлового Кодексу України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового Кодексу України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 4 ст. З Сімейного кодексу України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року по цивільній справі № 523/14010/22 шлюб між Відповідачкою та [PERSON] (син Позивача) вважається розірваним у день набрання чинності цим рішенням. Рішення набрало законної сили 20 липня 2023 року. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Водночас, між Позивачем та Відповідачкою (колишній член сім`ї Позивача) відсутні угоди про безоплатне або платне користування Жилим приміщенням, вона не зареєстрована у Житловому приміщенні, тому Відповідачка немає жодних правових підстав для проживання у ньому. Відповідно до ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Власник житла має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, про що йдеться в постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц. Відповідно до ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного суду в постанові від 13.10.2020 року у справі № 447/455/17; Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення є пропорційними переслідуваній меті та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені, документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved