Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у жовтні 2023 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.10.2023 до закінчення ним навчання по 30.06.2026. Позов мотивований тим, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.02.2007 по 22.04.2014 р., у вказаному шлюбі у сторін народився син, який проживає разом з позивачем, а оскільки відповідач не надав кошти на утримання дитини, позивач звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.05.2014 задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 1/3 частину від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, проте [INFO] син [PERSON] досяг повноліття, а тому на його утримання аліменти не стягуються, після чого [PERSON] . у вересні 2022 р. вступив на навчання до Київського Національного університету ім. Т. Шевченка, термін закінчення навчання до 30.06.2026, проте заробляти кошти на своє утримання у нього можливості немає, внаслідок чого син потребує матеріальної допомоги для забезпечення гідних умов життя, однак, дохід позивача є не значним, а відповідач у свою чергу отримує заробітну плату, яка дає можливість надавати синові матеріальну допомогу. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2023 справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва (а.с. 22-23). 29.05.2024 постановою Київського апеляційного суду ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 24.10.2023 скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.38-40). 27.06.2024 справу передано для продовження розгляду у справі судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с. 45). Ухвалою судді від 27.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 46-47). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідач 27.06.2024 не отримав копію ухвали суду про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 31). Відзив на позовну заяву відповідач у визначений термін не надав, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 17). У вказаному шлюбі у сторін є дитина [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Рішенням Святошинського районного суд ум. Києва від 07.05.2014 стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частину усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). Згідно довідки №24820 від 27.09.2023 [PERSON] дійсно є студентом другого курсу денної форми здобуття освіти першого (бакалаврського) рівня вищої освіти спеціальності 121 «Інженерія програмного забезпечення» освітньої програми «Програмна інженерія» факультету комп`ютерних наук та кібернетики Київського національного університету імені Тараса Шевченка ІV рівня акредитації з 01.09.2022 і закінчує навчання 30.06.2026 (а.с. 12). Відповідно до договору №682/1ФК про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 07.09.2022, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 152000 грн 00 коп. (а.с. 10-11). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] здійснює оплату за освітні послуги за №682/1ФК від 07.09.2022. що підтверджується квитанціями про оплату: №161969472 від 08.09.2022 у розмірі 19000 грн 00 коп.; №187707104 від 30.01.2023 у розмірі 19000 грн 00 коп.; №225699440 від 30.08.2023 у розмірі 19000 грн 00 коп.; №253571138 від 31.01.2024 у розмірі 19000 грн 00 коп. (а.с. 13-15, 54). Згідно медичної документації від 05.07.2024 та від 28.05.2024, а також висновку комп`ютерної томографії №01795 від 24.05.2024 [PERSON] має хронічний риносинусит, аденоідит (а.с. 57-60). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. За нормою ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до Постанови Верховного суду № 753/20347/20 від 01.12.2021, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та зобов`язання щодо утримання. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, законом передбачено чіткий розмір аліментів, що складає на одну дитину - 1/4 від доходу платника аліментів. Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності стягувати аліменти на повнолітнього сина у розмірі 1/3 частки доходів відповідача та можливість відступлення від законодавчо встановленої частки аліментів на утримання однієї дитини. З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини справи, що мають значення для вирішення спору по суті, оцінюючи в сукупності зібрані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача, на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/4 частини щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову до суду та до закінчення навчання. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішення суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 23.10.2023. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. V. Розподіл судових витрат за загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Положенням п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 1211 грн 20 коп. Враховуючи те, що позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути у дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial