Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 24 вересня 2005 року між ними було укладено шлюб, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з ними; на даний час їх сімейні стосунки припинені через несумісність характерів, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу без надання часу для примирення, оскільки тривалий час чоловік зловживає спиртними напоями, вчиняє домашнє насильство, матеріально не підтримує сім`ю, у зв`язку з чим у неї терпець увірвався і вона не може більше цього витримувати. Після розірвання шлюбу має намір іменуватися прізвищем [PERSON] . Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 24 вересня 2005 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Прохорівською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області за актовим записом №03. Від даного шлюбу подружжя мають повнолітнього сина [PERSON] , 2005 року народження, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , які згідно довідки Прохорівського старостинського округу Комарівської сільської ради №3/55 від 12.02.2024р. проживають з батьками. Сторони хоча й проживають разом, проте спільних інтересів не мають, не піклуються одне про одного, не спілкуються в обсязі сім`ї, між ними зникло почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, примиритися не бажають, позивачка категорично наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач відзиву на позов не подав і явку в судове засідання проігнорував, що свідчить про його байдуже ставлення до існування шлюбу, який між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Зважаючи, що право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, передбаченим ст.113 СК України, то після розірвання шлюбу позивачці за її клопотанням слід залишити прізвище [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved