Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 100809013 від 26.07.2021 у розмірі 21 781,64 грн, судовий збір у розмірі 2 147,20 грн, та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані, що 26.07.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ "МІЛОАН" https://miloan.ua/, [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту № 100809013 яка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. ТОВ «МІЛОАН» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов кредитного договору № 100809013 від 26.07.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. Таким чином, відповідач уклала договір про споживчий кредит № 100809013 від 26.07.2021 з ТОВ«МІЛОАН», та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 11 800 грн. Відповідачем не виконані належним чином кредитні забов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних забов`язань. У подальшому між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір про відступлення права вимоги № 13Т від 12.11.2021, згідно умов якого ТОВ «Міолан» відступило право вимоги за кредитним договором №100809013 від 26.07.2021, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача. Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить: - заборгованість за тілом кредиту становить 9166 грн; - заборгованість за відсотками становить 12615,64 грн; - заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн; - заборгованість за пенею становить 0 грн. У зв`язку з істотними порушеннями Відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги\~ від ТОВ «Міолан» до ТОВ «Діджи Фінанс» та зазначено про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Незважаючи на це, позичальник\~ не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені договором. Представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання не з`являється, про дату та час судового розгляду повідомлявся судом завчасно та належним чином. В подальшому, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, судом розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача\~ до суду, однак останній в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явився, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 26.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №10080913, відповідно до умов якого [PERSON] надається кредит в сумі 11 800 гривень зі строком повернення кредитних коштів - 30 днів, дата повернення кредиту 25.08.2021, яка вказується\~ у графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Умовами п. 2.1. кредитного договору сторонами узгоджено, що кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Додатком №1 до договору про надання споживчого кредиту №10089013 від 26.07.2021, сторони погодили графік платежів за договором про споживчий кредит. Договір про споживчий кредит №100809013 від 26.07.2021 підписаний відповідачем [PERSON] електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Міолан» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. Факт надання кредиту підтверджується платіжним дорученням № 30342765 від 26.07.2021. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. В подальшому між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» 12.11.2021 був укладений Договір факторингу №13Т, згідно з умовами якого ТОВ «Міолан» відступило право вимоги за кредитним договором №100809013 від 26.07.2021, а ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача. Умовами п. 6.2.3. договору відступлення права вимоги сторонами погоджено, що право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором відповідно до боржників стосовно їх заборгованості. З наданого позивачем витягу з додатку до договору відступлення права вимоги №13Т від 12.11.2021 вбачається, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 21 781,00 гривень, з яких: 9166 гривень - сума заборгованості за тілом кредиту, 12 615 гривень - сума заборгованості за відсотками. За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму (Постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19). Аналізуючи порядок укладення договорів у цій справі суд враховує, що договір був підписаний [PERSON] аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Договір про споживчий кредит підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові у справі №524/5556/19 від 12.01.2021. Таким чином, у відповідача в силу наведених вище умов укладених ним договорів та положень чинного законодавства, існує обов`язок щодо повернення коштів, взятих ним у кредит, які суд стягує в межах вимог, заявлених позивачем. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Вирішуючи питання щодо правомірності нарахування [PERSON] відсотків, суд виходить з наступного. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Водночас, з позовної заяви та доданих до неї матеріалів суд вбачає, що відповідачу нараховані проценти за період, який перевищує встановлений договором строк кредитування, в зв`язку з чим, з урахуванням викладеної правової позиції Верховного Суду, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту № 100909013 від 26.07.2021, згідно якого строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, відповідно до п. 1.3 договору складає 30 днів, тобто до 25.08.2021 зі сплатою 2.00 % відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом в межах цього строку, розмір яких, виходячи з положень п. 1.5.2 договору складає 7080.00 грн. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 1 610 грн. Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомгу, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки з наданих позивачем детального опису робіт та акту про підтвердження факту надання правничої допомоги не вбачається, що правнича допомога надавалась саме у межах даної справи.

Outcome: partial