Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовною заявою до АТ «ОПЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 01.12.2023 по 01.06.2024. Позов обґрунтовано тим, що 27.11.2019 позивач була прийнятий на роботу до ПАТ "Одеський припортовий завод". 30.10.2023 позивач була звільнена з займаної посади за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП, оскільки відповідач не сплачував заробітну плату тривалий час. В день звільнення за власним бажанням 30.10.2023 позивачеві була видана трудова книжка та повідомлено про відсутність розрахунку, оскільки відсутнє кошти в товариства. Починаючи з серпня 2023 року ПАТ "Одеський припортовий завод" не сплачувало заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку [PERSON] по 30.10.2023, сума заборгованості склала 29850,48 грн. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 28.06.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.08.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати, оскільки заборгованість погашена, та відмовити в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку. Представник відповідача зазначає, що АТ «ОПЗ» не порушило норми чинного законодавства та просить застосувати позовну давність до вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. В судове засідання сторони не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, з врахуванням наданих доказів та заперечень. Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного. 30.10.2023 [PERSON] звільнена з займаної посади за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.7). Відповідно до довідки АТ «ОПЗ» № 1023, наданої у відповідь на звернення позивача від 24.05.2024, заборгованість по заробітній платі за липень жовтень 2023 складає 39712,14 грн (а.с.8). Згідно заяви [PERSON] від 31.07.2024 остаточний розрахунок із заборгованості по заробітній платі з нею проведено 29.07.2024. Як вбачається з відзиву на позовну заяву та підтверджується позивачем заборгованість по заробітній платі погашена, у зв`язку із чим [PERSON] позовні вимоги в цій частині просить залишити без розгляду. При цьому позивач наполягає на задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 01.12.2023 по 01.06.2024 в розмірі 66032,65 грн, оскільки заробітна плата була виплачена тільки після подачі судового позову. Із змісту частини 2 статті 49\~ЦПК\~України вбачається, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір\~позовних вимог\~до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Статтею 43\~Конституції України\~закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Стаття 55\~Конституції України\~наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1\~ст. 47 КЗпП України\~передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до\~ст. 117 КЗпП України,\~якою визначено,\~що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Крім того, у п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. З викладеного вбачається, що передбачений ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені у\~ст. 116 КЗпП України. Оскільки відповідач не довів, що порушення строків виплати заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили, то, відповідно, він, як роботодавець, не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Згідно довідки АТ «ОПЗ» № 1478 від 30.07.2024 середня місячна заробітна плата [PERSON] складає 5345,20 грн. Таким чином позивач [PERSON] має право на середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за шість місяців, тобто з 31.10.2023 року по 30.04.2024, що становить: 5345,20 грн. х 6 = 32071,20 грн. Разом з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно\~до\~ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становив 29850,48 грн, за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, та яка наразі повністю погашена, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 5000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити. Суд вважає, що стягнення з відповідача повної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за даних обставин справи є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам. Що стосується заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, суд зазначає наступне. З 19 липня 2022 року частина 2 статті 233 ЦПК України, діє в новій редакції\~Закону України № 2352-IX від 01.07.2022 року, згідно з якою із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Як вбачається з матеріалів справи, остаточний розрахунок з позивачкою по заборгованості по заробітній платі було проведено 29.07.2023. З позовом позивачка звернулась до суду у червні 2024 року, а тому підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1211,20 грн (за вимогу про стягнення середнього заробітку) сплачених [PERSON] при подачі позову, а також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн (за вимогу про стягнення невиплаченої заробітної плати). У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial