Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

В травні 2024 року ТзОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказало, що 21.02.2022 ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 555168217311, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 10200 грн. на строк 60 календарних днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом за період з 21.02.2022 по 22.03.2022 за пільговою ставкою в розмірі 0,27% в день та за період з 23.03.2022 по 21.04.2022 за стандартною процентною ставкою в розмірі 2,71% в день. ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» свої зобов`язання за договором виконало, надавши відповідачці кредитні кошти, відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 26799,60 грн., в т.ч. 10200 грн. заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 16599,60 грн. заборгованість за відсотками. 18.12.2023 між ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до умов якого, право вимоги за договором кредитної лінії № 555168217311 від 21.02.2022 перейшло до ТзОВ «Факторинг Партнерс», у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 26799,60 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 9000грн. 29.07.2024 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог та просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором кредитної лінії № 555168217311 від 21.02.2022 в розмірі 16599,60 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 9000грн. [PERSON] подала заяву про зменшення вимог в частині стягнення розміру заборгованості за відсотками, де зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, крім цього подала заяву про зменшення витрати на правничу допомогу,де вказала, що позивачем не було дотримано позасудового врегулювання спору, передбаченого договором, позивач жодного разу не звертався з питань про врегулювання заборгованості, не враховано, що відповідачка понад два місяці знаходилась під окупацією, втратила роботу, змушена була покинути місце проживання та переїхати в інший регіон, не враховано теперішній фінансовий стан відповідачки, на власний вибір вирішив понести витрати на правову допомогу в сумі 9000грн., а отже своїми діями непропорційно збільшив негативні наслідки в частині понесення витрат, що становить надмірний тягар для відповідачки, просить в стягненні витрати на правову допомогу відмовити. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, в частині витрат на правову допомогу просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. 21.02.2022 ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 555168217311, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит в розмірі 10200 грн. на строк 60 календарних днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом за період з 21.02.2022 по 22.03.2022 за пільговою ставкою в розмірі 0,27% в день та за період з 23.03.2022 по 21.04.2022 за стандартною процентною ставкою в розмірі 2,71% в день та зобов`язалась повернути проценти за пільговою ставкою 22.03.2022, отриманий кредит та проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою у останній день строку кредитування 21.04.2022. Згідно листа ТОВ «Український дата центр» від 02.02.2022 № 3162_240202201834 на платіжну карту [NUMBER] зараховані кошти в розмірі 10200грн. Згідно довідки ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» від 22.12.2023 заборгованість [PERSON] за договором позики № 555168217311 від 21.2.2022, станом на 30.06.2022 становить 26799,60 грн. 18.12.2023 між ТзОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТзОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до умов якого, право вимоги за договором кредитної лінії № 555168217311 від 21.02.2022 в сумі 26799,60 грн. перейшло до ТзОВ «Факторинг Партнерс». 11.07.2024 відповідачка [PERSON] здійснила погашення заборгованості в розмірі 10200грн. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі 5. Аналіз довідки щодо заборгованості договором кредитної лінії свідчать про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору, зокрема, 30.06.2022 нарахована сума відсотків 7469,70грн. Разом із тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в сумі 7469,70 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Враховуючи вищевикладене, кошти сплачені відповідачкою в сумі 10200грн. підлягають зарахуванню на погашення суми кредиту, а з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в сумі 9129 грн. 90 коп. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду надано: копію Договору №15-02 про надання правової допомоги від 15.02.2024р., укладеного між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та позивачем; заяву на надання юридичної допомоги № 36 від 02.04.2024, витяг з Акту №1 прийому-передачі послуг від 09.04.2024р. на суму 9000грн.; платіжну інструкцію № 422780050 від 16.04.2024 про сплату позивачем за надання правової допомоги в сумі 36000,00 грн. В заяві представник відповідачки послався на ту обставину, що суд при оцінці розміру витрат на правничу допомогу має застосовувати критерії співмірності і реальності витрат, просив відмовити в стягненні витрат на професійну правничу допомогу, в тому числі і з підстав не співмірності їх розміру вимогам ст. 137 ЦПК. Як вбачається із Акту про надання юридичної допомоги, послуги, які надавалися адвокатським об`єднанням складаються з складання з підготовки позовної заяви та надання усної консультації. При цьому слід зазначити, що вказана категорія справи, не є складною, справа розглядалась в спрощеному позовному провадженні, як малозначна справа. Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 1000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 665 грн. 43 коп. (3028х9129,90:16599,60).

Outcome: partial