Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки і піклування Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області про позбавлення батьківських прав. Вказав, що відповідачка [PERSON] , є його колишньою дружиною та матір`ю їхніх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення від 14 квітня 2017 року по справі 160/184/17 Локачинського районного суду шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після рішення суду неповнолітні діти: донька [PERSON] та син [PERSON] постійно проживають у нього за адресою : [ADDRESS] та перебувають на його утриманні. Відповідачка [PERSON] проживає окремо. Має окрему сім`ю. Перебуває у іншому шлюбі. Має доньку від іншого чоловіка. Матір, відповідачка [PERSON] , не спілкується із своїми дітьми: донькою [PERSON] та сином [PERSON] . Не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей. Не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей. А саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування, не цікавиться навчанням дітей, не відвідує батьківські збори. Позивач [PERSON] стверджує, що фактично усі обов`язки по вихованню та утриманню дітей: доньки [PERSON] та сина [PERSON] здійснює лише він. Бо купляє дітям необхідні речі, одяг, піклується про їх здоров`я. Позивач [PERSON] намагається виховати своїх дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Відповідачка [PERSON] умисно ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків. Хоча спроможна забезпечувати дітей. Бо рішенням від 23 червня 2017 року по справі №160/346/17 присуджено стягувати з її на користь позивача аліменти на утримання своїх дітей у примусовому порядку. А в даний час відповідачка [PERSON] сплачує аліменти в розмірі 2000 грн на двох дітей. На підставі викладеного, позивач [PERSON] просив суд позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Судові витрати за розгляд справи просив покласти на відповідачку. Відповідачка [PERSON] відзиву на позовну заяву суду не надала. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Пояснив, що діти повністю знаходяться на його утриманні. [PERSON] участі у вихованні дітей не бере. Ствердив, що шлюб між ним та відповідачкою було розірвано, оскільки остання народила третю дитину від іншого чоловіка. Після розірвання шлюбу відповідачка дітьми не цікавилася взагалі, хоча мала таку можливість. Адже спочатку проживала на сусідній вулиці з іншим чоловіком. Протягом останніх 7-8 років вихованням та забезпеченням дітей займається лише він сам. Тому просив позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила. Ствердила, що на даний момент перебуває в третьому шлюбі. У другому шлюбі має малолітню дитину, батьком якої є [PERSON] . У третьому шлюбі дітей немає. Пояснила, що у вихованні дітей участі не бере, а батько виховує їх сам. На даний момент сплачує лише аліменти. Матеріально дітей не забезпечувала, бо не мала такої можливості. Інколи перераховували кошти у незначних сумах. З дітьми зв`язується по телефону, частіше з [PERSON] . Підтвердила, що навчанням дітей не цікавилась, батьківські збори дітей не відвідувала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки і піклування Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] . Вказала, що діти під час розгляду питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] на засіданні органу опіки та піклування Затурцівської сільської ради вказали, що знають лише батька, а з матір`ю майже не спілкуються через небажання останньої. Відповідачка свідомо ухилилася від виконання своїх материнських обов`язків. Що підтверджується висновком органу опіки та піклування Затурцівської сільської ради. Допитана в судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] неповнолітня [PERSON] , [INFO] , просила позов батька задовольнити, позбавити матір батьківських прав. Бо мама абсолютно не цікавилася як нею, так і її братом, не виконувала свої материнські обов`язки, матеріально не забезпечувала. Жити з матір`ю відмовилася, оскільки батько повністю забезпечує її матеріальним та духовним розвитком. Відносини з матір`ю відсутні. На даний час закінчила Волинський обласний ліцей та вступила до Луцького національного технічного університету. Всі матеріальні витрати несе батько. Допитаний в судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] неповнолітній [PERSON] , [INFO] , пояснив, що проживає разом з батьком, який його повністю матеріально утримує. Просив позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав. Крім аліментів, відповідачка ніякої матеріальної допомоги не надає. За 7 років лише 2-3 рази перерахувала йому кошти на день народження. До нього та сестри [PERSON] не приїжджала жодного разу. Після поданого позову до суду [PERSON] дзвонила 1-2 рази на місяць. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 14 травня 2024 року Локачинського районного суду Волинської області цивільна справа 931/299/24 за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітніх: [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки і піклування Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області, про позбавлення батьківських прав була передана на розгляд Старовижівського районного суду. 10 червня 2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Малюту А.В. 11 червня 2024 року ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10 год. 00 хв. 26 червня 2024 року. 26 червня 2024 року ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду на 10.00 год. 01 серпня 2024 року. Викликано в судове засідання неповнолітніх: [PERSON] та [PERSON] та психолога закладу загальної середньої освіти «Маньківський ліцей» Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області для участі у допиті неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою від 26 червня 2024 року Старовижівського районного суду Волинської області постановлено забезпечити неповнолітнім дітям [PERSON] та [PERSON] право бути заслуханим під час вирішення спору щодо позбавлення батьківських прав. Ухвалено опитування дітей проводити в спеціально обладнаному залі судових засідань без участі батьків, здійснювати фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ухвалою суду від 01 серпня 2024 року відкладено судове засідання у справі на 11.00 год. 13 серпня 2024 року. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (стаття 13 Конвенції). Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно з вимогами пунктів п. 1, 2, 3 частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Вимогами статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] була дружиною позивача [PERSON] . Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення від 14 квітня 2017 року по справі 160/184/17 Локачинського районного суду шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.6-12). Після рішення суду неповнолітні діти: донька [PERSON] та син [PERSON] постійно проживають у позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебувають на його утриманні. Відповідачка [PERSON] проживає окремо. Має окрему сім`ю. Перебуває у іншому шлюбі. Має доньку від іншого чоловіка. Що підтверджується відповіддю № 424/02.05.2-24 від 10 травня 2024 року на запит Локачинського районного суду Волинської області(а.с.25-26). Матір, відповідачка [PERSON] , не спілкується із своїми дітьми: донькою [PERSON] та сином [PERSON] . Не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей. Не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей. А саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування, не цікавиться навчанням дітей, не відвідує батьківські збори. Фактично усі обов`язки по вихованню та утриманню дітей: доньки [PERSON] та сина [PERSON] здійснює лише позивач. Бо купляє дітям необхідні речі, одяг, піклується про їх здоров`я. Позивач [PERSON] намагається виховати своїх дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Що підтверджується актом обстеження умов проживання неповнолітніх дітей з батьком, поясненнями сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (хресної матері неповнолітнього) (а.с.13-16). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Затурцівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , який затверджений рішенням № 58 від 21 травня 2024 року виконавчого комітету Затурцівської сільської ради, матір дітей - відповідачка по справі - ухилилася від виконання батьківських обов`язків. Не піклувалася про фізичний та духовний їх розвиток, не цікавилася навчанням дітей, не брала участі у їх вихованні, не забезпечила повноцінним харчуванням і необхідним медичним наглядом. Тобто, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Окрім того встановлено, що відповідачка [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із громадянином [PERSON] . Відповідачка по справі разом із своїм чоловіком [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] . У [PERSON] від другого шлюбу є малолітня донька. Відповідачка має хороші умови проживання (житловий будинок), не працює, займається веденням домашнього господарства, в користуванні має паї (а.с.42-46). Тому суд висновує, що відповідачка [PERSON] умисно ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків. Хоча спроможна забезпечувати дітей. Бо рішенням від 23 червня 2017 року по справі №160/346/17 присуджено стягувати з її на користь позивача аліменти на утримання своїх дітей у примусовому порядку. А в даний час відповідачка [PERSON] сплачує аліменти в розмірі 2000 грн на двох дітей. Що підтверджується довідкою Іваничівського відділу виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області. Станом на 29 березня 2024 заборгованості [PERSON] перед позивачем [PERSON] не має (а.с.21). Окрім цього 16 травня 2024 року членами комісії з питань захисту прав дитини Затурцівської сільської ради Володимирського району на засіданні комісії в присутності відповідачки [PERSON] було з`ясовано думку неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Було встановлено, що діти і надалі мають бажання виховуватись у сім`ї батька. Стосунки дітей з матір`ю - недовірливі, емоційно не близькі, матір від виховання дітей відсторонилася більше 7 років (а.с.42-46). Окрім того в судовому засіданні було з`ясовано думку неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] щодо заявленого позову про позбавлення їх матері- [PERSON] батьківських прав. Під час опитування діти підтримали батька - позивача [PERSON] щодо позбавлення їх матері батьківських прав. Тому суд погоджується із висновком органу опіки та піклування Затурцівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , який затверджений рішенням №58 від 21 травня 2024 року виконавчого комітету Затурцівської сільської ради. Згідно статті 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Тому суд бере до уваги думки неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] відповідно до їх думки під час опитування у суді. Що узгоджується із висновком Верховного Суду про те, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору щодо її виховання, місця проживання (у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав або їх поновлення), а також спору щодо управління її майном (постанова ВС від 09 листопада 2020 року у справі №487/7241/18. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідачки [PERSON] від виховання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . А змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо, бо остання самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків і змінити своє ставлення до дитини не бажає. Тому суд погоджується із висновком органу опіки та піклування Затурцівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , який затверджений рішенням №58 від 21 травня 2024 року виконавчого комітету Затурцівської сільської ради. Вказане рішення є чинним та не оскаржувалося відповідачкою в судовому порядку Суд також аргументує те, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] висловили своє бажання на позбавлення відповідачки - їх матері - батьківських прав щодо них. Таке бажання суд вважає абсолютним та свідчить у цьому випадку про те, що позбавлення матері батьківських прав відповідатиме та захищатиме інтереси самих дітей, передбачені Конвенцію про права дітей та Декларацією прав дитини. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права При вирішенні даного спору суд приймає до уваги наступне. Одним із завдань Сімейного Кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із абзацом 2 пункту 18 цієї ж Постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Позивач [PERSON] довів суду докази, в чому полягає захист інтересів неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] - шляхом позбавлення їх матері по відношенню до них батьківських прав та надав докази, які б безспірно свідчать про умисне ухилення відповідачки [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей. Так, у справі доведено, що позивач [PERSON] працює на посаді охоронника Волинської філії ДП «АІРТ». За час роботи зарекомендував себе відповідальним, цілеспрямованим працівником. Здатний вирішувати завдання, не розгублюється перед труднощами. Справедливий, об`єктивно та неупереджено оцінює інших. Користується заслуженим авторитетом та повагою у своїх колег. Самостійно виховує двох неповнолітніх дітей (а.с.20). Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно з частинами першою, другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 24 грудня 2020 року у справі № 676/3740/19 (провадження № 61-8098св20), від 28 липня 2021 року у справі № 225/134/20 (провадження № 61-18248св20). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. ЄСПЛ в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. У цій справі суд на підставі наявних у матеріалах справи доказів дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] нехтує потребами своїх дітей, порушує їх права на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. [PERSON] не змінила своєї поведінки щодо дітей, в останньої відсутнє прагнення здійснювати належне піклування ними. Факт заперечення відповідачкою проти позову про позбавлення її батьківських прав не свідчить про її інтерес до дітей та реальне бажання змінити поведінку. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Позивачем [PERSON] надано відповідні докази, судом здобуто беззаперечні докази, що позбавлення батьківських прав [PERSON] буде відповідати основним інтересам неповнолітніх дітей. Таким чином суд висновує про необхідність застосування крайнього заходу, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісну поведінку матері - відповідачки по справі [PERSON] . Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд оцінює як ухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх дітей. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дітей, у зв`язку з чим, ураховується відсутність будь-якого спілкування відповідача з сином та дочкою досить тривалий час по відношенню до віку дітей, існування реальної можливості виконання батьківських обов`язків, проте їх свідоме не вчинення. Роз`яснити, що згідно положень статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Так, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), якщо батько (мати) не підтримує стосунки з дитиною, його(її) можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. У зазначеному рішенні розглядалися аналогічні правовідносини, тому суд вважає за можливе застосувати його у справі. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. За вказаних обставин, беручи до уваги, що позивачем доведено відсутність будь-яких проявів взаємозв`язку між матір`ю та дітьми; відсутність дій зі сторони відповідачки, спрямованих на відновлення взаємин із дочкою та сином, здійснення нею активних дій, пов`язаних з вихованням,утриманням,наданням допомоги дітям у формах, що необхідні для духовного, фізичного та психологічного його розвитку та враховуючи висновок органу опіки та піклування Затурцівської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , який затверджений рішенням №58 від 21 травня 2024 року виконавчого комітету Затурцівської сільської ради, суд приходить до переконання про те, що позовна вимога про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є підставною та підлягає до задоволення. Роз`яснити, що згідно положень статті 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Розподіл судових витрат Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем [PERSON] при поденні позову сплачено судовий змір у розмірі 1211,20 грн., який слід стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved