Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

Кременецька окружна прокуратура Тернопільської області звернулася до суду в інтересах держави в особі Кременецької міської ради та Національної служби здоров`я України до [PERSON] та [PERSON] , де третя особа КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 25.09.2023 застосовано до неповнолітнього [PERSON] примусові заходи виховного характеру. Досудовим розслідуванням встановлено, що [PERSON] 24 липня 2022 року біля 20 години, грубо порушуючи вимоги пунктів: 2.1 (а,б, г), 2.3 (г) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб, полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керував технічно справним мотоциклом «ВАЙПЕР Р-1», реєстраційний номер [NUMBER] , чорного кольору (належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 08.07.2022 ТСЦ 6143 [PERSON] ) та рухався автомобільною дорогою С200905 сполученням «Остріг-Радивилів-Будки-Града» в межах с. Кімната Кременецького району Тернопільської області в напрямку від с. Града Кременецького району Тернопільської області до с. Комарівка Кременецького району Тернопільської області із швидкістю близько 60 км\\год, при цьому під час руху на мотоциклі не був в застебнутому захисному шоломі (мотошоломі) та перевозив пассажира [PERSON] без застебнутого мотошолома. Під час руху вказаною ділянкою автодороги із швидкістю близько 60 км\\год водій [PERSON] не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», «безпечна швидкість» і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі ПДР), а також вимоги, які наведені у пунктах 1, 2 абзацу 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-Х11 від 30 червня 1993 року) із змінами та доповненнями (надалі ЗУ «Про дорожній рух»), які зобов`язували його рухатися у населеному пункті із швидкістю не більше 50 км/год і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Як наслідок, рухаючись по вказаній автодорозі, водій [PERSON] не обрав такі прийоми керування мотоциклом «ВАЙПЕР Р-1» щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах та маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода [PERSON] , яка йшла біля правого краю проїзною частиною дороги до с. Комарівка у попутному напрямку, відповідно до вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «перешкода для руху» і виконання його вимог), 12.3 ПДР України, виявивши перешкоду для свого руху, тобто зміну дорожньої обстановки - появу об`єкта, що рухається попутно в межах цієї смуги, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, хоча мав технічну можливість, застосовуючи екстрене гальмування до моменту контактування з пішоходом, знизити швидкість транспортного засобу до швидкості руху пішохода [PERSON] та наїзд на пішохода можна було б запобігти при плавному зменшенні швидкості не до повного блокування коліс транспортного засобу, а продовжив свій рух. Своїми діями, які не відповідали вище вказаним вимогам пунктів Правил дорожнього руху, водій [PERSON] не забезпечив безпеку дорожнього руху та під час руху вчинив наїзд передньою правою частиною керованого мотоцикла «ВАЙПЕР Р-1» на пішохода [PERSON] , яка йшла в попутному напрямку по траєкторії, яка проходила біля правого краю проїзної частини дороги. Внаслідок наїзду [PERSON] отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості. Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів: 1.5 ч.1, 1.10 (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», «безпечна швидкість» і виконання їх вимог), 2.1 (а, б, г), 2.3 (б, г, д), 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі ПДР), а також вимоги, які наведені у пунктах 1, 2 абзацу 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-Х11 від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведені у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-Х11 від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] . В зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла у вказаному кримінальному провадженні [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у загальнохірургічному відділенні КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради та лікувальним закладом понесені витрати на її лікування в загальній сумі 58021,09 грн. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого у межах вказаного кримінального провадження не заявлявся, у добровільному порядку вказані кошти не відшкодовані. На обґрунтування підстав для представництва інтересів держави прокурор зазначив, що невідшкодування витрат, здійснених за рахунок державного та місцевого бюджетів на стаціонарне лікування потерпілого від злочину негативно впливає на фінансування лікування інших хворих, унаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я, забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій. Однак ні Національною службою здоров`я України, ні КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради, як органами, уповноваженими державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, заходи щодо стягнення заподіяної шкоди не вживались ні під час розгляду кримінального провадження у суді, ні у порядку цивільного судочинства. У зв`язку з тим, що у [PERSON] немає власного майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, кошти, витрачені на лікування потерпілого від суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, підлягають стягненню із законного представника неповнолітнього, а саме: батька - [PERSON] , який був його законним представником у кримінальному провадженні. Тому просить суд стягнути із відповідачів витрати на лікування потерпілої від кримінального правопорушення у розмірі 58021 гривень 09 копійок та судові витрати. 11 квітня 2024 року ухвалою судді Кременецького районного суду Тернопільської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. 10 червня 2024 року ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Прокурор Кременецької окружної прокуратури Тернопільської області Денисюк Н.В. в судовому засіданні підтримала позов з підстав, наведених у ньому. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про визнання позову і про розгляд справи у їх відсутності. Представники Кременецької міської ради, Національної служби здоров`я України та КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують. Вислухавши вступне слово прокурора, дослідивши представлені докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і у визначеному законом порядку. Згідно ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та (або) моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно - небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Кременецького районного суду від 25.09.2023 у справі № 601/2056/22 клопотання прокурора про застосування заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №12022211010000294 від 25.07.2022 задоволено. Застосовано до [PERSON] за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього строком на 1 рік, а саме: обмеження перебування поза домівкою з 22.00 години до 06.00 години, заборонено відвідування розважальних (нічних) закладів з 21.00 години, а також у вигляді передачі під нагляд батькові строком на 1 рік. При цьому, ухвалою суду встановлено, що 24 липня 2022 року біля 20 години, водій [PERSON] , грубо порушуючи вимоги пунктів: 2.1 (а, б, ґ), 2.3 (г) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документу на транспортний засіб, полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, керував технічно справним мотоциклом «ВАИПЕР Р-1» («VIPER R-І»), реєстраційний номер [NUMBER] , чорного кольору, (належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого 08.07.2022 року ТСЦ 6143, громадянину [PERSON] , [INFO] , жителю [ADDRESS] , а останній ним керував) та рухався автомобільною дорогою С200905 сполученням «Остріг-Радивилів-Будки-Града», в межах с. Кімната Кременецького району Тернопільської області, в напрямку від с. Града Кременецького району Тернопільської області до с. Комарівка Кременецького району Тернопільської області із швидкістю близько 60 км/год, при цьому під час руху на мотоциклі не був в застебнутому захисному шоломі (мотошоломі) та перевозив пасажира [PERSON] без застебнутого мотошолома. Під час руху вказаною ділянкою автодороги із швидкістю близько 60 км/год водій [PERSON] не був достатньо уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», «безпечна швидкість» і виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі ПДР), а також вимоги, які наведені у пунктах 1, 2 абзацу 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від ЗО червня 1993 року), із змінами та доповненнями (надалі ЗУ «Про дорожній рух»), які зобов`язували його рухатися у населеному пункті із швидкістю не більше 50 км/год і своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Як наслідок, рухаючись по вказаній автодорозі, водій [PERSON] не обрав такі прийоми керування мотоциклом «ВАЙПЕР Р-1» («VIPER R-І»), щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах та маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода [PERSON] , яка йшла біля правого краю проїзною частиною дороги до с. Комарівка у попутному напрямку, відповідно до вимог п. п. 1.10 (в частині визначення поняття «перешкода для руху» і виконання його вимог), 12.3 ПДР України, виявивши перешкоду для свого руху, тобто зміну дорожньої обстановки - появу об`єкту, що рухається попутно в межах цієї смуги, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, хоча мав технічну можливість застосувати екстрене гальмування до моменту контактування з пішоходом, знизити швидкість транспортного засобу до швидкості руху пішохода [PERSON] та наїзд на пішохода можна було б запобігти при плавному зменшенні швидкості не до повного блокування коліс транспортного засобу, а продовжив свій рух. Своїми діями, які не відповідали вище вказаним вимогам пунктів Правил дорожнього руху, водій [PERSON] не забезпечив безпеку дорожнього руху та під час руху вчинив наїзд передньою правою частиною керованого мотоцикла «ВАИПЕР Р-1» («VIPER R-І») на пішохода [PERSON] . Внаслідок наїзду [PERSON] отримала тілесні ушкодження, а саме: закриту травму правого плеча у виді перелому хірургічної шийки плечової кістки, закриту травму лівого передпліччя у виді перелому середньої третини діафізу (тіла) променевої кістки, закриту травму лівого гомілково-ступеневого суглоба у виді перелому латеральної (зовнішньої) кісточки малогомілкової кістки, закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку. Виявлені тілесні ушкодження у своєму клінічному перебігу супроводжувалися тривалим (більше ніж 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості - п.п. 2.1.1 (а, в) 2.2.2, «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995). Порушення водієм [PERSON] вимог пунктів: 1.5 ч.І, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», «безпечна швидкість», «перешкода для руху» і виконання їх вимог), 2.1 (а, б, ґ), 2.3 (б, г, д), 12.3, 12.4, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] . Судом встановлено, що в діях неповнолітнього [PERSON] вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, оскільки він порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. [PERSON] народився [INFO] , на час вчинення сусільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України йому виповнилось 15 років, а відповідно до положень ч. 1 ст. 22 КК України, кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення злочину виповнилось 16 років. Отже, [PERSON] не досягнув віку кримінальної відповідальності, тобто, не є суб`єктом вказаного кримінального правопорушення. У відповідності до вимог ст.12, 13, 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 07.07.1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду. Частинами 1 та 3 ст.1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України держава має право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Положеннями п.п. 1, 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 №545, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003 (у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Факт лікування потерпілої [PERSON] в КНП «Кременецька опорна лікарня» в період з 24.07.2022 по 02.08.2022, з 02.08.2022 по 08.09.2022 та з 26.10.2022 по 01.11.2022 підтверджено довідкою № 482 від 18.03.2024, виданою директором лікувального закладу. Витрати лікарні на лікування - 58021,09 гривень. З них витрати: за рахунок коштів місцевого бюджету Кременецької громади в сумі 12941,19 гривень; за рахунок власних коштів згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій від Національної служби здоров`я України в сумі 45079,91 гривень. Фінансування витрат КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради на лікування [PERSON] здійснювалося за рахунок коштів місцевого бюджету Кременецької громади у сумі 12941, 18 грн. та за рахунок коштів наданих відповідно до договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між КНП «Кременецька опорна лікарня» Кременецької міської ради та НСЗУ Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій № 1099-Е124-Р000, у сумі 45 079, 91 грн. Кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні. Факт отримання потерпілою тілесних ушкоджень та її перебування на стаціонарному лікуванні знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із суспільно-небезпечним діянням, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та кримінально-караними діями [PERSON] .. Згідно ч. 2 ст. 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна убачається, що у [PERSON] відсутнє будь-яке майно. У зв`язку з тим, що у [PERSON] немає власного майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, кошти, витрачені на лікування потерпілого від суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, підлягають стягненню із законного представника неповнолітнього, а саме: батька - [PERSON] , який був його законним представником у кримінальному провадженні. Крім того, батько [PERSON] - [PERSON] , будучи власником мотоциклу «Вайпер Р-1», реєстраційний номер [NUMBER] , чорного кольору (належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого 08.07.2022 року ТСЦ 6143, [PERSON] , [INFO] , жителю [ADDRESS] ), допустив використання вказаного транспортного засобу своїм сином. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову прокурора в інтересах держави щодо стягнення з відповідачів витрат медичного закладу на стаціонарне лікування потерпілого, у зв`язку з чим такі позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки прокурор, звертаючись з даним позовом до суду, діяв в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України, Кременецької міської ради та звільнений від сплати судового збору за подачу позову до суду, сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

Outcome: approved