Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

[PERSON] (далі позивач), через представника, звернувся до суду з позовом до Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (далі відповідач), в якому просив: - визнати за позивачем право власності на 1/3 частку житлового будинку «А» (загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м.); прибудови «а»; ганку; козирка; літньої кухні - "Б"; гаража - "Б1"; вбиральні - "б"; сараю - "В"; сараю - "в"; сараю - "Е"; погребу з шиєю - "п/Е"; сараю - "Є"; огорожі - "№3"; воріт - "№4"; хвіртки - "№5"; криниці - "№6", що розташовані по [ADDRESS] , по спадкуванню за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , а після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. За життя батько заповіту не складав, а позивач після відкриття спадщини звернувся до нотаріуса із заявою про її прийняття. Однак оформити спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями не вдалося, оскільки нотаріусом було відмовлено з тих підстав, що він належав до спільної групи колгоспників і в ньому проживали батько позивача, мати [PERSON] та брат [PERSON] . Натомість позивач претендує на 1/3 частку житлового будинку. Ухвалою суду від 28.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у загальному позовному провадженні з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Витребувано спадкову справу. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, однак представник у письмовій заяві позов визнав та просив про розгляд без нього. У судове засідання позивач не з`явився, а у своїй заяві просив суд про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити. Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, за наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи фіксацію судового засідання. Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини. Згідно свідоцтва про народження позивача його батьками були [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20.12.1991 №105 засвідчено, що житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . У матеріалах справи міститься технічний паспорт вказаного будинку з такими характеристиками: житлового будинку «А» (загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м.); прибудови «а»; ганку; козирка; літньої кухні - "Б"; гаража - "Б1"; вбиральні - "б"; сараю - "В"; сараю - "в"; сараю - "Е"; погребу з шиєю - "п/Е"; сараю - "Є"; огорожі - "№3"; воріт - "№4"; хвіртки - "№5"; криниці - "№6". Згідно довідки КНП "Вінницьке ООБТІ" №153 від 17.05.2024 вбачається, що за матеріалами інвентаризаційної справи №161 станом на 31.12.2012 право власності на вищевказаний житловий будинок з прибудовою та господарськими будівлями та спорудами 20.12.1991 зареєстровано за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] . Однак, [INFO] [PERSON] помер в с. Попівка, Вінницька обл. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №170/2023 за життя [PERSON] заповіту не складав. Як вбачається з довідки, виданої Липовецькою міською радою Вінницької області №09-17-01/13-94 від 20.11.2023 [PERSON] до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: по [ADDRESS] , а також на день його смерті за вказаною адресою також проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON] . Крім того, згідно довідки, виданої Липовецькою міською радою Вінницької області №09-17-01/13-95 від 20.11.2023, склад сім`ї [PERSON] на день його смерті був слідуючий: мати - [PERSON] ; дружина - [PERSON] ; сини - [PERSON] і позивач. Після відкриття спадщини [PERSON] , позивач протягом шести місяців подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини свого батька, який проживав окремо, разом повідомивши, що крім нього спадкоємцями першої черги за законом є ще мати покійного [PERSON] та син [PERSON] , які в свою чергу протягом шести місяців подали до нотаріуса заяви про відмову від своїх часток у спадщині батька. Позивачу вдалося отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки, які належали його батькові з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовилася мати спадкодавця [PERSON] та 1/3 частки, від якої відмовився син спадкодавця [PERSON] . Однак оформити спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] не вдалося, оскільки нотаріусом було відмовлено з тих підстав, що він належав до спільної групи колгоспників і в ньому проживали [PERSON] , його дружина - [PERSON] та син - [PERSON] . Натомість позивач претендує на 1/3 частку житлового будинку. Липовецькою міською радою у довідці №09-17-01/13-60 від 13.05.2024 надано виписку з погосподарської книги №4 за 1991-1995 Попівської сільської Ради народних депутатів щодо домоволодіння по [ADDRESS] де вказано про спільну групу господарства станом на 15.04.1991 колгоспника: [PERSON] - жінка; [PERSON] - чоловік; [PERSON] - син. Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Також, в силу припису ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач, і які не оспорює відповідач, а в сукупності на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи. Суд встановив, що після смерті [INFO] батька позивача [PERSON] , його спадщину, в силу ч. 1 ст. 1269 ЦК України та ч. 1 ст. 1270 ЦК України прийняв син - позивач, вчасно подавши до нотаріуса заяву про прийняття спадщини батька, на що в силу ст. 1261 ЦК України позивач має на право. Від своїх часток у спадщині [PERSON] відмовилася його мати [PERSON] та сина [PERSON] . Суд встановив, що позивачу вдалося отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки, які належали його батькові з урахуванням 1/3 частки, від якої відмовилася мати спадкодавця [PERSON] та 1/3 частки, від якої відмовився син спадкодавця [PERSON] . Проте оформити спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] не вдалося, оскільки нотаріусом було відмовлено з тих підстав, що він належав до спільної групи колгоспників і в ньому проживали батько позивача, мати [PERSON] та брат [PERSON] . Разом з тим, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. п. "а" п. 6 постанови ВСУ право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Суд встановив, що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20.12.1991 №105 засвідчено, що житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Липовецькою міською радою у довідці №09-17-01/13-60 від 13.05.2024 надано виписку з погосподарської книги №4 за 1991-1995 Попівської сільської Ради народних депутатів щодо домоволодіння по [ADDRESS] де вказано про спільну групу господарства станом на 15.04.1991 колгоспника: [PERSON] - жінка; [PERSON] - чоловік; [PERSON] - син. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно, ч.ч. 1-2 ст. 370 ЦК співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю, законом, рішенням суду. З урахування того, що позивач, будучи сином [PERSON] прийняв його спадщину вчасно подавши до нотаріуса відповідну заяву, а син спадкодавця, який входив до групи колгоспників [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщині, також до групи колгоспників входила [PERSON] , при цьому , оскільки [PERSON] і [PERSON] до 15.04.1991 не втратили права на частку в майні колгоспного двору, а тому частка позивача на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] становить 1/3 його частини. Так, наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний. Разом з тим, відповідач визнав позов під час судового розгляду, а суд зауважує, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога: визнати за позивачем, право власності на 1/3 частку житлового будинку «А» (загальною площею 80,2 кв.м., житловою площею 39,5 кв.м.); прибудови «а»; ганку; козирка; літньої кухні - "Б"; гаража - "Б1"; вбиральні - "б"; сараю - "В"; сараю - "в"; сараю - "Е"; погребу з шиєю - "п/Е"; сараю - "Є"; огорожі - "№3"; воріт - "№4"; хвіртки - "№5"; криниці - "№6", що розташовані по [ADDRESS] , по спадкуванню за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved