Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить розірвати укладений з відповідачем шлюб, що був зареєстрований 14.10.2006 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 372. Заявлені вимоги мотивує відсутністю взаєморозуміння між подружжям та відсутністю спільного побуту. Зазначає, що шлюбні стосунки припинені. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 21.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. За клопотанням відповідача 31.01.2024 ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області сторонам надано строк на примирення до 31.06.2024. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином. Представник позивача у судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог, наголосила, що з відповідачем вони багато часу проживають окремо, їх сім`я повністю розпалася, миритися вона не бажає. Відповідач [PERSON] заперечував проти розірвання шлюбу, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, наголосив, що з позивачем вони у шлюбі майже 18 років, мають спільних дітей, він бажає зберегти сім`ю, тому заперечує проти розірвання шлюбу. На запитання суду відповів, що за час на примирення, наданий судом, позитивних змін у їх стосунках не відбулось, позивачка і надалі не спілкується з ним та тримається на дистанції. У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно ст.81 ЦПК Україн, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Відділом реєстрації актів цивільного стану Комсомольського міського управління юстиції Полтавської області 14.10.2006 було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 372, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] (а.с.8) та доньку [PERSON] , [INFO] (зворотній бік а.с.8). Як вбачається зі змісту позовної заяви, сторони припинили подружні відносини, спільне господарство не ведуть, миритись позивач категорично не бажає, їх сім`я фактично розпалась. Відповідно до ч. 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 110, 111, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд уважає, що позовна вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами судом не встановлено, подальше спільне проживання суперечить інтересам позивача, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору, про що свідчить квитанція про сплату судового збору (а.с.1). Виходячи з\~позиції відповідача\~ [PERSON] , висловленої у судовому засіданні, він позов не визнає у повному обсязі та просить суд відмовити у його задоволенні. Отже підстав для застосування норм статті 142 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає. Тому судовий збір відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved