Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

Короткий зміст вимог заяви. До Малиновського районного суду міста Одеси звернулася [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього такі обов`язки: 1)заборонити [PERSON] , [INFO] наближатися на відстані не більше 50 метрів до місця перебування та проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; 2)заборонити [PERSON] ,\~ [INFO] особисто і через третіх осіб переслідувати [PERSON] , [INFO] та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 3)заборонити [PERSON] , [INFO] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Так, обґрунтовуючи вимоги вказаної заяви заявник вказує на те, що з квітня 2021 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживали разом однією родиною за адресою: [ADDRESS] та під час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання з [PERSON] останній постійно підіймав на нею руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого вона декілька разів викликала поліцію, що фіксувала вказані обставини. Постійні погрози з боку [PERSON] стали підставою розриву відносин між заявником та заінтересованою особою, втім він не залишає її у спокої весь час переслідує, ходить за місцем її мешкання. Кривдник постійно пише їй смс-повідомлення, в яких містяться погрози, здійснює психологічне насилля відносно [PERSON] . Окрім зазначеного, у заяві про видачу обмежувального припису заявниця повідомила суду, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 і 2 ст. 173-2 КУпАП України та на даний час існують об`єктивні ризики продовження насильства з боку кривдника. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження та реєстрації зазначеної заяви 08.08.2024 року, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст. 14, 33 ЦПК України. 08.08.2024 року справа №521/12562/24 надійшла у провадження судді Шевчук Н.О. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 08.08.2024 року у справі №521/12562/24 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису; справу призначено до судового розгляду. Будь яких письмових заяв, заперечень тощо від [PERSON] на заяву про видачу обмежувального припису до Малиновського районного суду міста Одеси не надходило, що не перешкоджає розгляду вказаної заяви в судовому порядку. Заявник [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, що відповідають змісту заявлених вимог. Заінтересована особа у даній справі - [PERSON] , який належним чином повідомлений про місце, час та дату судового розгляду, в судове засідання не з`явився. В телефонному режимі (телефонограма від 08.08.2024 року, відправка смс на номер телефону у месенджері «Вайбер») повідомив суд, що не має можливості прибути до суду. Будь - яких заяв або клопотань до суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.350-2 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису, з огляду на що, судом вирішено розглядати справу за відсутності належним чином сповіщену заінтересовану особу, оскільки строки розгляду справ про видачу обмежувальних приписів є скороченими та складають 72 години з моменту надходження такої заяви до суду (ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України). Розглянувши цивільну справу №521/12562/24, дослідивши письмові матеріали, вислухавши сторону, яка з`явилася в судове засідання на розгляд справи, Малиновський районний суд міста Одеси дійшов висновку про те, що заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] про видачу обмежувального припису є такою, що потребує задоволення, враховуючи таке. Фактичні обставини, встановлені судом. Так, судом у даній справі встановлено, що з квітня 2021 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживали разом однією родиною за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у них народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , де батьком дитини вказано [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Також, з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 03.04.2024 року у справі № 521/2570/24, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. При цьому, вказаною постановою встановлено, що 25.01.2024 року о 13:45 год. в [ADDRESS] , гр. [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої співмешканки, з якою має спільну дитину, гр. [PERSON] психологічного та фізичного характеру, а саме погрожував фізичною розправою, висловлювався нецензурною лексикою у її адресу, штовхав, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю. Вказана постанова суду набрала законної сили 15.04.2024 року, в апеляційному порядку не оскаржувалася. Крім того, як встановлено судом, постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 10.04.2024 року у справі № 521/5545/24, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. При цьому, вказаною постановою суду встановлено, що 01.04.2024 року о 00:10 за адресою: [ADDRESS] , гр. [PERSON] вчинив сварку із співмешканкою [PERSON] , ображав нецензурною лайкою, чим спричинив психічну травму. Зазначена постанова суду набрала законної сили 22.04.2024 року та в апеляційному порядку не оскаржувалася. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2024 року у справі № 521/3927/24, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Постановою встановлено, що 21.02.2024 року о 14:00 гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вчинив відносно своєї колишньої цивільної дружини [PERSON] домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного та психологічного характеру, які полягали у стусанах, погрозах, розправою, чим завдав їй фізичного болю, психологічних страждань, внаслідок чого могла бути завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю. Постанова суду набрала законної сили 22.04.2024 року. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.05.2024 року вбачається, що кримінальне провадження №12024163470000336 відносно [PERSON] , [INFO] направлено до суду з обвинувальним актом 11.06.2024 року. Окрім зазначеного, з матеріалів справи судом встановлено, що 30.04.2024 року [PERSON] зверталася до КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР, за наслідками звернення у останньої діагностовано: забій м`яких тканин голови, забій м`яких тканин лівої вушної раковини, що вбачається із довідки від 30.04.2024 року №10070. Інших належних та допустимих письмових доказів матеріали цивільної справи не містять. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів. Основним нормативно-правовим актом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, домашнє насильство - діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Однією з основних засад запобіганню та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону). За змістом ст. 21 цього Закону, постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства, звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Згідно із ст. 26 Закону, право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону). Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про\~видачу обмежувального\~припису або\~про відмову\~у видачі\~обмежувального припису\~приймається на\~підставі оцінки\~ризиків. Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ст. 350-1 ЦПК України. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. (ч. 2 ст. 350-6 ЦПК України). За приписом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово вчиняв відносно своєї колишньої співмешканки [PERSON] , з якою останній перебував у сімейних відносинах, психологічне насильство та продовжує вчиняти аналогічні дії, у зв`язку з чим заявниця побоюється за свої життя. Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї. Також судом встановлено, що відносини учасників цієї справи не покращились, про що свідчать вищевказані постанови Малиновського районного суду міста Одеси, тому існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення психологічного насильства відносно [PERSON] , такі ризики є реальними, та для забезпечення дієвого та ефективного захисту заявниці необхідно застосувати обмежувальний припис. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19). На підставі викладеного суд вважає, що заявниця, як жертва насильства з боку [PERSON] , потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому доходить висновку про обґрунтованість заяви. Відповідно до ст. 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). При вирішенні питання домашнього насильства суд при оцінці даного питання повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 року. За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що строк обмежень в 6 місяців буде достатнім та дієвим стосовно [PERSON] , [INFO] для зміни своєї поведінки по відношенню до заявниці, при цьому у разі вчинення останнім подальших насильницьких дій по відношенню до заявниці обмежувальний припис може бути продовжений судом. Згідно із ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved