Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» звернулося до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість у розмірі 23 675,49 грн., шо складається: за тілом кредиту - 11 079 грн. 17 коп., заборгованість за процентами - 3 317 грн. 30 коп., заборгованість за комісією - 8 307 грн. 72 коп., 3 317, 30 грн., заборгованість за штрафними санкціями - 0,00 грн., 3 % річних за користування кредитними коштами за період з 26.11.2021 по 23.02.2022 - 167 грн. 95 коп., інфляційні витрати за період з 26.11.2021 по 23.02.2022 - 803 грн. 95 коп. та сплачений судовий збір в сумі 2 422 грн. 40 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 06.09.2019 між АТ «РВС Банк» та [PERSON] було укладено заяву-договір № 0039350. За умовами заяви відповідачу було надано споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у розмірі 15 384, 62 грн. В день підписання заяву-договір № 0039350 від 06.09.2019 відповідач отримала платіжну картку. Грошові кошти були зараховані АТ «РВС Банк» на картковий рахунок клієнта. 26.11.2021 між АТ «РВС Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 26/11/2021-1. Відповідно до умов Договору про відступлення прав вимоги правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «РВС Банк» стало ТОВ «Фінансова компанія «Паріс», яке набуло право вимоги заборгованості за заявою-договором № 0039350 від 06.09.2019. На дату звернення до суду відповідач грошові кошти отримані в кредит не повернула та інші платежі передбачені умовами договору не сплатила. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2024 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою суду від 16.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. 03.06.2024 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначає, що долучені до позовної заяви докази мають сумнівний характер, вони оформлені не належним чином, тому до них необхідно ставитися критично, сума судового збору сплачена не вірно, що є підставою залишення позову без руху, позивач не має статусу кредитора та ніяких прав вимоги до відповідача, не підписувала жодних договорів з позивачем. Нараховані суми заборгованості неправомірно. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог, здійснювати судовий розгляд без її участі за наявними матеріалами справи, стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 07.06.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено, що ознайомившись з відзивом на позовну заяву позивач не погоджується з доводами відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, викликався належним чином. У позовній заяві представник позивача просив справу розглянути без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явилася, у поданому до суду 03.06.2024 відзиві на позовну заяву просить здійснювати судовий розгляд без її участі за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.09.2019 року між Акціонерним товариством «РВС БАНК» та [PERSON] було підписано Заяву-Договір №0039350 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с.9). Як вбачається з Заяви-Договору № 0039350 від 06.09.2019 року, Відповідач підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції Акціонерного товариства «РВС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (надалі по тексту - Заява) акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщено на Сайті Банку і беззастережно приєдналася до умов Договору. З умовами Договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору. Вказана заява-договір містить, зокрема, персональні дані відповідачки та прохання надати їй споживчий кредит на таких умовах: сума кредиту 15384,62 грн; строк дії кредиту - 24 місяця; процентна ставка - 18 % річних; тип ставки - фіксована; валюта кредитування - гривня; разова комісія при видачі кредиту - 2,5% від суми наданого кредиту; щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3% від суми наданого кредиту. Згідно паспорту споживчого кредиту та Додатку № 1, який є невід`ємною частиною Заяви-Договору № 0039350 від 06.09.2019 року визначені такі деталі: складові загальної вартості кредиту, вартість платежів з повернення Кредиту та сплати відсотків (процентів) за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за договором. У разі порушення терміну погашення заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу, в тому числі його частини, встановленого Графіком платежів, така заборгованість, у тому числі Щомісячний платіж (або його частина вважається простроченим починаючи з наступного дня за днем встановленого терміну погашення згідно з Графіком платежів і до дня погашення простроченої заборгованості. З дня виникнення простроченої заборгованості за Споживчим кредитом, в тому числі Щомісячного платежу, встановленого Графіком платежів, Банк має право нараховувати штрафні санкції за порушення строків погашення заборгованості за Споживчим кредитом, у тому числі Щомісячних платежів у розмірі 10,00 гривень за кожен день прострочення платежу. Сплата штрафу та/або пені не звільняє Клієнта від виконання зобов`язань, за порушення яких передбачені штраф та/або пеня, і так само не звільняє його від обов`язку відшкодувати Банку збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням своїх зобов`язань за Договором, у тому числі будь-які витрати, що були понесені Банком у зв`язку зі стягненням заборгованості з Позичальника за Договором, (п. 7.3.11 Публічної пропозиції) (а.с.9 зворотній бік, а.с.22). Цього ж дня [PERSON] підписала графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки. Як вбачається з меморіальних ордерів від 06 вересня 2019 року № 3564 та № 3565 [PERSON] отримала кредит в сумі 15384,62 грн. (видача кредиту згідно кредитного договору 0039350 від 06 вересня 2019 року), а також 384 грн . 62 коп. - дисконт при видачі кредиту згідно з кредитним договором 0039350 від 06 вересня 2019 року (а.с.15). Також матеріали справи містять публічну пропозицію Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яку відповідачкою не підписано (а.с.32-73). 26.11.2021 року між Акціонерним товариством «РВС БАНК» (АТ «РВС БАНК») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 26/11/2021-1, за умовами якого первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними в додатку № 1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є його невід`ємною частиною, які укладені між Акціонерним товариством «РВС Банк» та боржниками, в тому числі і за заявою-договором № 0039350 від 06 вересня 2019 року на загальну суму 22704,19 грн. (а.с.23-25). За розрахунком заборгованості станом на 06.05.2024 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 22704,19 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 11079,17 грн.; заборгованість за процентами 3 317,30 грн.; заборгованість за комісією 8 307,72 грн.; заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 0,00 грн. 26.11.2021 ТОВ «ФК «Паріс» надіслало на адресу відповідача вимогу про усунення порушення кредитного зобов"язання та необхідність погасити протягом 30 днів з моменту отримання вимоги прострочену заборгованість за кредитним договором в розмірі 22704,19 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 11 079 грн. 17 коп., заборгованість за процентами - 3 317 грн. 30 коп., заборгованість за комісією - 8 307 грн. 72 коп., заборгованість за штрафними санкціями (пеня) - 0, 00 грн. (а.с.8). Вказані вище вимоги відповідачем не були виконані, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. За змістом ст. 512 ЦК України, у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Отже, ТОВ «ФК «Паріс» за договором № 26/11/2021-1 про відступлення прав вимоги від 26.11.2021 набуло прав нового кредитора за кредитним договором № 0039350 від 06.09.2019, укладеним між АТ «РВС Банк» та [PERSON] . Наведене свідчить, що ТОВ «ФК «Паріс» вправі звертатися до суду із позовними вимогами до відповідача [PERSON] . Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), (п. 54), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу направлялася вимога про необхідність погасити протягом 30 днів з моменту отримання вимоги прострочену заборгованість за кредитним договором. Однак дані вимоги залишилась без відповідного реагування зі сторони відповідача (а.с.10-14). Вищенаведені обставини підтверджують факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що дає право на стягнення 3 відсотків річних від простроченої суми за кредитом з [PERSON] . З огляду на те, що відповідач прострочив погашення кредиту за договором № 0039350 від 06.09.2019, належним чином не повернув отримані в кредит грошові кошти, тобто не виконав взятих на себе за договором зобов`язань, тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в сумі 11079,17 грн., заборгованість за процентами в сумі 3 317,30 грн., 3% річних нарахованих за період з 26.11.2021 по 23.02.2022 в сумі 167 грн. 95 коп. та інфляційні втрати за період з 26.11.2021 по 23.02.2022 в сумі 803 грн. 95 коп. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією в сумі 8 307 грн. 72 коп. не підлягають задоволенню, з наступних підстав. 10 червня 2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог ЗУ «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги Банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] та за які Банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. У зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову в частині стягнення комісії у сумі 8307,72 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial