Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що перебуваючи в шлюбі з відповідачем, який розірвано на підставі рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2016 року у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач маючи можливість, в добровільному порядку не надає дочці належної матеріальної допомоги, а її матеріальний стан не дозволяє повністю забезпечувати потреби дитини. Тому просить суд стягувати з відповідача на її користь щомісячно аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , визначені у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., щомісячно, з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 01 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно письмової заяви від 12.07.2024 року про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] 09.07.2024 року надійшла до суду письмова заява згідно якої позов визнав повністю, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Суд, дослідивши докази, подані сторонами та письмові пояснення сторін, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 01 квітня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Рішення суду набрало законної сили 12 квітня 2016 року.(а.с.7) [PERSON] та [PERSON] , 20 травня 2020 року уклали шлюб, який зареєстрували у Тернопільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Иіністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), відповідний актовий запис №539. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ».(а.с.6) Сторони по справі являються батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.9), яка зареєстрована та проживає з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . Добровільно питання утримання малолітню дитину сторонами не врегульовано.(а.с.4,10) За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно приписів ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою зазначеної статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» на дітей від 6 до 18 років - 3 196 грн.. Судом також встановлено, що починаючи з 26.06.2024 року і по теперішній час між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості щодо способів виконання обов`язку утримувати дітей. При визначенні розміру аліментів суд враховує встановлені судом обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України та приходить до висновку, що розмір аліментів слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень щомісячно на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам ч.2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 4 ст.206 ЦПК передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає таке визнання, що відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Таким чином, виходячи із обов`язку обох батьків у рівній мірі утримувати дітей, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у сумі не меншій ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд також враховує правову позицію, висловлену в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 461/4936/16. Судовий збір в дохід держави суд стягує з відповідача.

Outcome: approved