Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~Орагн опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради звернулись до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. \~ \~ \~ \~В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. 15 лютого 2023 року до відділу поліції № 7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від завідувачки дитячого відділення П`ятихатської центральної лікарні про те, що до них доставили дитину [PERSON] з діагнозом гострий бронхіт. Після чого було виявлено перелом обох рук. За даним фактом ВП № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до ЄРДР за ст. 166, ч.1 122 КК України. Внаслідок чого малолітній [PERSON] був вилучений у матері, у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини. Мати систематично нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків, не приділяє належної уваги дитині. \~ \~ \~ \~У зв`язку з чим, просять позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , дитину передати орагну опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради для подальшого влаштування дитини у сімейні форми навчання, стягнути з [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі частини заробітку відповідача. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні засіданні представник позивача органу опіки та піклування виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Овчаренко Ю.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що [PERSON] , [INFO] є її сином. Дитину вона дуже любить та просить не позбавляти її батьківських прав відносно сина. З приводу того, що у дитини виявили переломи рук нічого сказати не може. З моменту вилучення у неї сина, останнього вона не бачила, до нього не приїздила, проте на це є причина, оскільки наразі вона вагітна та скоро буде народжувати. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює медичною сестрою у комунальному закладі «Регіональний медичний центр родинного здоров`я», де наразі перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] . Хлопчик до них був переведений у жахливому стані, у останнього була деформація кісток черепа, множинні переломи кісток, опіки на ніжках, що було наслідком жорстокого поводження з дитиною. Дитина пройшла курс реабілітації, наразі він почав посміхатися, тримати голову, вставати на ніжки. З часу коли у них з`явився [PERSON] мати жодного разу до дитини не приїздила, не провідувала, його станом здоров`я не цікавилась, матеріальну допомогу на його утримання не надавала. \~ \~ \~ \~Вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~ [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.8/, відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України/а.с.9/. \~ \~ \~ \~Згідно копії листа КНП «П`ятихатський центр первинної медико-санітарної допомоги» П`ятихатської міської ради № 110 від 16.02.2024 року 14.02.2024 року [PERSON] з дитиною звернулись на прийом до сімейного лікаря з приводу захворювання дитини. За результатами огляду встановлено: загальний стан дитини середньої тяжкості зумовлений наявністю захворювання, при візуальному огляді дитини на обличчі наявне пошкодження шкіряного покрову; при рентгенологочному дообстеженні дитини виявлені зрощені переломи кісток верхніх кінцівок/а.с.18/. \~ \~ \~ \~Відповідно до Витягуз ЄРДР від 15.02.2024 року внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 122, ст. 166 КК України/а.с.24/. \~ \~ \~ \~З копії рішення виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року слідує, що вирішено відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] /а.с.16/. \~ \~ \~ \~Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету П`ятихатської міської ради Кам`янського району Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року № 93 останні вважають доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] /а.с.53-57/. \~ \~ \~ \~Відповідно до копії акту обстеження умов проживання [PERSON] , встановлено, що остання проживає в [ADDRESS] , будинок облаштовано меблями, дитяча кровать відсутня, дитячого одягу обмаль/а.с.68/. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155СК\~України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164СК\~України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно із статтею 18 Закону України«Про\~охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу. При цьому, суд бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків не виконує, про фізичний розвиток дитини не піклуються, умов для виховання дітей не створює, тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно її малолітнього сина, що і дає підстави для задоволення позову. Згідно до ч. 2 ст.166\~Сімейного кодексу\~України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття, позбавлення батьківських прав не припиняє такого обов`язку. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, внаслідок чого суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Разом з цим, визначаючи частку заробітку (доходу) відповідача [PERSON] , яка буде стягуватися як аліменти на утримання малолітньої дитини, суд враховує відсутність даних про незадовільний стан здоров`я платника аліментів, матеріальне становище відповідача, відсутність доказів перебування на утриманні відповідача інших осіб, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial