Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, у якому вказувала, що 10 липня 2002 року вона уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка придбала в останньої житловий будинок [ADDRESS] . В цей же день договір було зареєстровано на Універсальній Товарно-Сировинній Біржі «Номінал» за реєстр. №502. Разом з тим покупець зареєструвала право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передала покупцю належний їй житловий будинок; покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В подальшому [PERSON] дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в розпорядженні будинком. Враховуючи неможливість нотаріального посвідчення угоди на час подачі позову до суду, а тому [PERSON] на підставі ст. 47 ЦК України 1963 року просила визнати договір купівлі-продажу дійсним в судовому порядку. В судове\~засідання позивачка\~ [PERSON] \~та її\~представник [PERSON] не з`явилися, проте останній надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без участі сторін та представника позивачки, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів, необхідних для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому суд встановив, що 10 липня 2002 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка придбала в останньої житловий будинок [ADDRESS] . В цей же день договір було зареєстровано на Універсальній Товарно-Сировинній Біржі «Номінал», про що в журналі реєстрацій договорів з нерухомістю внесено запис №502. Разом з тим покупець зареєструвала право власності щодо придбаного будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме: продавець передала покупцю належний їй житловий будинок; покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В подальшому [PERSON] дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в розпорядженні будинком. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи з об`єктивних причин неможливе (право власності на придбане майно зареєстроване за позивачкою), що перешкоджає позивачці належним чином розпорядитися придбаним майном. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що спірний договір підлягає визнанню дійсним.

Outcome: approved