Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі відповідача) на її користь заборгованість за борговою розпискою від 25.05.2014 року у розмірі 1600 доларів США, а також понесені судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 25.05.2014 вона передала [PERSON] в борг 1 750 доларів США в присутності двох свідків, що підтверджується розпискою від 25.05.2014. Відповідно до вказаної розписки, відповідач зобов`язалася повернути позивачу позичені грошові кошти в сумі 1 750 доларів США 25 травня 2015 року. Проте відповідач у встановлений в розписці строк борг не повернула. Згодом нею було здійснено часткове повернення боргу, а саме 19.05.2017 відповідач передала позивачу 50 доларів США, а 26.04.2020- 100 доларів США. Станом на даний час залишок боргу становить 1 600 доларів США. Оскільки відповідачка свої зобов`язання за договором позики не виконує, позичені грошові кошти в добровільному порядку не повертає, позивач була змушена звернутись до суду із даним позовом та просила стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти в сумі 1 600 доларів США. В судове засідання представник позивача - адвокат Чернілевська Р.В. надала заяву, у відповідності до якої просила суд розглянути справу у її відсутність та відсутність її довірительки, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. В разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Крім того, повідомила, що протягом п`яти днів нею будуть подані докази понесених судових витрат. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Кундеус С.І. в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини неприбуття суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали. Відтак, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до статті 280 ЦПК України. Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Так, судом встановлено, що 25.05.2014 [PERSON] передала [PERSON] в борг 1 750 доларів США в присутності двох свідків, що підтверджується розпискою від 25.05.2014. Відповідно до вказаної розписки, відповідач зобов`язалася повернути позивачу позичені грошові кошти в сумі 1 750 доларів США 25 травня 2015 року. Проте відповідач у встановлений в розписці строк борг не повернула. Згодом нею було здійснено часткове повернення боргу, а саме 19.05.2017 відповідач передала позивачу 50 доларів США, а 26.04.2020- 100 доларів США, що підтверджується записами у борговій розписці від 25.05.2014, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 19). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частини 1, 2 ст. 202 ЦК України передбачають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Факт отримання відповідачем від позивача суми, обумовленої у договорі позики, підтверджується борговою розпискою від 25.05.2014, підписаною відповідачем. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином, наявність боргового документа, а саме боргової розписки у позивача свідчить про те, що відповідач не виконав зобов`язання по поверненню боргу. Відтак, оскільки відповідач суми позики добровільно не повернув (лише частково в сумі 150,00 доларів США), вимога позивача про стягнення з останнього суми боргу в розмірі 1600,00 доларів США є обґрунтованою та підлягає задоволенню. З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи зроблену представником позивача [PERSON] - адвокатом Чернілевською Р.В. заяву від 13.08.2024 року, питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу слід вирішувати у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141, п. 5 ч. 7 ст. 265, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України, у разі подання відповідних доказів про оплату правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тому, суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу року та запропонувати представнику позивача [PERSON] - адвокату Чернілевській Р.В. подати докази щодо розміру понесених [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу в строк до 19.08.2024 року. Враховуючи викладене,

Outcome: approved