Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

22.06.2022 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому просить визначити місце проживання [PERSON] разом із ним. Позивач посилається на ті обставини, що він є батьком [PERSON] , яка, в свою чергу, є матір`ю [PERSON] . Позивач зазначає, що починаючи з 2021 року [PERSON] проживає разом із ним. Передумовами постійного проживання онука із ним позивач зазначає, що на початку березня 2021 року йому зателефонували зі школи та повідомили, що його онук вже 5 днів не приходить до школи, а мати на телефонні дзвінки не відповідає. Після отримання зазначеної інформації [PERSON] прибув за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] та виявив там дочку, яка на його думку перебувала в неадекватному стані та намагалася вистрибнути у вікно. В результаті чого було викликано служби «102» та «103», які після прибуття госпіталізували [PERSON] до КНП «ООМЦПЗ». Позивач зазначає, що після цих подій [PERSON] , [PERSON] поїхали до Почаївської лаври на лікування. Згодом, [PERSON] , мати [PERSON] та колишня дружина [PERSON] , повідомила [PERSON] про те, що відповідачку втекла із Почаївської лаври. [PERSON] вживав заходи щодо пошуку відповідачки, яка знайшлася в м. Києві, та після цих подій проходила лікування у КНП «ООМЦПЗ». Увесь цей час дитина проживала з дідом. Позивач зазначає, що на даний час мати не здатна забезпечити належний догляд та утримання [PERSON] . Батько також не має змоги брати участь у вихованні дитини, оскільки він є мобілізованим. Посилаюсь на дотримання якнайкращих інтересів дитини позивач просив задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2022 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 02 серпня 2022 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про зупинення провадження по справі. Заява обґрунтована тим, що відповідача мобілізовано до Збройних Сил України, відповідно витягу з наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 87 від 10 квітня 2022 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2022 року зупинено провадження у справі. 26 липня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про відновлення провадження у зв`язку з тим що на даний час син відповідача перебуває у притулку в Італії, а його мати було поміщено в психіатричний заклад, а сам відповідач проходить військову службу у Збройних Силах України і тому не заперечує проти визначення місця проживання [PERSON] з його дідом [PERSON] (а.с.75, т.1). 13.12.2023 року надійшов відзив на позовну заяву від представника [PERSON] . У відзиві на позовну заяву зазначається, що чинне законодавство не передбачає можливість звернення із таким позовом у тому випадку, якщо батьки не позбавлені батьківських прав. Також у відзиві зазначається про те, що [PERSON] є особою з інвалідністю та не здатний забезпечити нормальне виховання дитини. Крім цього, [PERSON] не має власного житла. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2023 року було відновлено провадження у справі. Ухвалою Приморського районного суду м. деси від 17 січня 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про залучення в якості третьої особи [PERSON] . Ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2024 року задоволено клопотання представників сторін та витребувано із Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради інформацію щодо підстав поміщення [PERSON] , [INFO] , тривалості її перебування на лікуванні, діагноз та виписку із історії хвороби за період лікування та усі інші наявні документи відносно неї. Витребувано із з Одеського обласного центра медико-соціальної експертизи (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 40) наступні відомості: з яких підстав та наявності якого діагнозу була встановлена друга група інвалідності позивачу, чи встановлена інвалідність позивачу при повторному перегляді у 2023-2024 році, якщо так, то з яких підстав та за наявності якого діагнозу була встановлена та яка група інвалідності. 24.04.2024 року від третьої особи надійшли пояснення, відповідно до яких Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради не має змоги надати висновок в порядку ст.19 СК України, оскільки чинне законодавство не врегульовує можливість надання висновку про визначення місця проживання за заявою діда. При цьому, третя особа просила врахувати якнайкращі інтереси дитини (а.с.13 - 16, т.2). У судовому засіданні, яке призначено на 28.06.2024 року була заслухана думка [PERSON] . У судове засідання, яке призначено на 23.07.2027 з`явився особисто позивач, який надав пояснення у справі. Пояснив, що онук із ним проживає з 2021 року. Характер проживання є постійним. Вихованням та утриманням онука займається виключно він. Позивач надав пояснення, які відповідають доводам, викладених у позовній заяві. Крім цього, позивач пояснив, що орієнтовно в березні 2023 року йому зателефонували зі школи, в якій навчався [PERSON] , та повідомили, що у школу надійшов телефонний дзвінок з Італії. Під час телефонної розмови повідомили, що [PERSON] знаходиться в будинку - інтернаті, а [PERSON] в психіатричній лікарні. Дізнавшись про вказані обставини [PERSON] вирушив у м. Барі та в судовому порядку рішенням суду м. Барі був визнаний опікуном [PERSON] . Після отримання вказаного рішення [PERSON] повернувся до України та продовжує проживати разом із дідом по даний час. Позивач наголошував на тому, що він ніяким чином не перешкоджає спілкуванні матері та дитини як особисто, так і засобами зв`язку, однак сам онук категорично відмовляється проживати з мамою. Відповідач [PERSON] будь - яких пояснень по суті спору не надала. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та не заперечував проти визначення місця проживання дитини разом із дідом. У судове засідання, яке призначено на 06.08.2024 року з`явився позивач, його представник, представник відповідача та представник третьої особи. Учасники справи виступили із заключним словом. Заслухавши пояснення сторін, заслухавши думку [PERSON] , повно та всебічно дослідивши докази, які надані сторонами, судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.10, т.1). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 29.03.2023 року (а.с.9, т.1). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2015 року у справі №522/23045/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11, т.1). З відомостей про справу №523/3952/21 та відповідних ухвал з Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що 04.03.2021 року генеральний директор комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» звернувся із заявою про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку відносно [PERSON] . При цьому, ухвалою від 09.03.2021 року вказана заява була залишена без розгляду (а.с.13 - 16, т.1). З талону від 23.06.2021 року вбачається, що [PERSON] звернувся із заявою в якій просить допомогти розшукати [PERSON] , яку останнє бачили у м. Києві (а.с.18, т.1). Відповідно до рапорту ЄО №3079 від 06.03.2021 року, в ході перевірки було встановлено, що [PERSON] госпіталізована до психіатричної лікарні 04.03.2021 року із місця помешкання по швидкій допомозі у зв`язку із суіцидальниими намірами (а.с.12, т.1). Відповідно до рапорту ЄО №4340 від 01.04.2021 року 01.04.2021 року із заявою звернувся гр. [PERSON] про те, щоб допомогти у розшуку його дочки, яка зникла із психіатричної лікарні. В ході проведення ОРЗ було встановлено місце перебування [PERSON] в Лаврі м.Почаїв, Тернопольської області (а.с.17, т.1) Відповідно до стенограми до протоколу допиту [PERSON] (а.с.178 - 195, т.1) від 19.07.2022 року, який проводився в рамках кримінального провадження №12022163510000423 від 23.06.2022 року в режимі «Зелена кімната» [PERSON] надав показання, частина з яких мають значення для вказаної справи. На питання з ким ти живеш [PERSON] відповів, що з дідусем уже як рік. До цього жив із мамою. На питання чому [PERSON] переїхав до діда відповів: «Потому что у мамы был приступ…прыгала в окно…было весной, хорошо помню…мы с мамой спали на балконе… [PERSON] издает звуки житных… [PERSON] это мама…дедушку я называю папой…Мама смотрит на дедушку и мама бежит в окно…она кричала не убивайте…и мы бежим за ней, чтобы словить, ловим я и дедушка…она бежала к окну, одна нога была уже там, мы успели поймать.» На питання психолого чому мати та син спали на балконі [PERSON] відповів: «…я говорил маме пойдем спать, пойдем спать, она говорила ты иди, а я потом приду, так и получилось…мы сидели на одном стуле…в комнату не пошел, боялся темноты». На питання щодо рідного батька [PERSON] пояснив: «…вижу не часто…вживую видел впозапрошлом году…по телефону общались 2 - 3 месяца назад…с папопой не хотел бы жить…он наркоша.». На запитання психолога щодо того, чи хоче дитина проживати з матір`ю [PERSON] відповів: «на даный момент нет, страшно…я боюсь [PERSON] …дедушка не запрещает общаться с мамой, он даже меня ругает за пропущеный звонки… желания встретится и погулять с мамой особо нет… с бабушкой не общаюсь, не хочу…последний раз были в Турции я, мама, дедушка и бабушка…в номере жил с дедушкой…все время проводил с дедушкой, с мамой мог пересекаться». На запитання з ким хоче жити дитина відповів: «…с дедушкой, с ним лучше…с дедушкой не нужно круглосуточно в храмы ходить как с мамой…с мамой и бабушкой 4-5 раз в неделю ходили. Постановою від 21.07.2022 року у кримінальному провадженні №12022163510000423 від 23.06.2022 року була призначена судово - психологічна експертиза із відповідними питаннями щодо процедури проведення допиту [PERSON] . Відповідно до резолютивної частини висновку експерта №22-3306 процес відтворення обстановки та обставин подій [PERSON] має такі особливості: умови проведення допиту, відповідали європейським вимогам. Обрана психологом комунікативна технологія є задовільною, водночас, це не вплинуло на надання показань. Загальний об`єм інформації (вербальний та невербальний), наданий [PERSON] , під час допиту є достатнім для формулювання категоричних висновків щодо самостійності та незалежності його показань. Характер вербального та невербального відображення [PERSON] досліджуваної ситуації вказую на автентичність свідчень, які надає дитина (а.с. 196 - 211, т.1). Відповідно до рішенням Суду у справах неповнолітніх міста Барі, Італійська республіка, від 24.05.2023 року у справі №3699/2023, №95/2023 Добровільна юрисдикція, зокрема, було вирішено відсторонити [PERSON] від батьківських обов`язків до її сина [PERSON] та визначено [PERSON] опікуном неповнолітнього [PERSON] (а.с.106 -130, т.1). Відповідно до резолютивної частини рішення дане провадження було порушено за заявою прокурора, яка подана 30.01.2023 року на підставі звіту підрозділу соціального втручання міста Барі, з якого випливає, що сім`я - мати і неповнолітня дитина, бездомні, попередньо 18.01.2023 року були поміщені в громаді «Хопе», звідки пішли. 25.01.2023 року були знайдені в магазині, де мати зникла, залишивши дитину разом із операторами, в подальшому були помелені в житловий комплекс «Починаючи із нас». 01.02.2023 року призначено [PERSON] спеціальним опікуном дитини. В рішенні зазначено, що мати продовжила проживання у закладі, не бажаючи співпрацювати, щодня демонструвала ненормальну поведінку. 22.02.2023 року відповідно до законодавства Республіки Італії [PERSON] відсторонено від батьківських обов`язків відносно [PERSON] . Дитина, у свою чергу, була поміщена у спеціалізований заклад. 07.04.2023 року до уповноважених органів звернувся [PERSON] з метою забрати [PERSON] рішенні зазначено, що з психіатричного висновку від 20.04.2023 року вбачається, що клінічна картина [PERSON] має ознаки розладу, пов`язаного з шизоафектним психозом, патологією, яка потребує фармакологічного лікування у спеціалізованих відділеннях від 2 - 4 тижнів, а також подальшої стабілізаційної фази лікування. У судовому засіданні [PERSON] , взявши до уваги отриману документацію та спостереження служб, просить влаштувати дитину з дідусем по материнській лінії. Суд, ознайомившись із висновком прокурора від 11.05.2023 року про передачу опіки над дитиною дідусеві по материнській лінії постановив, що рішення є законним, а підстави для підтвердження обмеженою батьківської відповідальності матері залишаються незмінними, ухвалив остаточне рішення, відповідно до якого призначено [PERSON] опікуном неповнолітнього [PERSON] , уповноваживши його за погодження з Генеральним консульством України в м. Неаполі та соціальною службою у м. Барі, забрати [PERSON] з громади, куди він був влаштований, з тим, щоб він залишився з ним, в м. Конверсано в його теперішньому будинку без присутності батьків або в іншому відповідному місці на час його перебування та національній території та для можливого повернення в Україну. Пунктом 3 резолютивної частини рішення скасовано призначення [PERSON] опікуном дитини та призначено опікуном [PERSON] діда по материнській лінії [PERSON] . Пунктом 6 резолютивної частини рішення визначено, що воно набирає законної сили негайно. Вказане судове рішення було апостильоване 23.10.2023 року відповідно до Гаазької Конвенцї від 05.10.1961 року . На виконання вказаного судового рішення [PERSON] забрав [PERSON] та в`їхав на територію України. Відповідно до довідки від ГО «Націоанльна асоціація макотокай карате України» [PERSON] приводить на заняття онука, проявляє щиру турботу та інтерес до тренувань, забезпечує онука усім необхідним. За весь час відвідування гуртка мати та батько цікавості не виявляли (а.с.19, т.1). Відповідно до характеристики №02-07/45 від 30.06.2022 року, яка видана Одеською початковою школою №119 вихованням [PERSON] займається дідусь. Хлопчик постійно дотримується навчального плану, на уроках уважний, забезпечений усім необхідним. За період участі у вихованні [PERSON] [PERSON] значно підвищив рівень володіння навчальним матеріалом. [PERSON] приділяє активну увагу спілкуванню, вихованню, захищає та забезпечує інтереси хлопця. Мати та батько участь у вихованні [PERSON] не приймають (а.с.20, т.1). Відповідно до характеристики №212 від 01.12.2023 року, яка надана Одеським ліцеєм №35 Одеської міської ради [PERSON] постійно відвідує навчальні заняття, на уроках активний, домашні завдання виконує. Зазначено, що [PERSON] проживає разом із дідом [PERSON] , який цікавиться успішність дитини, контролює її та відвідує батьківські збори. [PERSON] приділяє увагу спілкуванню, вихованню онука, захищає та забезпечує інтереси хлопчика, створює всі умови для виховання та розвитку дитини. Дідусь багато часу проводить з [PERSON] , відвозить та забирає зі школи. Мати та батько участь у вихованні дитини не приймають. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 15.01.2024 року [PERSON] проживає разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У дитини наявна особиста кімната з сучасним ремонтом, яка обладнана усіма необхідними меблями (окреме спальне ліжко, шафа, стілець, іграшки, комп`ютер тощо). Кімната суха, світла. Висновком комісії є те, що для дитини створені всі умови для навчання, відпочинку та всебічного розвитку (а.с.219, т.1). Відповідно до витягу із наказу №87 від 10.04.2022 року [PERSON] є мобілізованим (а.с.44 - 46, т.1) Відповідно до відповіді від 03.07.2024 року №3718 від КНП «ООМЦПЗ» [PERSON] перебувала на лікуванні з 04.03.2021 року по 06.03.2021 року, з 26.06.2021 року по 28.08.2021 року, виписана з діагнозом: гострий поліморфний психічний розлад, який вирішився». З відповіді від 03.07.2024 року вбачається, що [PERSON] була встановлена ІІ група інвалідності, захворювання пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.38, т.2). Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між учасниками справи суд виходить із такого. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина сьома статті 7 СК України). ЄСПЛ звертає увагу, що при вирішенні спорів щодо дітей забезпечення найкращих їх інтересів виступає пріоритетним принципом. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. У справі «Мамчур проти України»((Заява № 10383/09), остаточне рішення від 16 жовтня 2015 року) ЄСПЛ зазначив, що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. У цьому контексті недостатньо встановити, що дитину може бути поміщено у краще середовище для її виховання. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (пункт 136). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, у своїх рішеннях ЄСПЛ орієнтує, що для всіх дій чи рішень щодо дітей необхідно забезпечити найкращі інтереси дитини замість «презумпції на користь матері» чи «рівності прав та обов`язків батьків стосовно дитини». ЄСПЛ встановив, що між бабусями і дідусями і внуками може існувати «сімейне життя» за смислом статті 8 Конвенції, якщо між ними існують достатньо тісні сімейні зв`язки. ЄСПЛ зазначив про те, що спеціалізований орган, психолог, сімейний лікар рекомендували залишити дитину з бабусею і дідусем, попереджували про можливі серйозні наслідки для її здоров`я. Суди відхили вказані висновки. ЄСПЛ зазначив, що ця справа не була звичайною, суди мали вирішити не тільки те, яка сторона надала переконливі докази, а особливо важливо, яке рішення відображало найкращі інтереси дитини. У справі «Ген та інші проти України» (заява № 41596/19 та № 42767/19, пункт 66 від 10 червня 2021 року) ЄСПЛ зазначив, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку. Необхідно звернути увагу, що ЄСПЛ порушення прав може констатувати і тоді, коли дії органів відповідали національному законодавству, однак саме законодавство не відповідало Конвенції (див.: справи «Наталія Михайленко проти України», рішення від 30 серпня 2013 року, « Федотова та інші проти Росії»). Так, місце проживання неповнолітніх дітей визначає ЦК України та СК України. Відповідно до частин першої - четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Законодавець визначає місце проживання неповнолітньої дитини у віці від 10 до 14 років так: 1) місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них; з ким вона проживає; 2) місце проживання опікуна; 3) місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає тощо. Таке місце проживання буде визнаватися легальним за умови, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами), або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно з частинами другою, третьою статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Питання вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини визначено статтею 161 СК України. Системний аналіз положень статті 29 ЦК України, статей 163, 170 СК України дає підстави стверджувати, що саме батьки має переважне право на визначення з ним місця проживання малолітньої дитини. Верховний Суд зазначав, що лише у разі позбавлення батьків дитини батьківських прав стосовно неї, інші близькі родині набувають переважних прав порівняно з іншими особами на визначення місця проживання дітей з ними. Проте ЄСПЛ звертає увагу, що при вирішенні спорів щодо дітей забезпечення найкращих їх інтересів виступає пріоритетним принципом. Принцип верховенства права як одна із засад цивільного судочинства закріплена в ст.10 ЦПК України, де вказано, що цивільне судочинство здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Слід врахувати, що принцип верховенства права не заперечує принципу законності, оскільки цей принцип є складовою верховенства права. Унікальність верховенства права, як центрального принципу, саме у його багатогранності, адже він змістовно включає у себе інші принципи права. Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості , правової визначеності та правової передбачуваності. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» у ст. 2 передбачає, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо. Судова дискреція (судовий розсуд) - це вид правозастосовної діяльності, який передбачає повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально - вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, з метою ухвалення справедливого, обґрунтованого та законного рішення. Одним із проявів судового розсуду є судовий активізм. В даному випадку суд керується практикою ЄСПЛ через призму пріоритету інтересів дитини. Згідно зі статтею 258 ЦПК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Відповідно до частини другої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном [PERSON] чітко і послідовно висловив своє бажання проживати разом із дідом. Поведінка діда в світлі обставин, які відбувалися із відповідачем та дитиною в Італії дає суду можливість зробити висновок про те, що інтереси онука є для нього пріоритетними та його ставлення до своїх обов`язків певним чином нівелює пасивну участь матері у вихованні дитини. У цій справі визначення місця проживання дитини з дідом відповідає її найкращим інтересам, що підтверджено доказами у справі, які не спростовані відповідачем, дитина вважає своєю сім`єю діда, а не батька та матір, що свідчить про розрив сімейних відносин з батьками. Необхідно звернути увагу, що у цій справі ні психолог, ні орган опіки та піклування не дійшли висновку та не зазначили, що дитина не здатна висловити свою думку, сформулювати свої погляди, у неї відсутній рівень розуміння ситуації щодо її відносин з батьками, його новою сім`єю, а оцінка дитиною поведінки батьків, життєвих обставин є необ`єктивною та зумовленою різними важелями впливу її діда. Тому у контексті першочергового врахування інтересів дитини у цій справі за встановлених обставин, які переважають над інтересами батьків чи діда, встановивши, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із дідом відповідатиме її інтересам, вважаю, що висновок про визначення місця проживання дитини з дідом є обґрунтованим. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Таким чином сімейне законодавство визнає бабу та діда повноцінними членами сім`ї, які серед іншого мають право виховувати своїх онуків, спілкуватись з ними тобто фактично у цій частині мають права батьків. Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що батьки звертався до різний органів та інстанцій щодо повернення свого сина. Також матеріали справи не містять доказів того, що дитина відібрана від батьків та силоміць утримується дідом та не бажає з нею проживати. Мати дитини не надала жодного доказу, який би свідчив, що між нею та сином існує взаємопорозуміння, син бажає проживати з нею, що мати намагається налагодити психоемоційний зв`язок з сином. Таким чином, суд виходить з найкращих інтересів дитини, які підтверджені належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують бажання та погляди дитини, її індивідуальність, піклування, безпеку та захист дитини з боку його діда [PERSON] , то визначення місця проживання дитини з нею є необхідним у демократичному суспільстві, отже, не становить втручання в сімейні права батька. На підставі викладеного і

Outcome: approved