Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] із заявою про встановлення факту родинних відносин та просила суд встановити, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є її матір`ю. Заява мотивована тим, що [INFO] померла мати заявника - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.06.2023 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, спадкоємцями є заявник та її брат [PERSON] . Протягом 6 місячного терміну заявник [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та довідкою від 20.06.2024 року. Однак, нотаріус відмовила заявнику у вчиненні нотаріальної дії, про що 20.06.2024 року склала відповідну постанову №178/02-31, в якій відмову мотивувала тим, що з поданих документів неможливо встановити факт родинних відносин заявника [PERSON] та її матері [PERSON] , а тому видати свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо. Тому у заявника виникла необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між ними. В судове засідання заявник не з`явилася, проте її представник подала до суду клопотання в якому зазначила, що просить справу розглядати без їх участі, вимоги заяви підтримують в повному обсязі та просять заяву задовольнити. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заінтересовані особи [PERSON] та приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Науменко В.В. в судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяв та заперечень від заінтересованих осіб до суду не надходило. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20.06.2023 року (а.с. 12). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, спадкоємцями є заявник та її брат [PERSON] . Протягом 6 місячного терміну заявник [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та довідкою від 20.06.2024 року (а.с. 13, 14). Однак, нотаріус відмовила заявнику у вчиненні нотаріальної дії, про що 20.06.2024 року склала відповідну постанову №178/02-31, в якій відмову мотивувала тим, що з поданих документів неможливо встановити факт родинних відносин заявника [PERSON] та [PERSON] , а тому видати свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо (а.с. 15). Заявник [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] . Даний факт вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.04.1982 року (а.с. 16). 23.01.1988 року заявник уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 23.01.1988 року (а.с. 17). В подальшому зазначений вище шлюб було розірвано та заявник 29.10.2013 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.10.2013 року (а.с. 18, 19). Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 12.03.1973 року шлюб між батьками заявника, а саме шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та присвєно матері дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу мати заявника змінила прізвище шляхом отримання паспорта громадянина України на дошлюбне прізвище « [PERSON] », однак дані зміни не були внесені в Державний реєстр актів цивільного стану щодо актового запису про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20-22). Аналізуючи наведені вище докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Зі змісту частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність та прикладну значущість і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом. Так, Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив підстави, за наявності яких у порядку окремого провадження розглядаються такі справи: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оцінюючи всі дослідженні в судовому засіданні докази в сукупності, суд вважає за можливе встановити той факт, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved