Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Карлаша І.А. звернулась до суду з позовною заявою до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 02.04.2021 приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис, за реєстровим №74919, про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 16128,00 грн. Постановою приватного виконавця Подоляна І.А. від 04.11.2021 було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Постановою приватного виконавця Подоляна І.А. від 18.04.2023 виконавче провадження було передано для виконання приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадиму Вікторовичу. Постановою приватного виконавця від 28.10.2023 був накладений арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках позивача. Позивач зазначає, що виконавчий напис вчинений з порушенням умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідченим. За таких обставин просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача безпідставно стягнуті за виконавчим написом кошти у сумі 7277,53 грн, а також понесені судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2024 забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі оскаржуваного виконавчого напису. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Крім того витребувано у ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» копію кредитного договору та виконавчого напису від 02.04.2021 за № 74919, у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. копію виконавчого напису та кредитного договору за яким відбувається стягнення у виконавчому провадженні № [NUMBER]; довідку про розмір фактично стягнутих з [PERSON] коштів у виконавчому провадженні № [NUMBER] із зазначенням на погашення чого вони були спрямовані. 03.06.2024 на адресу суду надійшов відзив. У відзиві зазначено, що боржник був належним чином був проінформований про наявність заборгованості та отриманих йому коштів за кредитним договором, а тому поняття безпідставно набутих коштів недоречно використовувати до відповідача, оскільки останній мав підстави для стягнення боргу за кредитним договором. У зв`язку вищевикладеним відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Треті особи своїх пояснень не надали. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.10.2019 між ТОВ «СС Лоун» і [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №690879-А, строком на 30 днів. Загальний розмір наданого кредиту 6000,00 грн. 02.04.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. було вчинено виконавчий напис, за реєстровим №74919, про стягнення з [PERSON] , яка є Боржником за Кредитним договором 690879-А від 29 жовтня 2019 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «СС Лоун», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами № 40071779-32 від 09 січня 2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 28/1220-01 від 28 грудня 2020 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Онлайн Фінанс», заборгованість за Кредитним договором 690879-А від 29 жовтня 2019 року, за період з 28.12.2020 по 10.03.2021 на загальну суму 16128,00 грн, з якої: 6000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 5940,00 грн - заборгованість за відсотками, 2988,00 грн - строкова заборгованість за штрафами і пенями, 1200 грн - плата за вчинення виконавчого напису нотаріуса. Постановою приватного виконавця Подоляна І.А. від 04.11.2021 було відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Постановою приватного виконавця Подоляна І.А. від 18.04.2023 виконавче провадження було передано для виконання приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. Постановою приватного виконавця Нордіо В.В. від 28.10.2023 був накладений арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках позивача. Згідно відомостей наданих Приватним виконавцем Нордіо В.В. від 03.05.2024, станом на 03.05.2024 в межах виконавчого провадження з доходів боржника стягнено кошти на загальну суму 7278,31 грн, з яких: 1147,81 грн - в рахунок сплати витрат виконавчого провадження; 557,33 грн - в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця; 5573,17 грн - в рахунок сплати заборгованості за виконавчим провадженням (та перераховано на рахунок стягувача ТОВ «Фінансова Компнія «Онлайн Фінанс». За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14 залишено без змін. Отже, оскільки у судовому порядку вказану вище постанову від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконною та не чинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Даний висновок відповідає правовому висновку, висловленому Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2021 року в справі №910/10374/17. Тобто, оскаржуваний виконавчий напис було вчинено 02.04.2021, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14. Суд бере до уваги, що позивачем надано копію підписаного [PERSON] договору про споживчий кредит №690879-А, яку було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Нотаріально посвідченого договору, укладеного між ТОВ «СС «Лоун» та [PERSON] , який було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису, матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено факт відсутності нотаріального посвідчення договору про надання фінансового кредиту №690879-А від 29.10.2019, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, що відповідачем не спростовувалось. При цьому суд звертає увагу, що такий виконавчий напис міг бути вчинений лише на підставі нотаріально посвідченого кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення безпідставно стягнутих за виконавчим написом коштів, суд зазначає наступне. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведено той факт, що відповідач безпідставно набув майно, а саме: кошти позивача, які були стягнуті на виконання виконавчого напису. Що стосується стягнення 1147,81 грн, що є винагородою приватного виконавця та витратами на проведення виконавчих дій у розмірі 557,33 грн, то дана суму не підлягає стягненню з огляду на наступне. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). При цьому, в силу положень частини третьої статті 45 Закону України "Про виконавче провадження", основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. За змістом частини другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду у порядку, передбаченому законом. Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18). Викладене, у свою чергу, свідчить про те, що питання про повернення боржнику стягнутої приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо В.В. винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 1705,14 грн, має вирішуватися шляхом оскарження сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду у порядку, передбаченому законом. А відтак, позовні вимоги в частині повернення безпідставно набутих коштів, стягнутих за виконавчим написом нотаріуса підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 5573,17 грн, яка була стягнута на користь відповідача, що підтверджено відповідними доказами. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 2744,25 грн (2138,65 грн за подання позову (пропорційно задоволеним вимогам) та 605,60 грн за подання заяви про забезпечення позову).

Outcome: partial