Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з грудня 2019 року [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON] , від яких сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбних відносин подружжя разом з дитиною проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , яка спочатку належала батькові позивача, а потім за договором дарування від 25.08.2022 року, власником квартири став [PERSON] . 28.09.2022 року [PERSON] разом з сином були взяті на облік, як внутрішньо-переміщені особи, та їх місце реєстрації в [ADDRESS] . З 2022 року місто Василівка Запорізької області було окуповане, та перебуває під повним контролем російських військових. Селище Степногірськ Василівського району є наближеним до лінії зіткнення та проведення бойових дій. Велика кількість близьких друзів та знайомих відповідача загинули внаслідок військової агресії та розпочатої війни РФ, частина родичів залишається в зоні бойових дій. За таких складних життєвих обставин - військових подій, нервових переживань, вимушеної зміни звичного життя, втрату близьких, та постійного стресу через недосипання та виснаження, в сім`ї почалися конфліктні ситуації та непорозуміння. В грудні 2023 року [PERSON] поїхала на тиждень відвідати своїх знайомих до Чернівецької області в с. Чагор, змінити оточення та відпочити від постійних сирен. Але більше в м. Новомосковськ на постійне місце проживання відповідачка не повернулась. На даний час [PERSON] проживає в [ADDRESS]. Таким чином з 15.12.2023 року [PERSON] , [INFO] , залишився постійно проживати разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на його повному утриманні, що стверджується актом голови правління ОСББ «Центральний» Образцова Д.С. від 01.04.2024 року. Відповідно до складеної позивачем заяви, сина [PERSON] було влаштовано до дитячого розвивального центру денної освіти «Іриска» міста Новомосковська, який він відвідує з 15.01.2024 року. Також дитина забезпечена постійним наглядом з боку няні. Станом на момент звернення до суду відповідачка так і не повернулася до дитини. Більше однією сім`єю сторони не проживають. Ухвалою суду від 02 травня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 37). Ухвалою суду від 03 червня 2024 року зобов`язано виконавчий комітет Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, як органу опіки та піклування надати письмовий висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 40). Позивач у призначене судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх повному задоволенні. Відповідачка відзив на позов не подала, у судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, щодо своєї позиції стосовно задоволення позовних вимог не зазначила. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого, згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). У відповідності до наданих довідок № 1215-5002190937 від 28.09.2022 року та № 1215-5002191010 від 28.09.2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи й фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 13). Зазначена квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , на підставі договору дарування від 25 серпня 2022 року, посвідченого нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Бакою О.В., зареєстрованого в реєстрі № 1667 (а.с. 30). Як вбачається із акту про фактичне місце проживання від 01 квітня 2024 року складеного головою правління ОСББ «Центральний» Образцовим Д.С. в присутності сусідів, за вищезазначеною адресою, в квартирі [ADDRESS] проживають [PERSON] та його малолітній син [PERSON] (а.с. 32). За місцем проживання позивач зарекомендував себе виключно з позитивного боку. Скарг від сусідів на нього не надходило. За свідченнями сусідів гр. [PERSON] працьовитий, товариський і ввічливий громадянин. В побуті доброзичливий і чуйний. Велику увагу приділяє вихованню сина, піклується та має теплі і дружні відносини зі своєю дитиною, бере активну участь у громадському житті житлового кварталу. Також, [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, який діє на підставі відповідного свідоцтва № [NUMBER] , серія [NUMBER] (а.с. 14), й має стабільний постійний дохід, достатній для забезпечення належного рівня життя та розвитку дитини (а.с. 17-27). Згідно довідки-характеристики [PERSON] , [INFO] наданої ФОП [PERSON] в тому, що [PERSON] з січня 2024 року відвідує групу денного навчання дитячого розвиткового центру денної освіти «Іриска», а також займається в додаткових гуртках: англійської мови, гімнастичного виховання, музичного виховання, малювання та ліплення. [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] . Лев завжди має охайний зовнішній вигляд, дотримується правил поведінки та спілкування, які прийняті в групі. Батько цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання, вносить батьківську плату в розмірі 9 000,00 грн. в місяць та регулярно відвідує батьківські збори. До дитячого розвиткового центру денної освіти дитина завжди приходить в супроводі батька. З моменту відвідування дитячого розвиткового центру денної освіти «Іриска» мати хлопчика до адміністрації навчального центру або вихователів (педагогів) не зверталася (а.с. 34). До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права, а саме. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Наявність такого договору, укладеного між батьками, судом не встановлено. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Визначення місця проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. В ході судового розгляду справи знайшло своє підтвердження, що малолітній [PERSON] дійсно проживає разом зі своїм батьком, за адресою: [ADDRESS] , де позивачем були створені всі необхідні умови для життя, навчання та розвитку сина. Між сином та батьком склались теплі приязні та довірчі відносини. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. На виконання ухвали суду від 03 червня 2024 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради про визначення місця проживання надано суду висновок, яким визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Суду подано достатньо даних про те, що позивач має можливість забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, визначення місця проживання дитини з батьком не буде перешкодою для матері дитини у спілкуванні з ним. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення, визначення місця проживання дитини з батьком, у даній конкретній ситуації відповідає інтересам дитини, саме таке рішення найкраще збереже його зв`язки із сім`єю. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved