Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

22.05.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Завод «Запоріжавтоматика» про стягнення заборгованості із заробітної плати. В обґрунтування позову зазначила, що з 03.08.1981 перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Завод «Запоріжавтоматика», у якому працювала на посаді слюсаря. 19.12.2023 звільнилася з роботи за власним бажанням. Протягом 2020-2023 років позивач отримувала заробітну плату не в повному обсязі. В день звільнення заборгованість з заробітної плати позивачу виплачена не була. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з заробітної плати - 139 114,52 грн., компенсацію за не використану щорічну відпустку - 5 506,84 грн, середній заробіток за час не проведення розрахунку при звільненні за період з 19.12.2023 по 19.03.2024 - 21 466,66 грн. та усі судові витрати. Ухвалою суду від 22 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вирішено витребувати від приватного акціонерного товариства «ЗАВОД «ЗАПОРІЖАВТОМАТИКА» належним чином засвідчені копії оборотно-сальдових відомостей за період з 2020 року по 01.01.2024, відомості із виплати заробітної плати з 2020 року по 01.01.2024, копії банківських виплат та бухгалтерських довідок про нарахування [PERSON] заробітної плати з 01.01.2020 по 01.01.2024. Копію ухвали від 22.05.2024 разом із копією позовної заяви з додатками було направлено відповідачу на зареєстровану електронну адресу. Від відповідача відзиву на позов та витребуваних документів не надійшло. Оскільки відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Завод «Запоріжавтоматика», у якому працювала на посаді слюсаря та 19.12.2023 звільнилася за власним бажанням, що підтверджується записами у трудовій книжці серії [NUMBER] . Наказом Приватного акціонерного товариства «Завод «Запоріжавтоматика» від 19.12.2023 № 54-к [PERSON] звільнено з займаної посади за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Верховний Суд в постанові від 12 червня 2019 року у справі №569/79/18 (провадження №61-44467св18) зазначив, що «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності». Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем не проведено. У зв`язку з чим, в межах позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.0.12.2023 по 19.03.2024. Розмір заборгованості підтверджується наведеними у позові розрахунками. Так як позивачу у день звільнення не були сплачені належні суми, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному розмірі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладається на відповідача. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1660,88 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу -3500 грн. На їх підтвердження позивач надала договір на правову допомогу з адвокатом Іващенко М.В., акт приймання-передачі наданих послуг, квитанцію про сплату адвокату 3500 грн. Тому, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved