Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

В червні 2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив суд ухвалити рішення, на підставі якого просив суд: припинити право [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності на 1/2 частину автомобіля марки SKODA моделі FABIA, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] ; визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на вищезазначений транспортний засіб; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень 00 копійок в якості грошової компенсації вартості 1/2 частки транспортного засобу автомобіля марки SKODA моделі FABIA, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] ; припинити право [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності на 1/2 частину акумуляторного дриль-шуруповерта Dnipro-М СD-182; визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на Акумуляторний дриль-шуруповерт Dnipro-М СD-182; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1 065 грн в якості грошової компенсації вартості 1/2 частки Акумуляторного дриль-шуруповерта Dnipro-М СD-182; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 46 646,25 грн. грошової компенсації за майно, що є особистою приватною власністю позивача, але безпідставно перебуває у володінні, користуванні та розпорядженні відповідача. В обґрунтування позову посилається на те, що 05 березня 2021 року між сторонами було укладено шлюб. На теперішній час подружжя мешкає окремо, спільне господарство не веде. Під час шлюбу подружжям за спільні кошти був придбаний автомобіль марки SKODA FABIA, 2016 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Реєстрація права власності на вказаний автомобіль була здійснена на ім`я позивача. На теперішній час автомобілем користується відповідач. Позивач доступу до автомобіля не має. У зв`язку з чим, позивач і просить стягнути з відповідача на його користь вартість частини автомобіля. Ринкова вартість автомобіля SKODA FABIA, 2016 року випуску з пробігом приблизно 100000 км складає 260\~000 грн., отже вартість частини буде складати 130\~000 грн. (260000 : 2 = 130000). Крім того, до укладання шлюбу [PERSON] за власні кошти купував побутову техніку, а саме: 20.01.2018 пральну машину Samsung WW 60 K 42101 WDUA вартістю 12\~939,79 грн.; 07.06.2018 холодильник LG GA-B 499YLUZ вартістю 16\~344,00 грн.; 11.07.2018 мікрохвильову піч LG МS2336GІВ, настінне кріплення для неї Вrateck МВ-6В вартістю 4\~225,00 грн.; 28.09.2018 Xiaomi Mi Robot Vacuum (SK V4000CN) вартістю 7\~999,00 грн.; 24.11.2018 - м`ясорубка Bosch MFW 3520W вартістю 2\~131,00 грн.; 31.07.2020 - Tefal HB943838, вартістю 1\~799,00 грн.; 30.10.2020 стіл обідній Urban style DT2045-1 вартістю 1\~208,46 грн., а всього на суму 46\~646,25 грн. Вказане майно є особистою приватно власністю позивача, однак воно знаходиться в квартирі відповідача, яка користується ним та вважає його своєю власністю. При цьому, позивач доступу до майна не має. У зв`язку з чим, позивач і просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за вказане майно у розмірі 46\~646,25 грн. Крім того, за час шлюбу [PERSON] купив акумуляторний дриль-шуруповерт Dnipro-M CD-182, вартістю 2\~130 грн., який є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи на те, що річ також знаходиться у відповідача, просить стягнути частину вартості вказаного майна, а саме 1\~065 грн. (2\~130: 2= 1\~065). Оскільки дане питання не можливо вирішити з відповідачем в добровільному порядку, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Призначено підготовче судове засідання. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано з Територіального сервісного центру 8046 МВС України в м. Києві відомості: хто є власником автомобілю марки SKODA моделі FABIA, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] , а саме: його прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, РНОКПП, місце проживання/реєстрації; належним чином посвідчену копію договору укладеного в територіальному сервісному центрі на підставі якого [PERSON] став власником автомобілю марки SKODA моделі FABIA, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] . 10 липня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про поділ майна подружжя, відповідно до якого просила суд: визнати транспортний засіб автомобіль SKODA моделі FABIA, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] особистою приватною власністю [PERSON] ; стягнути з відповідача на її користь вартість сплаченої [PERSON] з особистих коштів в розмірі 55\~400 грн. за договором № 109574 на туристичне обслуговування від 22.04.2021 та вартості сплаченої позивачем з особистих коштів в розмірі 45\~590 грн. за договором про надання туристичних послуг №120340 від 18.12.2021. В обґрунтування позову посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 15.03.2023. Під час шлюбу за особисті кошти [PERSON] за 175\~500 грн. був придбаний автомобіль марки SKODA моделі FABIA, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий хетчбек, реєстраційний номер [NUMBER] . Оскільки автомобіль був придбаний за особисті кошти позивача за зустрічним позовом, то і право власності на нього було зареєстровано на її ім`я. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що спірний автомобіль було придбано за її особисті кошти, оскільки вона працевлаштована, мала високу заробітну плата, а також власні заощадження. Крім того зазначила, що даний автомобіль було придбано у ТОВ «Сандоз Україна», працівником якого вона є. Авто було взято у лізінг даною компанією, після чого було запропоновано працівникам компанії його викупити. Згідно історії по картковому рахунку до моменту реєстрації шлюбу [PERSON] офіційно отримала дохід у суму 280\~000 грн. Саме ці кошти були нею витрачені на купівлі автомобіля. Також позивач зазначає, що на її думку, не можливо було за короткий час, а саме шість місяців з моменту реєстрації шлюбу до моменту придбання автомобіля, зібрати сумісні кошти подружжя на придбання транспортного засобу. При проведенні оцінки транспортного засобу було враховано те, що автомобіль наразі має технічні несправності, які потребують усунення. Згідно з розрахунку ФОП [PERSON] від 03.07.2023 вартість, перелік робіт та запасних частин необхідних для усунення пошкоджень становить 69\~694 грн. Крім того, за особисті кошти з власних заощаджень [PERSON] було сплачено 55\~400 грн. за договором на туристичне обслуговування від 22.04.2021 та 45\~590 грн. за договором на туристичне обслуговування від 18.12.2021, у зв`язку з чим і просить стягнути з відповідача вартість частини. 10 липня 2023 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона просила суд відмовити у задоволені позову [PERSON] посилаючись на його недоведеність. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 серпня 2023 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою власність та стягнення грошової компенсації до розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 25 серпня 2023 року надійшов відзив на зустрічний позов, відповідно до якого просили зустрічний позов залишити без задоволення, посилаючись на те, що спірний автомобіль було придбано подружжям за сумісні кошти, а отже є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо вимог [PERSON] про стягнення коштів, які були нею сплачені за договорами про надання туристичних послуг, то вказані грошові кошти не підлягають поділу, оскільки вони використані сторонами під час шлюбу до його розірвання, витрати здійснені за рахунок спільних сімейних коштів. Крім того, позивачем за зустрічним позовом не надані докази щодо понесення нею даних витрат. 04 вересня 2023 року надійшла відповідь на зустрічний позов, відповідно до якого представник позивача за зустрічним позовом наполягав на обставинах та вимогах, які викладені у зустрічному позові. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~13\~грудня 2023\~року задоволено\~клопотання представника\~позивача за\~зустрічним позовом\~адвоката Бойка\~Р.М.,\~витребувано із Навчально-наукового медичного центру «Університетська клініка» Харківського національного медичного університету інформацію стосовно того: чи працював у вище вказаному закладі [PERSON] [INFO] , якщо так то на якій посаді та з якого по який період; яку зарплатню отримав [PERSON] , за період з січня 2021 року по грудень 2021 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 лютого 2024 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача за основним позовом про виклик свідка. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 лютого 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 639/2977/23 за позовною заявою [PERSON] до\~ [PERSON] \~про поділ\~спільного майна\~подружжя та\~за зустрічною\~позовною заявою\~ [PERSON] до [PERSON] про визначення майна особистою власністю та стягнення грошової компенсації. Призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Ломакін Є.В., який діє на підставі ордеру, первісний позов [PERSON] підтримав у повному обсязі, щодо задоволення зустрічного позову заперечував, посилаючись на обставини, які викладені у рішенні вище. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Бойко Р.М., який діє на підставі ордеру, в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував в повному обсязі, підтримали зустрічний позов, посилаючись на вищевикладені у рішенні обставини. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому\~засіданні було\~встановлено, що з 05 березня 2021 року сторони перебували у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції 05 березня 2021 року. ( т.1 а.с. 13) Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 березня 2023 року даний шлюб було розірвано. Представник позивача за основним позовом зазначає, що до укладання шлюбу [PERSON] була придбана побутова техніка, а саме: 20.01.2018 пральна машина Samsung WW 60 K 42101 WDUA, з доставкою товару та страхування, загальною вартістю 12\~939,79 грн.; 07.06.2018 холодильник LG GA-B 499YLUZ, вартістю 16\~344,00 грн.; 11.07.2018 мікрохвильова піч LG МS2336GІВ, настінне кріплення для неї Вrateck МВ-6В, загальною вартістю 4\~225,00 грн.; 28.09.2018 Xiaomi Mi Robot Vacuum (SK V4000CN), вартістю 7\~999,00 грн.; 24.11.2018 - м`ясорубка Bosch MFW 3520W, вартістю 2\~131,00 грн.; 31.07.2020 - Tefal HB943838, вартістю 1\~799,00 грн.; 30.10.2020 - стіл обідній Urban style DT2045-1, вартістю 1\~208,46 грн., а всього на суму 46\~646,25 грн. Оскільки дане майно було ним придбано до укладання шлюбу, то є особистою власністю позивача. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з фіскального чеку 20.01.2018 була придбана пральна машина Samsung WW 60 K 42101 WDUA за 10\~999,90 грн. За доставку товар у 399,90 грн., страхування за програмою «Абсолютний захист» 1\~539,99 грн. ( т.1 а.с. 14) Згідно договору побутового підряду Т019/000700006786241 від 21.01.2018, укладеного між ХФ ТОВ «Технополіс» та особою по ім`я [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , була надана послуга щодо встановлення пральної машини. ( т.1 а.с. 15-16) 30.10.2020 було придбано стіл обідній Urban style DT2045-1, вартістю 1\~208,46 грн. ( т.1 а.с. 28) Разом з тим, з наданих суду доказів не вбачається, що вищевказане майно було придбано саме позивачем [PERSON] 07.06.2018 придбано холодильник LG GA-B499YLUZ, вартістю 16\~299,00 грн., доставка 45,00 грн. Товар доставлений за адресою: [ADDRESS] , ( т.1 а.с. 18, 19,20) 11.07.2018 було замовлення на мікрохвильову піч LG МS2336GІВ, настінне кріплення для неї Вrateck МВ-6В, на загальну вартість 4\~225,00 грн., яке було придбано 17.07.2018. (т.1 а.с. 18, 21) Крім того, судом встановлено, що 28.09.2018 [PERSON] було придбано Xiaomi Mi Robot Vacuum (SK V4000CN), вартістю 7\~999,00 грн.. ( т.1 а.с. 22-23) 24.11.2018 придбана м`ясорубка Bosch MFW3520W, вартістю 2\~131,00 грн. ( т.1 а.с. 24-25) 31.07.2020 придбаний блендер Tefal HB943838, вартістю 1\~799,00 грн. ( т.1 а.с. 26, 27) Представник позивача [PERSON] пояснив суду, що дане майно хоча і було придбано позивачем до шлюбу, однак воно використовувалося подружжям, на даний час знаходиться в квартирі відповідача, яка продовжує ним користуватися та вважає його своєю власністю. Оскільки позивач не має доступу до майна, то просить стягнути з відповідача грошову компенсацію за вказане майно у загальній сумі 46\~646,25 грн. При цьому відповідач [PERSON] пояснила суду, що вона разом з [PERSON] проживали в орендованій квартирі, з якої вона виїхала, забравши тільки свої особисті речі. Меблі, побутова техніка залишилися в цій квартирі. Суд критично відноситься до позиції представника позивача, оскільки в супереч вимогам ст. 12 ЦК України стороною позивача за основним позовом не надано суду будь-яких доказів щодо використання даного майна подружжям та знаходження його у відповідача [PERSON] . У зв`язку з чим, суд вважає необхідним відмовити [PERSON] у задоволені позову в даній частині за недоведеністю. Крім того, позивач за основним позовом [PERSON] просить суд стягнути з відповідача частину вартості акумуляторного дрилю-шуруповерту Dnipro-M CD-182 у сумі 1\~065,00 грн., яке було придбано ним за час шлюбу. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи 12.03.2021 [PERSON] було придбано акумуляторний дриль-шуруповерт Dnipro-M CD-182, вартістю 2\~130,00 грн. ( т.1 а.с. 29-30) Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України) Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторона позивача вказує на те, що дана річ також знаходиться у відповідача, у зв`язку чим просить стягнути з відповідача частину вартості вказаного майна, а саме 1\~065,00 грн. (2\~130,00: 2= 1\~065,00). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти даних стверджень представника позивача і зазначила, що дана річ у неї не знаходиться, вона нею не користується. Суд, даючи оцінку вищезазначеному, приходить до висновку, що стороною позивача хоча і доведений факт придбання спірної речі у період шлюбу, однак належних та допустимих доказів щодо використання її особисто відповідачем суду не надано, у зв`язку з чим у задоволені позову в частині стягнення грошової компенсації у розмірі частини вартості акумуляторного дриль-шуруповерта суд вважає необхідним відмовити. Крім того, як було встановлено судом під час перебування Чекрижевих у шлюбі, а саме 10.09.2021 було придбано транспортний засіб - автомобіль марки SKODA моделі FABIA, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий хетчбек. Ціна транспортного засобу складає 174\~500,00 грн. Покупцем автомобілю є [PERSON] . ( т.1 а.с. 108-111) Як вбачається з Квитанції 104098264 від 07.09.2021 [PERSON] було сплачено 174\~500,00 грн. ( т. 1а.с. 69) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки SKODA моделі FABIA, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип легковий хетчбек, держаний номер [NUMBER] зареєстрований на ім`я [PERSON] . ( т.1 а.с. 107) Позивач за основним позовом [PERSON] просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача на його користь компенсацію у розмірі частини вартості даного автомобіля, а саме 130\~000,00 грн. [PERSON] в свою чергу звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому зазначила про те, що спірний автомобіль було придбано нею за її особисті кошти, які вона заощадила ще до шлюбу, а тому просить визнати його її особистою власністю. Крім того, зазначила, що даний автомобіль був нею придбаний за місцем її роботи. Його вона раніше використовувала для службових потреб. Як вже було зазначено вище, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ( стаття 60 СК України). Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.\~\~\~\~\~\~ У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18) зроблено висновок, що «у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». При цьому, суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18), а також у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 676/4308/21 (провадження № 61-7301св22). Пунктом 3 ч. 1, ч. ч. 6, 7 ст. 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. На підтвердження своєї позиції позивачем за зустрічним позовом було надано довідку з Пенсійного фонду України щодо її доходів, історія по картковому рахунку [PERSON] з червня 2018 року по березень 2020 року, з 11.03.2020 по 27.06.2023. ( т.1 а.с. 70-72; 73-103; т.1 а.с. 70-101 ) Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] заперечуючи проти зустрічного позову в свою чергу надав докази щодо його доходів, а саме про рух коштів по картці [PERSON] за період з грудня 2020 року по квітень 2021 року, з березня 2021 року по жовтень 2021 року. ( т.2 а.с. 17-43) З довідки про суму виплаченого доходу і утриманого податку за місцем основної роботи [PERSON] від 19.12.2023 вбачається, що за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року сума доходів складає 62\~682,86 грн. ( т.2 а.с. 133) Отже, в судовому засіданні встановлено, що кожен із подружжя [PERSON] під час перебування у шлюбі мав дохід, у тому числі у вигляді заробітної плати, який у відповідності до вимог ч.2 ст. 61 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що за 2-3 дні до покупки спірного автомобіля він на прохання свого сина [PERSON] передав йому 3000 доларів США на купівлю даного транспортного засобу. Будь-яких доказів на підтвердження цього свідок не має. Суд критично відноситься до даних показів свідка [PERSON] , оскільки вважає даного свідка зацікавленою особою у вирішенні цього питання. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] стверджує про те, що спірний автомобіль було придбано нею за її особисті кошти, які вона заощадила ще до укладання шлюбу. Суд досліджуючи докази на підтвердження даної позиції позивача, а саме виписки банку про рух коштів на рахунку [PERSON] , встановив, що дійсно позивач мала певний дохід, як до укладання шлюбу, так і під час шлюбу, але доказів того, що дані кошти були нею заощаджені, що саме за них було придбано у власність у вересні 2021 року транспортний засіб автомобіль марки SKODA FABIA, 2016 року випуску, держаний номер [NUMBER] , матеріали справи не містять. Отже, позивач [PERSON] в супереч вимогам ст. ст. 12, 77, 78, 80 ЦПК України не надала суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своєї позиції, а тому суд приходить до висновку, що автомобіль SKODA FABIA, 2016 року випуску, держаний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними. У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2022 року у справі № 330/1569/19. В судовому засіданні встановлено, і це не заперечується сторонами, що автомобіль марки SKODA FABIA, 2016 року випуску, держаний номер [NUMBER] зареєстрований на ім`я [PERSON] та знаходиться у її користуванні. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) . Вказані позиції викладені також у Пленумі Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статті 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга\~статті 71 СК України). У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено, що якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої\~статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)). Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою\~статті 71 СК України\~неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Отже, спільне майно подружжя можна поділити шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша\~статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга\~статті 365 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що приписи частин четвертої та п`ятої\~статті 71 СК України\~і\~статті 365 ЦК України\~з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК\~Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі\~статтею 365 ЦК України\~заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц (провадження № 61-6575св19), від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20 (провадження № 61-1714св22), від 17 січня 2024 рокуу справі № 522/17831/20 (провадження № 61-7951св23). У постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20) сформульовано правовий висновок про те, що у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. На підтвердження вартості транспортного засобу автомобіль SKODA FABIA, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] стороною позивача за основним позовом надана роздруківка з інтернету щодо продажу автомобіля аналогічної марки, року випуску та приблизного пробігу, яка становить 260 000 грн. ( т.1 а.с. 37-34) Позивач за зустрічним позовом в свою чергу на підтвердження вартості спірного автомобіля надала суду Звіт про незалежну оцінку транспортного засобу від 03.07.2023, згідно якого ринкова вартість колісного транспортного засобу автомобіля SKODA FABIA, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 03 липня 2023 року становить 117\~427 грн. (без урахування ПДВ). ( т.1 а.с. 216-233) Представник позивача за основним позовом [PERSON] заперечував проти даної оцінки транспортного засобу, вважав її заниженою. При цьому доказів щодо оцінки спірного майна суду не надав. Судом пропонувалося сторонам по справі для визначення вартості спірного майна на момент розгляду справи в суді заявити клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи, однак вони такого бажання не виявили, відповідного клопотання не заявили. У зв`язку з чим, суд розглядає справу та приймає рішення на підставі доказів, які маються в матеріалах справи. Представники сторін в судовому засіданні пояснили, що на теперішній час спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідача за основним позовом [PERSON] . Позивач у своїй позовній заяві просив суд залишити вказаний автомобіль у користуванні відповідача та стягнути на його користь компенсацію у вигляді вартості частини автомобіль. У Постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважав, що у ситуації, коли один із подружжя, який не користується спірним автомобілем, просить виплатити йому компенсацію вартості його частки у вказаному праві, згідно з вимогами статей\~60,\~61,\~70,\~71 СК України\~слід присудити відповідну компенсацію за рахунок іншого із подружжя, який цим автомобілем користується, незалежно від його згоди. Враховуючи вищевикладене, а також те, що автомобіль є неподільною річчю, суд приходить до висновку, що автомобіль має бути залишений у користуванні відповідача [PERSON] та на користь позивача має бути стягнута компенсація у вигляді частини дійсної вартості автомобілю. Крім того, суд зазначає, що внаслідок виділення автомобілю у власність відповідачеві і стягнення з неї на користь позивача грошової компенсації, право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Тому окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. Згідно Звіту про незалежну оцінку транспортного засобу від 03.07.2023, ринкова вартість колісного транспортного засобу автомобіля SKODA FABIA, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 03 липня 2023 року становить 117\~427 грн. (без урахування ПДВ). Отже частина від вартості вказаного транспортного засобу складає 58\~713,50 грн. ( 117427/ 2 = 58\~713,50 грн.), які і підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . Щодо позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь вартість сплаченої [PERSON] з особистих коштів в розмірі 55\~400,00 грн. за договором № 109574 на туристичне обслуговування від 22.04.2021 та вартості сплаченої позивачем з особистих коштів в розмірі 45\~590,00 грн. за договором про надання туристичних послуг №120340 від 18.12.2021, суд зазначає наступне. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи 22.04.2021 та 18.12.2021 між турагентом та туристом [PERSON] були укладені договори про надання туристичних послуг № 109574 та 120340 відповідно. Вартість туристичних послуг по договору від 22.04.2021 становить 55 4000 грн., по договору від 18.12.2021 - 45 590 грн. (т.1 а.с. 140-151) Згідно відповіді туристичної агенції Mama Travel ФОП [PERSON] , між туристичною компанією та [PERSON] був укладений договір №109574 на туристичне обслуговування від 22.04.2021, сума договору склала 55\~400,00 грн. Вказані грошові кошти були сплачені [PERSON] на оплату квитків та послуг, за дві особи, у тому числі, за [PERSON] , [INFO] . Окрім того, між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про надання туристичних послуг №120340, сума договору склала 45\~590,00 грн. Вказані кошти були сплачені [PERSON] за оплату квитків та послуг, за дві особи, утому числі, за [PERSON] , [INFO] ( т.1 а.с. 114) Позивач [PERSON] та її представник пояснили, що дані туристичні послуги були оформлені позивачем для сумісного відпочинку подружжя. Позивач оплатила дані послуги за свої особисті кошти, у зв`язку з чим, вона і просить стягнути з відповідача частину їх вартості. Стаття 57 СК України зазначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; \Частину першу статті 57 доповнено пунктом 4 згідно із Законом\~№ 4766-VI від 17.05.2012\~\ 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. \Частину першу статті 57 доповнено пунктом 5 згідно із Законом\~№ 4766-VI від 17.05.2012\~\ 2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. 3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. 4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. 5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. \Частина п`ята статті 57 в редакції Законів\~№ 524-V від 22.12.2006\~,\~№ 1909-IX від 18.11.2021\~\ 6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. 7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Отже, закон дає вичерпаний перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд в порядку поділу майна подружжя стягнути з відповідача грошову компенсацію за витрати, які були нею понесені з особистих коштів для купівлі туристичних путівок на відпочинок їх родини. Оскільки предметом позову є саме грошова компенсація за витрачені позивачем [PERSON] кошти, а не майно в розуміння статті 57 СК України, суд приходить до висновку, що вирішення даного питання не можливо в межах розгляду справи про поділ майна подружжя в порядку Сімейного Кодексу України, а підлягає розгляду в порядку Цивільного Кодексу України. Позивач [PERSON] не позбавлена права звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з даним позовом в порядку визначеним законом. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволені зустрічного позову [PERSON] . Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на\~наведенні вище\~положення,\~а також\~на те,\~що у\~задоволенні зустрічного\~позову [PERSON] \~було відмовлено,\~а позов\~ [PERSON] \~задоволено частково,\~а отже сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача складає (ціна позову 177\~711,25 грн. = 100%, сума задоволених позовних вимог 58\~713,50 грн. = 33,03%; сума судового збору, яка була сплачена позивачем 1\~777,11 грн. = 100, 00%, сума судового збору яка підлягає стягненню з відповідача складає 33,03 % = 587,00 грн. На підставі\~викладеного і

Outcome: partial