Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 55000 гривень та стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що 17 березня 2023 року приблизно о 00 год. 20 хв. він, керуючи транспортним засобом поблизу с. Полиці Камінь-Каширського району Волинської області, був зупинений співробітниками Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області [PERSON] та [PERSON] . На вимогу поліцейських пред`явив необхідний перелік документів, після чого співробітник поліції повідомив, що він має ознаки алкогольного сп`яніння та запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. Він ( [PERSON] ) зазначив, що алкогольних напоїв не вживав. Оскільки він відмовився проходити такий огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічних засобів та без присутності понятих, інспектор СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області [PERSON]. повідомив, що його буде затримано, однак протокол про адміністративне затримання на місці не складав. У приміщенні КНП «Камінь-Каширська центральна районна лікарня», куди його було доставлено з метою проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, йому стало недобре у зв`язку із наявним захворюванням - цукровим діабетом. За результатами пройденого обстеження лікарем було встановлено, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком КНП «Камінь-Каширська ЦРЛ» від 17.03.2023. Після проходження огляду працівники поліції залишили його біля приміщення лікарні, тобто, посеред ночі, у чужому населеному пункті, за 40 кілометрів від місцезнаходження його автомобіля, який він вимушений був покинути за вказівкою співробітника поліції. У результаті таких неправомірних дій поліцейських він повідомив на номер 102 про його незаконне затримання працівниками поліції. Також, інспектором СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області [PERSON] з метою приховування факту безпідставного доставлення завідомо для нього тверезої особи до лікувального закладу, було оформлено протокол про адміністративне затримання АЗ №004120 від 17.03.2023. Зі змісту протоколу вбачається, що він ( [PERSON] ) 17.03.2023 о 00 год. 32 хв. був затриманий співробітником поліції для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія за власним бажанням. По-перше, статтею 262 КпАП України визначено вичерпний перелік підстав адміністративного затримання органами Національної поліції, кожна з яких пов`язана із вчиненням затриманим адміністративного правопорушення. Серед такого переліку відсутні підстави для адміністративного затримання, які зазначені у протоколі АЗ №004120 від 17.03.2023. Крім того, у самому документі у графі «у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого частиною ___ статті ___ КУпАП» працівником поліції проставлено прочерки, що є додатковим свідченням того, що він був затриманий поза рамками правового поля. По-друге, формулювання «за власним бажанням» є неприпустимим, оскільки сама природа адміністративного затримання як заходу забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення передбачає здійснення примусу зі сторони органу поліції задля примушування затриманого до вчинення певних дій або бездіяльності, поза його волі. В подальшому, 04 квітня 2023 року інспектором СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області [PERSON] з метою надання «законності» незаконним діям колег, щодо нього безпідставно було складено протокол про адміністративне порушення серії ВАБ №627955 від 04.04.2023, з якого вбачається, що 17 березня 2023 року о 00 год 20 хв на автодорозі поблизу с. Полиці Камінь-Каширського району він ( [PERSON] ) не виконував законні вимоги поліцейських, що виразились у затягуванні часу, визначеного для проведення медичного огляду у встановленому законом порядку, відмовився виходити з автомобіля, чим вчинив злісну непокору законним вимогам поліції, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КпАП України. Поліцейським було складено вказаний протокол через 17 днів після описаних подій, тобто свідомо та неправомірно у порушення норм статті 254 КпАП України. 17 квітня 2023 року вказані адміністративні матеріали надійшли на розгляд до Камінь-Каширського районного суду у Волинській області. Постановою Камінь-Каширського районного суду у Волинській області у справі №157/726/23 від 21.04.2023, яка набрала законної сили 02.05.2023, провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 185 КпАП України закрито на підставі п. 1 ст. 247 КпАП України у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Зі змісту судового рішення вбачається, що «...вказаний протокол не відповідає вимогам ст. 256 КпАП України, оскільки виклад у ньому фактичних обставин справи не узгоджується із диспозицією ст. 185 КпАП України. Крім того, за диспозицією ст. 185 КпАП України обов`язковим елементом об`єктивної сторони правопорушення є настання реальних наслідків злісної непокори законному розпорядженню або вимозі поліцейського. Проте поліцейським не конкретизовано суть правопорушення, а саме: за яких конкретно обставин (що передувало законній вимозі) [PERSON] вчинив злісну непокору, в чому конкретно полягала злісна непокора останнього такій вимозі, що є невід`ємною частиною об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення, враховуючи, що дія, яка проявляється у формі непокори і злісної непокори, не ототожнюється. Разом з тим у матеріалах справи відсутні докази того, що він ( [PERSON] ) на законну вимогу поліцейського відмовився виходити з автомобіля. Крім того, із доданих ним до матеріалів даної справи відеозаписів, якими зафіксовано факт складання матеріалів про адміністративне правопорушення, не вбачається вчинення вказаних у протоколі інкримінованих йому дій. У зв`язку із можливими неправомірними діями співробітників Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області 16 червня 2023 року ним було направлено до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, заяви про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України. Крім того, за його зверненням Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Луцьку) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12023035530000136, внесеному до ЄРДР 18.04.23 року за ч. 1 ст. 371 КК України, за фактом його незаконного затримання. Зважаючи на все вищевикладене, переконаний, що неправомірними діями поліцейських [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є працівниками Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, було завдано йому істотної моральної шкоди, оскільки жодних правових підстав складати відповідні процесуальні документи та ініціювати притягнення його до адміністративної відповідальності не було, а дії останніх безумовно є неспівмірними до обставин, що мали місце. Та ж обставина, що справа про адміністративне правопорушення відносно нього закрита судом першої інстанції у зв`язку із відсутністю події та складу вказаного адміністративного правопорушення свідчить про незаконність складення та направлення до суду працівниками поліції матеріалів щодо нього. Таким чином, внаслідок безпідставного, протиправного та незаконного складення працівниками поліції відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 185 КпАП України, викладення у цьому протоколі обставин, що не відповідають дійсності, з внесенням явно неправдивих даних до процесуальних документів, незаконного ініціювання притягнення його до адміністративної відповідальності, вважає, що йому було завдано значної шкоди. Зокрема йому спричинено моральні страждання, які полягали у переживаннях щодо розголосу факту його адміністративного затримання і притягнення до адміністративної відповідальності за місцем проживання. Протягом всього часу розгляду справи він боявся громадського осуду серед односельчан, відчував сором перед близькими та знайомими. Після проведення огляду у медичному закладі, за направленням працівників поліції, він був покинутий вночі, під час дії встановленої комендантської години, посеред чужого міста, без можливості покинути це місто до ранку, оскільки громадський транспорт в нічний час не курсує. Також він боявся понести значні фінансові витрати на сплату штрафу й судового збору. Більш того, йому довелося доказувати в суді свою невинність у інкримінованому правопорушенні, яке він не скоював, всупереч нормам Конституції України, якими закріплено презумпцію невинуватості особи та нормам КпАП України, що закріплюють обов`язок правоохоронних органів надавати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. У даній же ситуації працівники поліції свавільно знехтували своїми обов`язками, що призвело до порушення його права, завдання йому моральних страждань та додаткових клопотів. За весь час розгляду своєї справи в суді він пережив значні хвилювання, його звичний ритм життя був порушений, він кожного дня думав про наслідки застосування до нього адміністративного стягнення, а також не міг усвідомити факт його притягнення до відповідальності без будь-яких належних доказів по справі. Неправдиве обвинувачення його у вчиненні правопорушення негативно вплинуло на його стосунки з сусідами, знайомими, оскільки під час судового розгляду справи його викликали до суду, його ім`я фігурувало на сайті Камінь-Каширського районного суду як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що обумовило нездоровий інтерес до його особи, поставило під сумнів його честь і гідність. Розмір страждань, які він пережив й переживає по даний час важко оцінити, проте вважає, що йому хоча б має бути відшкодовано ці емоційні страждання, які довелося перенести, а також витрати, пов`язані з відновленням психічного стану та стану його сім`ї, відпочинком від усього, що із ним сталося. Перелічені вище обставини залишили негативні зміни в його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в уникненні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні, переживання психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Загальний розмір завданої йому моральної шкоди складно однозначно оцінити, проте із врахуванням глибини фізичних та душевних страждань, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та з врахуванням вимог розумності і справедливості, оцінює цю шкоду на суму 55000 гривень. Сам по собі факт закриття провадження в справах про адміністративні правопорушення підтверджує протиправність та незаконність його адміністративного затримання, його притягнення до адміністративної відповідальності та застосування адміністративного стягнення до нього в силу положень ст. 82 ЦПК України. Аналізуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини можна зробити висновок, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, у тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно. На підставі пункту 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР та статті 1176 ЦК України виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного затримання та накладення штрафу як адміністративного стягнення. Відтак, мінімальний гарантований державою розмір моральної шкоди, завданої позивачу працівниками поліції, має розраховуватись за 1 (один) місяць 15 днів його перебування під судом - з 17.03.2023 року (дата адміністративного затримання та вчинення інкримінованого органом Національної поліції адміністративного правопорушення) по 02.05.2023 року (дата набрання законної сили постановою Камінь-Каширського районного суду у Волинській області у справі №157/726/23 від 21.04.2023). Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2023 року встановлено на рівні 6700 грн. Тому, внаслідок заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку із безпідставним перебуванням під судом, мінімальний її розмір повинен розраховуватися із розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, тобто на 2023 рік в сумі 6700 грн. (мінімальний розмір), та становить 10050 грн. Втім він переконаний, що мінімальний розмір, визначений законодавцем, є недостатнім для відновлення його попереднього становища та усунення наслідків порушення його звичного ритму життя, оскільки протиправними діями поліцейських було ініційовано не один судовий процес, в кожному з яких останній змушений був брати участь, а наслідки незаконного поводження поліцейських і досі обумовлюють необхідність вживати відповідні заходи задля захисту своїх прав та інтересів. Виходячи з всього вищепереліченого, він оцінив розмір завданої йому моральної шкоди у розмірі, який перевищує встановлений законодавством України мінімум, а саме 55000 гривень. Ухвалою судді від 1 травня 2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідача - ГУНП у Волинській області ГУНП у Волинській області Забожчук О.В. просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити та в обґрунтування заперечення зазначає, що 17 березня 2023 року приблизно о 00 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом, поблизу с. Полиці Камінь-Каширського району Волинської області був зупинений співробітниками Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області [PERSON] та [PERSON] на підставі пункту 3 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію». Під час перевірки документів позивача, співробітник поліції повідомили [PERSON] , що у нього наявні ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що позивач відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху. В подальшому [PERSON] було доставлено для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння до КНП «Камінь-Каширська центральна районна лікарня. За результатами пройденого обстеження лікарем зазначеного медичного закладу було встановлено, що [PERSON] не перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком КНП «Камінь-Каширська центральна районна лікарня» від 17.03.2023. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, під час здійснення співробітниками Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] поліцейської діяльності, відносно [PERSON] було складено декілька адміністративних матеріалів, зокрема 17.03.2023 протокол про адміністративне затримання та 04.04.2023 протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 КпАП України. Зазначені заходи адміністративного впливу, вжиті відносно [PERSON] , стосуються однієї і тієї ж події, яка мала місце 17.03.2023 під час зупинки позивача працівниками поліції в період дії комендантської години, що передбачено пунктом 5 частини статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», поблизу с. Полиці Камінь-Каширського району Волинської області. Постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21.04.2023 у справі №157/726/23 провадження в справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 185 КпАП України закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. За зверненням [PERSON] , у зв`язку із можливими, на думку позивача, неправомірними діями співробітників Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023030530000228, за ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України. Крім того, за зверненням [PERSON] Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Луцьку) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12023035530000136, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 371 КК України. На цей час зазначені кримінальні провадження перебувають на стадії досудового розслідування, проводяться необхідні слідчі дії. Згідно зі статтею 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Позивачем не надано доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів. Зі змісту постанови Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21.04.2023 у справі №157/726/23, провадження в справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 185 КпАП України закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, однак будь-які рішення щодо незаконності дій поліцейських у цій постанові не вказуються. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів не є безумовним доказом їх неправомірності. Скасування постанов та протоколів у справах про адміністративне правопорушення свідчить про реалізацію позивачем передбаченого права на оскарження рішень та дій поліцейських і не є безумовним доказом їх неправомірності та спричинення внаслідок цього моральної шкоди. На підтвердження своїх позовних вимог позивач зазначив лише певні обставини, що теоретично можуть свідчити про незаконність (протиправність) дій (бездіяльності) працівників поліції, однак він належно не обґрунтував та не надав доказів, які б підтверджували, яким чином завдано йому моральну шкоду, в чому така полягає та необхідність відшкодування такої. [PERSON] не доведено завдання йому моральної шкоди, оскільки працівники поліції діяли в межах своїх повноважень, відповідно до норм Закону України «Про Національну поліцію», КпАП України. Крім того, позивачем не встановлено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою у сумі 55000 грн. Позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого статтею 185 КпАП України, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язків наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Окрім того, на цей час триває досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023030530000228 за ч. 1 ст. 366 КК України за зверненням [PERSON] , у зв`язку із можливими, на думку позивача, неправомірними діями співробітників Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, та кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023035530000136, передбаченого ч. 1 ст. 371 КК України, Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Луцьку) ТУ ДБР, розташованого у м. Львові. По завершенню розслідування вказаних кримінальних проваджень буде прийнято кінцеве процесуальне рішення та надано відповідну правову оцінку оскаржуваним позивачем діям працівників Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З врахуванням вищевикладеного, правові підстави для застосування норм ст. 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні. У відзиві на позовну заяву представник відповідача - Державної казначейської служби України просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та в обгрунтування заперечення зазначає, що законом чітко визначено правові підстави відшкодування шкоди, визначальною ознакою яких є незаконність. Факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. [PERSON] не надано жодних належних доказів, які б свідчили про незаконність чи протиправність дій співробітників поліції, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КпАП України, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки, відповідно до статей 283, 284 КпАП України, таке питання може бути вирішене лише судом. Постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21.04.2023 у справі № 157/726/23, на яку посилається позивач, не визнано дії працівників Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області протиправними чи незаконними, лише закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язків наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом, того, що дії чи бездіяльність співробітників поліції заподіяли позивачу моральної шкоди. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності працівників поліції сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності, як такої, й відповідно не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 243/5118/19, від 25.11.2019 у справі № 686/22462/18, від 31.07.2019 у справі № 686/22133/18, від 21.10.2020 у справі № 312/262/18. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди не підтверджено жодними документами чи іншими доказами, які б свідчили про характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Причинно-наслідковий зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. В деліктних правовідносинах обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою покладається на позивача. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки заподіювача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. [PERSON] не надав жодних доказів, які б свідчили, що негативні зміни в його житті, які проявились у насторозі, тривозі, переживаннях психологічного дискомфорту, є наслідком винесення щодо нього постанови про адміністративне правопорушення. [PERSON] просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 55000 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/18732/14-ц дійшла висновку, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи та не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц. Позивачем необґрунтовано визначено моральну шкоду у розмірі 55000 грн. [PERSON] посилається на те, що відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2023 року встановлено на рівні 6700 грн., а тому внаслідок заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку із безпідставним його перебуванням під судом, мінімальний її розмір повинен розраховуватися із розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, тобто на 2023 рік в сумі 6700 грн (мінімальний розмір), та становить 10050 грн. Такий підхід позивача до розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» окремо визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600 грн. Позовна заява не місить належним чином обґрунтованих доказів, вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеними та до задоволення не підлягають. Казначейство не погоджується з обраним позивачем способом захисту порушеного права. Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер. Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених Положенням про Державну казначейську службу України, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215. Відповідно до пункту 2 Положення Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністра фінансів України. Згідно з Положенням Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини першої статті 2 ЦК України. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц (провадження N 14-515цс1943) визначено, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Матеріали справи свідчать, що Казначейство не здійснювало будь-яких протиправних дій щодо позивача, його прав та охоронюваних законом інтересів не порушувало, тому підстави для стягнення коштів з Казначейства відсутні. Позивач помилково ототожнює Державну казначейську службу України та державний бюджет України. Зазначені у позовній заяві кошти можуть бути стягнуті з державного бюджету України, а не з Казначейства як юридичної особи. Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи № 910/23967/16 дійшла висновку, що резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомості про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, однак не у резолютивній частині рішення. Помилковість формулювання зазначеної вище позовної вимоги також підтверджується судовою практикою, зокрема відповідні висновки викладенні у постановах Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 461/9982/19, від 15.03.2023 у справі № 591/7146/20, від 13.09.2023 у справі №501/85/22, від 04.10.2023 у справі №757/5351/21-ц, від 18.10.2023 у справі № 127/1407/22. Згідно з вищевказаними рішеннями помилковими є рішення судів в частині визначення таких способів відшкодування шкоди, як «стягнення шляхом безспірного списання коштів Казначейством з єдиного казначейського рахунку» або «стягнення коштів через Казначейство». Враховуючи вищевикладене, вимога позивача про стягнення на його користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку коштів на відшкодування моральної шкоди у розмірі 55000 грн є необґрунтованою та такою, що не відповідає визначеному нормами законодавства способу захисту порушених прав позивача. Щодо стягнення судових витрат, то ці вимоги є також безпідставними. [PERSON] використав своє право на захист, зробив вибір і звернувся до адвоката, що займається приватною адвокатською практикою, уклав з ним договір, у якому свідомо та добровільно взяв на себе обов`язок особисто оплатити послуги адвоката. В той же час позивач не звернувся до адвоката, який надає безоплатну вторинну правову допомогу та послуги якого оплачує держава. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Кучер А.А. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві. Представник ГУНП у Волинській області у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник Державної казначейської служби України Шевченко О.О. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, зазначених у відзиві на позову заяву. Заслухавши пояснення представника позивача - Кучера А.А. , представника відповідача Державної казначейської служби України Шевченко О.О., з`ясувавши обставини справи і дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на таке. Встановлено, що постановою судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області Тімонової В.М. від 21 квітня 2023 року у справі № 157/726/23, провадження № 3/157/396/23, яка набрала законної сили 02 травня 2023 року, провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. У цій постанові зазначено, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували об`єктивну сторону правопорушення; доказів злісної непокори [PERSON] законній вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків суду не надано. Також у цій постанові зазначено і те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення не відповідає вимогам ст. 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки виклад у ньому фактичних обставин справи не узгоджується із диспозицією ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення; поліцейським не конкретизовано суть правопорушення, а саме: за яких конкретно обставин (що передувало законній вимозі) [PERSON] вчинив злісну непокору, у чому конкретно полягала злісна непокора останнього такій вимозі, що є невід`ємною частино. Об`єктивної сторони даного адміністративного правопорушення, враховуючи, що дія, яка проявляється у формі непокори і злісної непокори, не ототожнюється. Крім того, у постанові судді зазначено, що будь-які належні, допустимі та достовірні докази, які б з достатністю вказували на наявність у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у справі відсутні. У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 627955, складеному 04 квітня 2023 року інспектором СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області [PERSON] зазначено, що 17.03.2023 о 00 год 20 хв на автодорозі поблизу с. Полиці [PERSON] не виконував законні вимоги поліцейських, що виразилося у затягуванні часу, визначеному для проведення медичного огляду у встановленому законом порядку, відмовлявся виходити з автомобіля, чим вчинив злісну непокору законним вимогам поліції, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення. З копії висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 березня 2023 року вбачається, що о 00 год 32 хв 17.03.2023 лікарем відділення ЕМД КНП «Камінь-Каширська ЦРЛ» [PERSON] у цій медичній установі був проведений огляд [PERSON] на стан алкогольного сп`яніння та встановлено, що останній тверезий. Відповідно до копії протоколу АЗ № 004120 про адміністративне затримання від 17 березня 2023 року, інспектором СРПП Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області [PERSON] доставлено [PERSON] у службове приміщення о 00 год 32 хв 17.03.2023 у зв`язку з вчиненням правопорушення, для проведення, як зазначено у цьому ж протоколі «огляду на стан алкогольного сп`яніння», «за власним бажанням». Також у цьому протоколі зазначено, що [PERSON] у службове приміщення не доставлявся, а також у графі «Перед поміщенням до кімнати для затриманих та доставлених у присутності понятих» вказано: «Згідно ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію України» проводилася відеозйомка на нагрудну бодікамеру поліцейського № 38». За змістом ст. 261 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне затримання складається у разі затримання особи. Згідно зі ст. 260 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне правопорушення, адміністративне затримання особи допускається у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення. Статтею 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може провадитися лише органами (посадовими особами), уповноваженими на те законами України. Адміністративне затримання провадиться, зокрема органами внутрішніх справ (Національною поліцією) - при вчиненні дрібного хуліганства, вчиненні домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису, порушення порядку організації і проведення зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, при поширюванні неправдивих чуток, вчиненні злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі поліцейського, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а також військовослужбовця чи образи їх, публічних закликів до невиконання вимог поліцейського, при порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушенні законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у разі вчинення поліцейськими поліції особливого призначення Національної поліції України військових адміністративних правопорушень під час дії воєнного стану, при прояві неповаги до суду, вчиненні незаконного доступу до інформації в автоматизованих системах, порушення правил про валютні операції, правил обігу наркотичних засобів або психотропних речовин, незаконного продажу товарів або інших предметів, дрібної крадіжки, торгівлі з рук у невстановлених місцях, при розпиванні спиртних напоїв у громадських місцях чи появі у громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, у випадках, коли є підстави вважати, що особа займається проституцією, при порушенні правил дорожнього руху, правил полювання, рибальства і охорони рибних запасів та інших порушень законодавства про охорону і використання тваринного світу, при порушенні правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні і транзитного проїзду через територію України, а також в інших випадках, прямо передбачених законами України; Серед зазначеного у ст. 262 Кодексу України про адміністративні правопорушення переліку не вказано такої підстави адміністративного затримання органами Національної поліції особи як проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння водія, у тому числі за власним бажанням, як про це зазначається у вищезазначеному протоколі про адміністративне затримання [PERSON] . За змістом ст.ст. 130, 221, 255, 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться у відповідних закладах охорони здоров`я, а за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, про що поліцейським складається протокол про адміністративне правопорушення і передається на розгляд до суду, встановлено адміністративну відповідальність у вигляді штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частини 1, пункту 9 та абзацу 12 частини 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової шкоди). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Шкода, завдана фізичній особі незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч. 1 ст. 1176 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Таким чином, за відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті, а саме, така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 932/3602/22, провадження № 61-7598св23. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності для відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21), від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22), від 14 грудня 2022 року у справі № 201/7848/21 (провадження № 61-5118св22), та інших. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення постановою судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області Тімонової В.М. від 21 квітня 2023 року, яка набрала законної сили 02 травня 2023 року, порушення законного порядку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, внаслідок чого останньому були завдані душевні страждання. У зв`язку із закриттям цією постановою провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача події і складу адміністративного правопорушення, в останнього виникло право на відшкодування моральної шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно; позивачем доведено факт завдання йому таким переслідуванням моральної шкоди, яка полягала у моральних переживаннях, які викликані, зокрема відсутністю (фактично з 17 березня 2023 року, коли останній як водій транспортного засобу був затриманий для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, та у подальшому складенням у зв`язку ж цими подіями лише 04 квітня 2023 року щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення) законного провадження з боку працівників поліції при порушенні питання про складання протоколу про адміністративне правопорушення, яке у подальшому потребувало встановлення справедливості, доведення у суді його невинуватості. Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно з яким останньому ставилося у вину вчинення цього адміністративного правопорушення 17 березня 2023 року, тобто у день його ж адміністративного затримання для проходження, як зазначається у протоколі про адміністративне затримання, огляду на стан алкогольного сп`яніння за власним бажанням, був складений лише 04 квітня 2023 року, а відповідно складений і після того, як лікарем після затримання водія 17 березня 2023 року [PERSON] було встановлено у лікарні цього ж дня - 17 березня 2023 року, що цей водій тверезий. Виходячи із таких обставин провадження з боку працівників поліції щодо [PERSON] , які підтверджуються матеріалами справи, обґрунтованими є доводи представника позивача - адвоката Кучера А.А. про те, що зазначені у протоколі про адміністративне затримання підстави не передбачені законодавством, а формулювання у протоколі про адміністративне затримання особи «за власним бажанням» суперечить самій суті адміністративного затримання, яке є заходом забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, обмежувальним заходом адміністративного примусу, застосовується всупереч волі та бажанню особи, і полягає у тимчасовому обмеженні свободи її пересування і місцезнаходження. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Звернувшись з цим позовом до суду, позивач зазначає, що посадові особи Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, поліцейські, протиправно склали щодо нього 04 квітня 2023 року протокол про адміністративне правопорушення про події 17 березня 2023 року, у якому виклали обставини, що не відповідають дійсності, та направили цей протокол до суду, незаконно затримали його 17 березня 2023 року та незаконно ініціювали притягнення його до адміністративної відповідальності, чим завдали йому моральних страждань, адже йому прийшлося немало нервувати через неправомірні дії поліцейських, він змушений був доводити у суді свою невинуватість, боявся громадського осуду, відчував сором перед близькими та знайомими, також переживав про понесення фінансових витрат на сплату штрафу і судового збору, його хвилювання були значними, його звичний ритм життя був порушений, він кожного дня думав про наслідки застосування до нього адміністративного стягнення, також не міг усвідомити факт його притягнення до відповідальності без будь-яких належних доказів по справі Суд враховує, що позивач пов`язує моральну шкоду із спричиненням йому душевних страждань неправомірними діями поліцейських, факт протиправної поведінки яких як службових осіб органу державної влади при виконанні останніми владних повноважень щодо позивача доведено. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, позивачем доведено наявність заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями органу поліції та заподіяною шкодою, а тому він має право на відшкодування йому моральної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, тобто розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Враховуючи фактичні обставини незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, серед яких і застосування адміністративного затримання на підставі, що не передбачена законодавством, а також глибину, обсяг та тривалість перенесених позивачем моральних страждань, і необхідний час на відновлення його порушеного права, що в сукупності призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків останнього, а також і відновлення порушених прав позивача самим фактом прийняття постанови суду про закриття справи про адміністративне правопорушення щодо нього у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, та виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості і добросовісності, суд доходить висновку, що належним і достатнім розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] є 10000 гривень. Заявлений позивачем до відшкодування розмір моральної шкоди 55000 грн, суд, з огляду на вищезазначені фактичні обставин незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, і з урахуванням закриття справи про адміністративне правопорушення щодо нього у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення судом першої інстанції, вважає непропорційним глибині та обсягу страждань, яких він зазнав у зв`язку із порушенням його прав, і таким, що не відповідає поведінці завдавача шкоди. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі № 753/4724/21, провадження № 61-947св22 зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку». Таким чином, кошти у відшкодування моральної шкоди позивачу належить стягнути з Державного бюджету України.

Outcome: partial