Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

Позивач 29.02.2024 року через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вищевказаними позовними вимогами до Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України та просить суд: стягнути з відповідача на свою користь компенсацію по втраті частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 866 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку в сумі 60 764 грн. 73 коп. В обґрунтування позову вказує, що 25.11.2020 року позивача було прийнято на роботу до Державного агентства інфраструктурних проектів України (далі - Укрінфрапроект) на посаду головного спеціаліста Відділу фінансів. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.2023 №29 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів державнавчої влади» Укрінфрапроект було реорганізовано шляхом приєднання до Державного агентства відновлення розвитку інфраструктури України (далі - Агентство відновлення). Агентство відновлення є правонаступником майна, прав і обов?язків Укрінфрапроекту з 07 травня 2023 року. З позову вбачається, що з квітня 2023 року виплата заробітної плати та розрахункових коштів при звільненні з Укрінфрапроекту здійснювалось за рахунок бюджетних асигнувань передбачених Розписом Державного бюджету України на 2023 рік Агентства відновлення за бюджетною програмою КПКВК 3111010 «Керівництво та управління у сфері відновлення та розвитку інфраструктури України», у межах кошторисних призначень встановлених Укрінфрапроекту за вказаною бюджетною програмою. 15 серпня 2023 року позивач був звільнений з Укрінфрапроекту з наступним переведення до Агентства відновлення відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу». 16 серпня 2023 року [PERSON] був призначений на посаду головного спеціаліста відділу фінансов економічного моніторингу Фінансово-економічного департаменту Агентства відновлення. На день звільнення з Укрінфрапроекту, позивачу було нараховано та не сплачено кошти в сумі 53 623,61 грн., а саме: заробітну плату за липень 2023 року - 7 357,32 грн.; розрахункові кошти при звільненні - 46 266,29 грн. Агентство відновлення здійснило погашення зазначеної заборгованості в наступні терміни: 14 грудня 2023 - у сумі 49 661,8 грн.; 24 січня 2024 - у сумі 3 961,81 грн. Позивач покликаючись на порушення відповідачем положень ст. 34 Закону України «Про оплату праці», п.п.2,3,4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» вказує на обов`язок відповідача сплатити на його користь компенсацію за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 866 грн. Окрім того позивач покликаючись на не проведення з вини відповідача розрахунку [PERSON] у законодавчо визначені строки просить стягнути з відповідача на свою користь в порядку ст. 117 КЗпП середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (24.01.2024), але не більш як за шість місяців, суму коштів в 60 764,73 грн. Позивач вказує, що звертався до відповідача з пропозицією добровільно сплатити йому вищезазначену заборгованість, однак відповідач не вважає себе винним у несвоєчасній виплаті заробітної плати та розрахункових коштів посилаючись на розпорядження Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві від 11.08.2023 № 07-17-10/8114, яким було зупинено операції з бюджетними коштами на рахунках Державного агентства інфраструктурних проектів № [NUMBER] та № [NUMBER] за КПКВК 3111010 «Організаційне забезпечення реалізації інфраструктурних проектів». Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою суду від 14 березня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Згідно з ч. 1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Від Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України 02 квітня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] посилаючись на те, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне агентство інфраструктурних проектів України (далі - Укрінфрапроект) перебуває в стані припинення. На момент виникнення спірних правовідносин відповідач не є правонаступником прав та обов?язків Укрінфрапроекту в майнових приватних правовідносинах, оскільки передавальний акт до відповідача не надходив. Разом з цим, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідний запис про державну реєстрацію припинення Укрінфрапроекту також не внесено, а тому відповідач не є правонаступником Укрінфрапроекту у порядку процесуального (адміністративного) правонаступництва. Враховуючи наявність приватно-правових відносини, які переходять за передавальним актом, компетенційне адміністративне правонаступництво не може застосовуватися до спірних правовідносин. Окрім того відповідач заперечуючи позовні вимоги [PERSON] покликається на те, що остаточний розрахунок як при звільненні так і після здійснювався Укрінфрапроектом, враховуючи норми чинного законодавства та практику Верховного Суду, Агентство відновлення не є в розумінні закону в даних спірних правовідносинах роботодавцем працівника, що дає йому право стягувати з Агентства відновлення кошти за затримку виплати всіх належних сум при звільненні. 04 квітня 2024 року засобами електронного зв`язку на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив в якій останній просив не брати до уваги відзив відповідача та відмовити в його задоволенні покликаючись на те, що доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 25.11.2020 року позивача було прийнято на роботу до Державного агентства інфраструктурних проектів України (далі - Укрінфрапроект) на посаду головного спеціаліста Відділу фінансів. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.2023 №29 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів державнавчої влади» Укрінфрапроект було реорганізовано шляхом приєднання до Державного агентства відновлення розвитку інфраструктури України (далі - Агентство відновлення). Згідно з частиною першою статті 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Як передбачено статтею 106 ЦК України, злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюється за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади. Агентство відновлення є правонаступником майна, прав і обов?язків Укрінфрапроекту з 07 травня 2023 року. 15 серпня 2023 року позивач був звільнений з Укрінфрапроекту з наступним переведення до Агентства відновлення відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу». 16 серпня 2023 року [PERSON] був призначений на посаду головного спеціаліста відділу фінансов економічного моніторингу Фінансово-економічного департаменту Агентств відновлення. На день звільнення з Укрінфрапроекту, позивачу було нараховано та не сплачено кошти в сумі 53 623,61 грн., а саме: заробітну плату за липень 2023 року - 7 357,32 грн.; розрахункові кошти при звільненні - 46 266,29 грн. Агентство відновлення здійснило погашення зазначеної заборгованості [PERSON] в наступні терміни: 14 грудня 2023 - у сумі 49 661,8 грн.; 24 січня 2024 - у сумі 3 961,81 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» підприємства, установи і організації усіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у т.ч. з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно з ст.2 цього Закону компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №15921.02.2001 №159 (з урахуванням змін та доповнень за постановами від 09.08.2001 № 958 та від 31.03.2003 № 430) з наступними змінами: відповідно до п.4 Постанови КМУ № 159 від 21.02.2001р. сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов`язкових платежів) прирості індексу споживчих цін ("індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100. Оскільки затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд вважає вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати обґрунтованими та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію по втраті частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 866 грн. 00 коп. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 60 764,73 грн. слід зазначити наступне. За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Аналіз правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Закріплені у ст.ст. 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). Конституційний Суд України в рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - від платність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії від 03.05.1996, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 (провадження № 11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100). Згідно з п. 2 Розділу ІІ Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Отже, для випадків, передбачених ч. 1 ст. 117 КЗпП України, обчислення середньої заробітної плати проводиться виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи працівника, що передують звільненню. В свою чергу, п. 8 Розділу ІV Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати з 16.08.2023 по день фактичного розрахунку 24.01.2024 року складає 60 764 грн. 73 коп. З урахуванням норм ч. 1 ст. 117 КЗпП України та враховуючи несвоєчасний розрахунок з позивачем при звільненні, з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, розмір якого становить 60 764 грн. 73 коп. Стягуючи середній заробіток у вказаній сумі суд враховує, що на день звільнення позивача з Укріфрапроекту було нараховано та не сплачено кошти в сумі 53623,61 грн. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації по втраті частини заробітної плати та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільнені, такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. за вимогу про стягнення компенсації по втраті частини заробітної плати, а також з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сум 1211, 20 сплачений при зверненні до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку. На підставі викладеного та

Outcome: approved