Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

у травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» (далі - позивач, ТОВ «ІНСТАФІНАНС») звернулось до Солом?янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 квітня 2021 року між ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та [PERSON] за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (дистанційних засобів) укладено електронний договір кредитної лінії/позики за № ID0980186 (обліковується в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача за № ID3228450) (далі за текстом - кредитний договір), додатки та додаткові угоди до якого є його невід?ємними частинами та є обов?язковими для виконання їх сторонами. Також 27 березня 2021 року між позивачем та відповідачем за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (дистанційних засобів) укладено ще один електронний договір кредитної лінії/позики за № IU7758062 (обліковується в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача за № IU5359619) (далі за текстом - кредитний договір), додатки та додаткові угоди до якого є його невід?ємними частинами та є обов?язковими для виконання їх сторонами. Кредитні договори між позивачем та відповідачем підписано шляхом використання електронного підпису унікальним одноразовим ідентифікатором (otp - паролем) в особистому кабінеті на Порталі (веб-сайті) Позивача (Кредитодавця) з дотриманням всіх вимог Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 та інших нормативно правових актів, які діють на території України. У відповідності до умов кредитних договорів, позивач надав, а відповідач прийняв у власне користування грошові (кредитні кошти), далі за текстом - «кредит», який відповідач зобов`язався повернути у строки, визначені у кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені кредитними договорами. Однак відповідач у порушення умов кредитних договорів свої зобов`язаним перед позивачем належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем за кредитним договором № ID0980186 (обліковується в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача за № ID3228450), виникла заборгованість у розмірі 2 754,00 грн., у тому числі: 1900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту (сума отриманого та неповернутого кредиту) за кредитним договором; 56,00 грн. - заборгованість за процентами для початково визначеної тривалості; 0 грн. - заборгованість за процентною ставки в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту; 798,00 грн. - заборгованість за платою за організацію продовження, якщо сплачується в порядку післяплати. А за Кредитним договором № IU7758062 (обліковується в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача за № IU5359619) виникла заборгованість у розмірі 8233,00 грн., у тому числі: 3 800,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту (сума отриманого та неповернутого кредиту) за кредитним договором; 2 039,00 грн. - заборгованість за процентами для початково визначеної тривалості; 0 грн. - заборгованість за процентною ставки в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту; 2 394,00 грн. - заборгованість за платою за організацію продовження, якщо сплачується в порядку післяплати. Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитними договорами складає: 10 987,00 грн. (Десять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім гривень 00 копійок). Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням погасити наявну кредитну заборгованість. Однак всі звернення, як і вимога позивача від 21 квітня 2024 року щодо добровільного погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем задоволена не була, сума боргу за кредитним до говором на момент звернення до суду із цією позовною заявою залишається непогашеною, у зв`язку із чим позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 травня 2024 року справу розподілено судді Тесленко І.О. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запити надійшла до суду 24 травня 2024 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2024 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за його зареєстрованим місцем проживання, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12 - 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України; повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Заяв та / або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128 - 131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно - процесуального законодавства. Судом встановлено, що 21 квітня 2021 року між ТОВ «ІНСТАФІНАНС» та [PERSON] за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (дистанційних засобів) укладено електронний договір кредитної лінії / позики за № ID0980186 (обліковується в інформаційно -телекомунікаційній системі позивача за № ID3228450). Також 27 березня 2021 року між позивачем та відповідачем за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (дистанційних засобів) укладено ще один електронний договір кредитної лінії/позики за № IU7758062 (обліковується в інформаційно - телекомунікаційній системі позивача за № IU5359619). Відповідно до витягів із журналу дій інформаційно - телекомунікаційної системи та довідок про ідентифікацію, кредитні договори між позивачем та відповідачем підписано шляхом використання електронного підпису унікальним одноразовим ідентифікатором в особистому кабінеті на порталі позивача (а. с. 12 - 17). У відповідності до умов кредитних договорів, позивач надав, а відповідач прийняв у власне користування грошові (кредитні) кошти, які відповідач зобов`язався повернути у строки, визначені у кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені кредитними договорами. Відповідно до детального розрахунку заборгованості станом на 18 березня 2024 року за кредитним договором № ID0980186 (обліковується в інформаційно - телекомунікаційній системі позивача за № ID3228450) заборгованість становить у розмірі 2 754,00 грн., у тому числі: 1900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 56,00 грн. - заборгованість за процентами для початково визначеної тривалості; 0 грн. - заборгованість за процентною ставки в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту; 798,00 грн. - заборгованість за платою за організацію продовження, якщо сплачується в порядку післяплати (а. с. 60 - 76). Згідно до детального розрахунку заборгованості станом на 18 березня 2024 рку за кредитним договором № IU7758062 (обліковується в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача за № IU5359619) заборгованість становить у розмірі 8233,00 грн., у тому числі: 3 800,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2 039,00 грн. - заборгованість за процентами для початково визначеної тривалості; 0 грн. - заборгованість за процентною ставки в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту; 2 394,00 грн. - заборгованість за платою за організацію продовження, якщо сплачується в порядку післяплати (а. с. 77 - 92). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII, зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку, що обсяг заборгованості знайшов своє документальне підтвердження, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № ID0980186 (обліковується в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача за № ID3228450) у розмірі 2 754,00 грн., у тому числі: 1900,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 56,00 грн. - заборгованість за процентами для початково визначеної тривалості; 0 грн. - заборгованість за процентною ставки в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту; 798,00 грн. - заборгованість за платою за організацію продовження, якщо сплачується в порядку післяплати та за кредитним договором №IU7758062 (обліковується в інформаційно - телекомунікаційній системі позивача за № IU5359619) у розмірі 8233,00 грн., у тому числі: 3 800,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2039,00 грн. - заборгованість за процентами для початково визначеної тривалості; 0 грн. - заборгованість за процентною ставки в день для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту; 2 394,00 грн. - заборгованість за платою за організацію продовження, якщо сплачується в порядку післяплати. Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що при звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп. відповідно до платіжної інструкції № 11718 від 08 травня 2024 року. Також, представник позивача просить відшкодувати позивачу понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 3 148 грн. 05 коп. Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «ІНСТАФІНАНС» підлягають задоволенню, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ТОВ «ІНСТАФІНАНС» підлягають стягненню витрати з оплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 3 028 грн. 00 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. 00 коп. та 1 648 грн. 05 коп., оскільки, стороною позивача надано суду достатні та належні докази, які свідчать про отримання та фактичну оплату позивачем правової допомоги, наданої адвокатом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved