Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

До Верховинського районного суду Івано-Франківської області поступила справа за позовом ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 269348098 від 27.03.2021 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.03.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 269348098. Відповідно до реєстру боржників №136 від 01.06.2021 року до договору №28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №269348098. Надалі 20.10.2022 року між ТОВ «Таліон» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» передає ( відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників за вказаними реєстрами. Згідно з реєстром прав вимоги №1 від 21.10.2022 року до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 34\~451,25 гривень, з яких 10250 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу, 24201,25 гривень - сума заборгованості за відсотками. У даній справі ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.01.2024 року справу передано\~для розгляду\~за територіальною\~підсудністю до Верховинського районного суду Івано-Франківської області. Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18.03.2024 року цивільну справу\~за позовом\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договоромприйнято до свого провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві представник позивача просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника, у випадку неявки в судове засідання відповідача просив ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Зокрема, судовий розгляд призначений на 17.04.2024 року відкладено на 22.05.2024 року в зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю в суду відомостей про вручення йому повідомлення, про дату, час та місце розгляду справи (а.с.52 зворот), судова повістка про його виклик повернулася до суду з відміткою про її отримання адресатом 19.04.2024 року (а.с.55,56). Судовий розгляд даної справи відкладено з 22.05.2024 року на 20.06.2024 року в зв`язку з неявкою відповідача та отримання ним вперше своєчасно судової повістки, а саме судову повістку на 22.05.2024 року ним отримано 09.05.2024 року (а.с.55,57). Судовий розгляд даної справи відкладено з 20.06.2024 року на 29.07.2024 року в зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю в суду відомостей про вручення йому повідомлення, про дату, час та місце розгляду справи (а.с.60), судова повістка на 20.06.2024 року повернулася до суду 19.07.2024 року з відміткою про отримання її адресатом 12.07.2024 року (а.с.67) У судове засідання 29.07.2024 року відповідач не з`явився, хоча вдруге повідомлений належним чином, судову повістку отримав 19.07.2024 року, яка повернулася до суду 23.07.2024 року (а.с.68). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. Згідно з ч.1\~ ст.223 ЦПК України\~ неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 29.07.2024 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання 01.08.2024 року і на виконання вимог ч. 4ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд приходить до такого висновку. У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. На підтвердження\~викладених позовних\~вимог позивачем\~до суду надано: - кредитний договір № 269348098, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 27.03.2021 року (а.с. 4-6), за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати позичальникові кредит на суму 10250 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов договору; - додаток №1 до договору №269348098 від 27.03.2021 року графік розрахунків [PERSON] перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.6 зворот), де встановлено термін платежу 26.04.2021 року, сума до сплати 15108,50 гривень, з яких 10250 гривень сума кредиту та 4858,50 гривень нараховані проценти; - паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 269348098 від 27.03.2021 року (а.с.7); - платіжне доручення від 27.03.2021 року (а.с.8), відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ коштів [PERSON] згідно договору №269348098 від 27.03.2021 року в сумі 10250 гривень для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] ХХ-ХХХХ-6424; безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer (а.с.8); - розрахунок заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором № 269348098 від 27.03.2021 року укладеним з [PERSON] (а.с.12-13), за яким сума боргу за період з 27.03.2021 року по 01.06.2021 року складається із заборгованості за тілом кредиту\~10250 гривень та заборгованості за відсотками - 13714,50 гривень; - договір факторингу №20102022 від 20.10.2022 року (а.с.9-10), укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон плюс», згідно умов якого клієнт (ТОВ «Таліон плюс») зобов`язується відступити фактору (ТОВ «ФК«ЄАПБ») права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (п. 2.1), право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, по формі наведеній у додатку до цього договору (п. 4.1); - витяг з реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 року (а.с.11), за яким від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором №269348098 на загальну суму 34451,25 гривень з яких 10250 гривень заборгованість за основною сумою боргу та 24\~201,25 гривень заборгованість за відсотками; - розрахунку заборгованості ТОВ «Таліон плюс» за договором № 269348098 від 27.03.2021 року укладеним з [PERSON] (а.с.14), за яким сума боргу за період з 01.06.2021 року по 21.10.2022 року складається із заборгованості за тілом кредиту\~10250 гривень та заборгованості за відсотками 26174,25 гривень, сплачена сума 1973 гривень; - свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 15,16); - свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «Таліон плюс» (а.с. 18); - розпорядження від 23.03.2017 року №691 «Про видачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (а.с.17); - виписка з ЄДРЮО ТОВ «Таліон плюс» (а.с.19). Отже, як вбачається із матеріалів справи позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості із [PERSON] в сумі 34\~451,25 гривень за договором №269348098 від 27.03.2021 року, який укладений між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Згідно зі ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа №916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги). Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3\~ст. 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Позивачем до матеріалів справи долучено договір факторингу №20102022 укладений 20.10.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Таліон плюс» та витяг з реєстру прав вимоги до цього договору факторингу ,за яким до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 269348098 від 27.03.2021 року, укладеного із ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Однак, позивач не надав до суду належних доказів щодо переходу прав вимоги до відповідача від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс», а саме договору факторингу та реєстру прав вимоги, з яких вбачалася б передача права вимоги до боржника [PERSON] за договором № 269348098 від 27.03.2021 року, укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 у справі №\~910/18036/17. Позивачем не заявлялося клопотання про витребування будь-яких доказів, які він не може долучити до справи та надати до суду. Таким чином, позивачем не підтверджується факт відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором № 269348098 від 27.03.2021 року [PERSON] від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до наступного (нового) кредитора, можливо до ТОВ «Таліон плюс». Зважаючи на відсутність доказів переходу прав вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до наступного (нового) кредитора, у тому числі до ТОВ «Таліон плюс», за кредитним договором № 269348098 від 27.03.2021 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , то суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у цій справі. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір та витрати на правничу допомогу покладаються на позивача.

Outcome: dismissed