Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом в якому просив встановити той факт, що [PERSON] , [INFO] самостійно виховує та утримує малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , та визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] [INFO] , разом із батьком - [PERSON] [INFO] . В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, щоз 28.02.2009 він перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №63. Під час шлюбу у позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] народилось двоє неповнолітніх дітей, син - [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 18.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Красноармійського міськрайонного управоіння юстиції Донецької області, актовий запис № 438 ) та син - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відідлом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську реєстраційної служби Краснорамійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 665). З грудня 2023 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] через невідповідність характерів, різні погляди на життя, постійні суперечки, почали проживати окремо один від одного. При цьому, вирішили за усною домовленістю, що син [PERSON] , [INFO] залишився проживати з матір`ю - [PERSON] , та знаходиться на її одноособовому утриманні та самостійному вихованні, а син [PERSON] , [INFO] переїхав з батьком [PERSON] до м. Харкова, та почав проживати з батьком за адресою: [ADDRESS] , де знаходиться на його одноособовому утриманні та самостійному вихованні. Також батьки погодили, що кожен з них не втручається у виховання дитини, яка знаходиться на самостійному вихованні та утриманні іншого з батьків, тобто кожен із батьків несе самостійну відповідальність, здійснює самостійне утримання та приймає самостійні рішення по відношенню до дитини, яка з ним проживає. З цього часу, позивач самостійно виховує свого сина [PERSON] та він повністю знаходиться на його утриманні. При цьому, відповідака [PERSON] участі у вихованні та забезпеченні сина [PERSON] не приймає, не цікавиться його життям, успіхами у навчанні, духовним та фізичним розвитком. 04.06.2024 рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова шлюб між позивачем [PERSON] та відповідчкою [PERSON] розірвано (справа 645/1707/24; провадження № 2/645/1215/24). Після переїзду до м. Харкова, позивач [PERSON] , мав намір змінити місце реєстрації свого неповнолітнього сина [PERSON] та зареєструвати його місце проживання за адресою: [ADDRESS] , однак відповідно п.33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою КМУ №265 від 7 лютого 2022 р. подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників. На підставі вищевикладеного, оскільки позивач припинив будь які стосунки та спілкування із матір`ю дитини, відповідачкою [PERSON] , згоди на зміну місця проживання/реєстрації неповнолітньої дитини [PERSON] він не отримав. Після чого, 01.03.2024 він зареєстрував свого сина [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] , як внутрішньо переміщену особу, відповідно довідки №6334-5003143107, в якій також зазначено, що законним представником, що супроводжує малолітню дитину є він- позивач у справі, [PERSON] . За місцем проживання позивача [PERSON] та його неповнолітнього сина [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , створено всі умови для проживання та розвитку дитини, син має окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним для його навчання та відпочинку. Всі питання щодо медичного обслуговування та в разі необхідності, лікування сина, завжди вирішує саме він та відвідує сімейного лікаря з дитиною за необхідності. Вищевикладене підтверджується актом обстеження умов проживання від 16.04.2024, складеним спеціалістами служби у справах дітей, відповідно якого зазначається, що проводилось обстеження умов проживання [PERSON] (батька) та [PERSON] (сина) за адресою: [ADDRESS] , в ході якого встановлено, що [PERSON] мешкає в окремій кімнаті, де є спальне місце, місце для занять, дитина забезпечена взуттям та одягом за сезоном, а також продуктами харчування та засобами гігієни. Стосунки між [PERSON] та сином - [PERSON] доброзичливі та родинні. Для виховання та проживання дитини в помешканні створено необхідні умови. Також на підставі вищезазначеного акту обстеження умов проживання, виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області винесено Рішення № 208 від 01.05.2024,на підставі заяв фізичних осіб, ураховуючи висновки Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, відповідно якого, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] та покладено на [PERSON] обов`язки, щодо виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] . Крім того, він позивач у справі є фізичною особою підприємцем « [PERSON] », здійснює діяльність пов`язану із роздрібною торгівлею, має стабільний та високий заробіток, що підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, за 4 квартал 2023 року сума нарахованого доходу складає 860 820 гривень. Шкідливих звичок не має, аморальний спосіб життя не веде, користуюєтья авторитетом у знайомих та на роботі. Хоче дати дитині освіту і добробут. Неповнолітній синн [PERSON] , також за час спільного проживання з батьком проявляє велику прихильність та любов до нього. З батьком, позивачем у справі, у нього теплі та дружні відносини. Він- позивач у справі, допомагає сину, якщо потрібно, підготувати уроки, відвозить на тренування. Приймає активну участь у житті сина. Щодо матері - відповідачки [PERSON] , вона не приймає участь у вихованні, утриманні та підтриманні життєдіяльності молодшого сина [PERSON] , [INFO] , оскільки вважає це обов`язком його батька [PERSON] - позивача у справі, оскільки на її утриманні залишився старший син [PERSON] , а враховуючи її майновий стан, утримувати двох дітей вона не має фінансової можливості. Зазначені вище обставини не заперечуються і матір`ю дитини, яка в усній формі повідомила, що вона не планує навідування свого неповнолітнього сина [PERSON] , запевнила, що вона не працює, постійного доходу не має, на підтвердження чого надіслала довідку форми ОК-5 та довідку ОК-7 на ім`я [PERSON] , в результаті чого вона не має можливості та бажання приймати участь в утриманні малолітнього сина [PERSON] , що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання неповнолітнього сина [PERSON] та його перебування на утриманні батька. Позивач [PERSON] зазначив, що самостійно, без участі матері виховує, утримує та здійснює догляд за сином [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, існує необхідність у визначенні місця проживання його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з ним та встановлення юридичного факту самостійного його утримання та виховання для реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатись до матері для отримання її згоди, в тому числі щодо переміщення, на здійснення медичних втручань, за потреби, на вступ на навчання та обрання нового шкільного закладу, зняття та реєстрації місця проживання дитини. Також на теперішній час багато організацій, державних органів потребують згоди одного з батьків або в разі відсутності такої згоди, необхідно надавати документ, який підтверджує самостійне виховання дитини. Позивач зазначив, що враховуючи, що матір його сина [PERSON] , [INFO] - відповідачка [PERSON] проживає окремо, постійно змінює своє місце перебування, враховуючи військову обстановку в Україні, яка утворилась внаслідок збройної агресії РФ, необхідно мати можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, мати право на одержання державної допомоги , як батька, який самостійно виховує та утримує дитину. [PERSON] зазначає, що наведені ним обставини підтверджують, що факт, який просить встановити є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника та можливість безперешкодної їх реалізації. Встановлення факту перебування малолітньої дитини на самостійному вихованні і утриманні батька, потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини та прав позивача, як батька, з метою подальшої можливості офіційного підтвердження такого факту у державних органах та інших закладах. Позивач не має іншої можливості підтвердити факт самостійного виховання дитини, окрім як звернення із таким позовом до суду. Представник позивача [PERSON] , адвокат Мироненко С.С. в судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, просив позов задовольнити. Розгляд справи просив проводити без фіксації технічними засобами та в його відсутність, що суд вважає за можливе. Відповідач у справі [PERSON] в судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не надавала, надала до суду заяву про визнання позовних вимог, просила розгляд справи по суті проводити у її відсутність , що суд вважає за можливе. Представник Департаменту служб у справі дітей Харківської міської ради, третя особа у справі, в судове засідання не з`явився, пояснень щодо позову не надавав, надав заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. Просив розгляд справи проводити в його відсутність, без фіксації судового засідання технічними засобами, що суд вважає за можливе. 12.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 14.00, 12 серпня 2024 року. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України: За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, вважає можливим справу розглянути за відсутності сторін по справі. Вивчивши матеріали справи суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України : Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 28.02.2009 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №63 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Під час шлюбу у сторін у справі - позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] народилось двоє неповнолітніх дітей, син - [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 18.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Красноармійського міськрайонного управоіння юстиції Донецької області, актовий запис № 438 ) та син - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відідлом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську реєстраційної служби Краснорамійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 665). З грудня 2023 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] , через невідповідність характерів, різні погляди на життя, постійні суперечки, почали проживати окремо один від одного. При цьому, вирішили за усною домовленістю, що син [PERSON] , [INFO] залишився проживати з матір`ю - [PERSON] , та буде знаходиться на її одноособовому утриманні та самостійному вихованні, а син [PERSON] , [INFO] переїхав з батьком [PERSON] до м. Харкова, та почав проживати з батьком за адресою: [ADDRESS] , де знаходиться на його одноособовому утриманні та самостійному вихованні. Також батьки погодили, що кожен з них не втручається у виховання дитини, яка знаходиться на самостійному вихованні та утриманні іншого з батьків, тобто кожен із батьків несе самостійну відповідальність, здійснює самостійне утримання та приймає самостійні рішення по відношенню до дитини, яка з ним проживає. З цього часу, позивач [PERSON] самостійно виховує неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та який повністю знаходиться на його утриманні. При цьому, відповідачка [PERSON] участі у вихованні та забезпеченні сина [PERSON] не приймає, не цікавиться його життям, успіхами у навчанні, духовним та фізичним розвитком. 04.06.2024 рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] розірвано (справа 645/1707/24; провадження № 2/645/1215/24). Після переїзду до м. Харкова, позивач [PERSON] , мав намір змінити місце реєстрації свого неповнолітнього сина [PERSON] та зареєструвати його місце проживання за адресою: [ADDRESS] , однак відповідно п.33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою КМУ №265 від 7 лютого 2022 р. подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників. На підставі вищевикладеного, оскільки позивач припинив будь які стосунки та спілкування із матір`ю дитини, відповідачкою [PERSON] , згоди на зміну місця проживання/реєстрації неповнолітньої дитини [PERSON] він не отримав. 01.03.2024 позивач у справі [PERSON] зареєстрував свого сина [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] , як внутрішньо переміщену особу, відповідно довідки №6334-5003143107, в якій також зазначено, що законним представником, що супроводжує малолітню дитину є він- позивач у справі, [PERSON] . За місцем проживання позивача [PERSON] та його неповнолітнього сина [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , створено всі умови для проживання та розвитку дитини, син має окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним для його навчання та відпочинку. Всі питання щодо медичного обслуговування та в разі необхідності, лікування сина, завжди вирішує саме він та відвідує сімейного лікаря з дитиною за необхідності. Вищевикладене підтверджується актом обстеження умов проживання від 16.04.2024, складеним спеціалістами служби у справах дітей, відповідно якого зазначається, що проводилось обстеження умов проживання [PERSON] (батька) та [PERSON] (сина) за адресою: [ADDRESS] , в ході якого встановлено, що [PERSON] мешкає в окремій кімнаті, де є спальне місце, місце для занять, дитина забезпечена взуттям та одягом за сезоном, а також продуктами харчування та засобами гігієни. Стосунки між [PERSON] та сином - [PERSON] доброзичливі та родинні. Для виховання та проживання дитини в помешканні створено необхідні умови. Також на підставі вищезазначеного акту обстеження умов проживання, виконавчим комітетом Харківської міської ради Харківської області винесено Рішення № 208 від 01.05.2024,на підставі заяв фізичних осіб, ураховуючи висновки Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, відповідно якого, визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] та покладено на [PERSON] обов`язки, щодо виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] . Позивач у справі є фізичною особою підприємцем « [PERSON] », здійснює діяльність пов`язану із роздрібною торгівлею, має стабільний та високий заробіток, що підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, за 4 квартал 2023 року сума нарахованого доходу складає 860 820 гривень. Шкідливих звичок не має, аморальний спосіб життя не веде, користуюєтья авторитетом у знайомих та на роботі. Хоче дати дитині освіту і добробут. Неповнолітній синн [PERSON] , також за час спільного проживання з батьком проявляє велику прихильність та любов до нього. З батьком, позивачем у справі, у нього теплі та дружні відносини. Він- позивач у справі, допомагає сину, якщо потрібно, підготувати уроки, відвозить на тренування. Приймає активну участь у житті сина. Відповідачка [PERSON] не приймає участь у вихованні, утриманні та підтриманні життєдіяльності молодшого сина [PERSON] , [INFO] , оскільки вважає це обов`язком його батька [PERSON] - позивача у справі, оскільки на її утриманні залишився старший син [PERSON] , а враховуючи її майновий стан, утримувати двох дітей вона не має фінансової можливості. Зазначені вище обставини не заперечуються і матір`ю дитини, яка в усній формі повідомила, що вона не планує навідування свого сина [PERSON] , запевнила, що вона не працює, постійного доходу не має, на підтвердження чого надіслала довідку форми ОК-5 та довідку ОК-7 на ім`я [PERSON] , в результаті чого вона не має можливості та бажання приймати участь в утриманні малолітнього сина [PERSON] , що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання неповнолітнього сина [PERSON] та його перебування на утриманні батька. Позивач [PERSON] зазначив, що самостійно, без участі матері виховує, утримує та здійснює догляд за сином [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, існує необхідність у визначенні місця проживання його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з ним та встановлення юридичного факту самостійного його утримання та виховання для реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатись до матері для отримання її згоди, в тому числі щодо переміщення, на здійснення медичних втручань, за потреби, на вступ на навчання та обрання нового шкільного закладу, зняття та реєстрації місця проживання дитини. Також на теперішній час багато організацій, державних органів потребують згоди одного з батьків або в разі відсутності такої згоди, необхідно надавати документ, який підтверджує самостійне виховання дитини. Позивач зазначив, що враховуючи, що матір його сина [PERSON] , [INFO] - відповідачка [PERSON] проживає окремо, постійно змінює своє місце перебування, враховуючи військову обстановку в Україні, яка утворилась внаслідок збройної агресії РФ, необхідно мати можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, мати право на одержання державної допомоги , як батька, який самостійно виховує та утримує дитину. Згідно з частиною 2 статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч.2, 7-9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення Європейського суду з прав людини від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України»). Аналіз практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.ст. 151, 153 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, залучати до виховання інших осіб обирати форми і методи виховання дитини, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, а також мають право на спілкування з дитиною. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність з створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.16 ЦК України: Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Таким чином , аналізуючи вищевказане , беручи до уваги надані суду докази , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. На підставіст. 16,29 ЦК України, ст.ст.141,150,151,153,161 СК України,

Outcome: approved