Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

30.11.2023 позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Остапчук В.І., звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2022 розірвано. У даному шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає та зареєстрована разом з нею. При цьому вона в повній мірі виконує свої материнські обов`язки, а саме, активно займається вихованням дитини, створює для дитини максимально комфортні умови для проживання. Позивач вказує, що після повномасштабного вторгнення Росії на територію України, вона в цілях безпеки, вона вивезла доньку [PERSON] до Федеративної Республіки Німеччини, куди згодом переїхав і відповідач [PERSON] , який є громадянином Турецької Республіки, оскільки мав намір там проживати. Водночас, перебуваючи у Федеративній Республіці Німеччині [PERSON] весь час чинив психологічний тиск як на неї, так і на їхню малолітню дитину. Йому було відомо місце їхнього проживання, тому він постійно приходив і наполягав на тому, що вона разом з дитиною повинна залишатися у Німеччині. Окрім того відповідач застосовував до неї фізичну силу, що стало підставою для винесення працівниками Управління поліції в Берліні тимчасового обмежувального припису відносно нього та йому було заборонено протягом місяця відвідувати її місце проживання. Крім того, в серпні 2022 року відповідач, з метою перешкоджання їй разом з дитиною повернутися на територію України, звернувся до Окружного суду Кройцберга із заявою про передачу права на визначення місця проживання дитини лише з батьком та видачу заборони на перетин кордону. При цьому, для забезпечення позову суд прийняв рішення про закриття кордону для неї та [PERSON] до 31.08.2022, що унеможливлювало її повернення разом з дитиною, як громадян України, додому. Проте, 05.09.2023 Окружний суд Кройцберга прийняв рішення, яким відмовив відповідачу у задоволенні заявлених вимог, після чого вона, з метою захисту своїх прав та своєї доньки, повернулась на територію Україну. Позивач вважає, що визначення місця проживання дитини з нею відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Так, 28.09.2023 вона отримала висновок органу опіки і піклування згідно якого останній вважає за доцільне визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Крім того, вона разом з дочкою проживає у квартирі свого батька [PERSON] , який з цього приводу не заперечує, де характеризується позитивно, а також має у власності двокімнатну квартиру та автомобіль. Також, вона займається підприємницькою діяльністю, від якої отримує дохід, отримує допомогу, у зв`язку із народженням дитини у розмірі 860 грн та грошову допомогу від свого батька у розмірі 7000 грн, щомісячно. З огляду на викладене позивач просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Постановлено копію позовної заяви з додатками надіслати до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради та зобов`язати, протягом одного місяця, надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] 07.03.2024 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 479 від 19.03.2024 щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 23.04.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Чубай Л.П. через систему «Електронний суд» подала суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, в якому [PERSON] просить: визнати утримання [PERSON] малолітньої [PERSON] , [INFO] на території України незаконним; зобов`язати [PERSON] повернути на територію Німеччини, місто Берлін, малолітню [PERSON] , [INFO] ; у разі відмови [PERSON] самостійно повернути на територію Німеччини, місто Берлін, малолітню [PERSON] , [INFO] , зобов`язати [PERSON] передати малолітню [PERSON] , [INFO] , батькові - [PERSON] для повернення до Німеччини, місто Берлін, і допустити негайне виконання рішення суду в цій частині. В обґрунтування зустрічної позовної заяви позивач [PERSON] зазначив, що він з 02.02.2019 перебував відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі при цьому з 2018 до початку 2022 року вони проживали у м. Києві. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2022 розірвано, проте про судові засідання він не був повідомлений, а дізнався про розірвання шлюбу через певний час після ухвалення рішення суду. У даному шлюбі у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . З тексту свідоцтва про народження вбачається, що дитина народилася на території Турецької Республіки, куди вони з [PERSON] переїхали на декілька місяців, проте відразу після народження [PERSON] , вони знову повернулись в Україну до м. Києва та відповідач [PERSON] наполягала на тому, щоб [PERSON] отримала українське громадянство, проти чого він як батько дитини не заперечував і зі свого боку не наполягав на отриманні дитиною також і турецького громадянства, щоб не створювати зайві конфлікти у сім`ї. 25.02.2022 у зв`язку з повномасштабним вторгнення РФ на територію України, вони разом з донькою [PERSON] виїхали до Туреччини, оскільки він є громадянином Турецької Республіки, однак 09.03.2022 він, а також [PERSON] та їхня малолітня донька [PERSON] виїхали до Німеччини, де він і проживає останні два роки. При цьому, рішення про переїзд та перенесення центру життєвих інтересів до Німеччини було прийнято ними з [PERSON] , як подружжям спільно. Разом з тим, наприкінці серпня 2023 року [PERSON] одноосібно прийняла рішення про своє повернення разом з [PERSON] до України, і припинила з ним та його родиною усі контакти, не давши йому навіть побачитися з донькою, відтак він та бабуся [PERSON] позбавлені можливості бачити, як вона росте, знати про стан її здоров`я, підтримувати з нею відео-зв`язок тощо. Позивач [PERSON] вважає, відповідач [PERSON] не просто порушує його права як батька, але й спричиняє шкоду дитині, яка має право на підтримання зав`язків з обома з батьків, і отримувати любов та опіку як зі сторони матері, так і зі сторони батька та його рідні. Так, позивач за зустрічним позовом вказує, що переїхавши в Німеччину, у подружжя почалися конфлікти щодо участі у вихованні доньки [PERSON] , оскільки відповідач [PERSON] . буквально привласнила дитину, в неї почалася патологічна ревність до дитини, і чим кращими були його стосунки з донькою, тим більше вона робила все, щоб повністю усунути його з життя доньки. У м. Берліні через непорозуміння вони почали проживати окремо, а донька [PERSON] залишилася проживати з відповідачем [PERSON] проти чого він не заперечував. З приводу долученого до матеріалів справи рішення Окружного суду Кройцберга від 02.09.2022, то позивача за зустрічним позовом зауважує, що відповідач заявляла перед судовими органами ФР Німеччини, що вона має квартиру у м. Берліні, з жовтня дитина записана у дитячий садок і що вона не має наміру повертатися в Україну, оскільки хоче залишити центром свого життя Німеччину, у зв`язку із чим 31.08.2022 заборону виїзду з Німеччини було знято. Позивач [PERSON] наголошує, що усі його дії були спрямовані не на відібрання дитини від матері, а виключно на те, щоб зберегти своє право брати участь у вихованні своєї доньки, особисто бачитися з нею, що стало би неможливим при переїзді дитини до будь-якої іншої країни, не обов`язково до України, оскільки відповідач [PERSON] заперечує його батьківські права, право дитина на спілкування з ним, та його участь у вихованні дитини. Поряд з цим позивач [PERSON] звертає увагу, що він ніколи не застосовував насилля у стосунках з відповідачем [PERSON] , проте остання використала існуючу в Німеччині процедуру, в результаті якої йому було на місяць винесено обмежувальний припис, що забороняв бачитися з сім`єю в період з 29.04.2023 по 26.05.2023, однак подальший розгляд справи привів до його виправдання і до нього не було застосовано ніяких штрафних санкцій. Водночас, з`ясувавши, що проблема в сім`ї полягає не в насиллі, а в непорозуміннях щодо участі у вихованні доньки, з травня 2023 року подружжю відразу ж була призначена допомога зі сторони служби у справах неповнолітніх м. Берліна, яка полягала у тому, щоб налагодити комунікацію між батьками дитини та забезпечити їхню участь у її вихованні, не виключаючи батька з виховного процесу. При цьому, згідно з висновками соціальних працівників даної служби він як батько добре справлявся зі своїми обов`язками, здатний самостійно організовувати зустрічі з [PERSON] з залученням інших членів сім`ї, наприклад, бабусі. Натомість, мати дитини не йшла на відвертий контакт, відмовлялась приймати допомогу зі сторони фахівців щодо організації дозвілля, в результаті допомогу вимушені були зупинити наприкінці серпня 2023 року через те, що відповідач [PERSON] залишила територію Німеччини. Позивач зауважує, що звіт служби у справах дітей підтверджує, що він погоджувався, щоб донька проживала з матір`ю, а його метою було виключно приймати повноцінну участь у вихованні [PERSON] , безперешкодно бачитися з нею, виявляти до неї любов та турботу без втручання зі сторони відповідача [PERSON] . Усі вищевказані обставини послужили причиною його звернення спочатку до поліції м. Берліна, а згодом до компетентних органів Німеччини із заявою про повернення дитини за процедурою, визначеною Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, оскільки на переконання позивача [PERSON] , відповідачка [PERSON] своїми неправомірними діями порушила право дитини на належне виховання обома батьками, обірвала зв`язок [PERSON] як з ним, так і з його родичами, повністю усунула його від участі у вихованні доньки та ізолювала його від будь-якої інформації щодо доньки, місця та умов її проживання, її стану здоров`я, розвитку тощо. Позивача [PERSON] вказує, що 25.02.2022 вони з [PERSON] , як батьки [PERSON] прийняли спільне рішення про залишення території України задля безпеки своєї дитини та з того часу ситуація в Україні не змінилася, а в деяких аспектах навіть погіршилась, оскільки на сьогоднішній день, уся територія України залишається небезпечним, неспокійним і нестійким середовищем для малолітньої дитини. При цьому право відповідача [PERSON] на вільний вибір проживання у даному випадку не є абсолютним, оскільки під час вибору свого місця проживання вона повинна враховувати наявність спільної з ним малолітньої дитини, визначення місця проживання якої повинно відбуватися за згодою обох батьків, а не одноосібно. Таким чином, на думку позивача [PERSON] утримання [PERSON] їхньої малолітньої доньки [PERSON] на території України є незаконним, оскільки останні 18 місяців свого життя дитина проживала саме в Німеччині, до якої подружжя переїхало за взаємною згодою з метою перенести центр життєвих інтересів саме до Німеччини, а подальше переміщення дитини до України було здійснене без згоди батька, який мав спільне з матір`ю право опіки над дитиною і міг би його продовжувати реалізовувати, якби таке переміщення не відбулося. Поряд з цим позивач вказує, що рішення про повернення дитини не є рішенням про визначення місця проживання дитини, та не вирішує будь-яке питання про піклування, а отже не позбавляє відповідача [PERSON] права на звернення до компетентного суду Німеччини із заявою про визначення місця проживання дитини з нею. З огляду на викладене просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні її позову, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.05.2024, прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Чубай Л.П. до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про повернення дитини за процедурою, визначеною Конвенцією про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року до спільного розгляду з цивільною справою за позовом [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Остапчук В.І. до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини, об`єднавши позови в одне провадження та присвоєно об`єднаній справі єдиний номер 607/23755/23, провадження 2/607/361/2024. 06.05.2024 через систему «Електронний суд» представник позивача - відповідача [PERSON] - адвокат Остапчук В.І. подала відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого, щодо народження малолітньої доньки [PERSON] на території на території Турецької Республіки, то позивач - відповідач зазначає, що [PERSON] переконав її поїхати до Туреччини для народження доньки [PERSON] , аргументуючи тим, що там є знайомі лікарі і медицина на високому рівні, відтак вона на 8 місяці вагітності поїхала до Туреччини і знаходилась там з мамою позивача до народження дитини. Водночас, через 3 тижні після народження доньки [PERSON] вони поїхали в Анталію до консульства України щоб зробити тимчасовий закордонний паспорт для дочки а також свідоцтво про народження українського зразка, та довідку про громадянство дитини, щоб повернутися в Україну до м. Київ, де вони, на той момент, постійно проживали. При цьому [PERSON] не був проти того, що дитина буде мати українське свідоцтво про народження, оскільки планував постійно проживати в Україні. На переконання позивача - відповідача [PERSON] не заперечував українське громадянство дочки, так як вважав, що це і їй і йому на користь, оскільки сам зможе скоріше набути українського громадянство і зможе мати ті ж права, що і громадяни України. З приводу її виїзду разом з дочкою до Туреччини до позивач - відповідач зазначає, що 24.02.2022 коли розпочалась війна, було прийнято рішення поспіхом їхати до Туреччини, проте лише допоки в Україні не стане безпечно, а про переїзд до іншої країни з Туреччини вона не думала. Більше того, вона ніколи не думала і не планувала жити закордоном навіть до війни, оскільки її положення в Україні повністю задовольняло її. На відміну від [PERSON] , який на переконання позивача - відповідача постійно шукав кращої долі в інших країнах і не бажав проживати в Туреччині, посилаючись на важку економічну ситуацію і не можливість заробити кошти. Щодо виїзду до Німеччини, то зазначає, що так як з Америкою в [PERSON] не склалося, то його плани змінилися і він вирішив їхати до Німеччини, а єдиний варіант для нього на отримання візи був використати її і дитину громадян України, як біженців від війни. При цьому вона не хотіла їхати в Федеративну Республіку Німеччина через, що вона отримала в свою сторону погрози, і приниження, відтак через погрози, що позивач і його матір заберуть у неї дитину, її змусили їхати до Німеччини. Позивач - відповідач зауважує, що [PERSON] перебуває в Німеччині як біженець з України та жодного дня у своєму житті не працював за освітою, натомість перебував на повному утриманні своєї матері, а коли сторони перебували у шлюбі, позивач нетривалий час працював водієм таксі. Під час перебування в Німеччині він також ніде не працював. Щодо офіційного перебування [PERSON] , то він зміг приїхати до ФРН лише через 4 місяці після її переїзду з дитиною, коли позивачка разом з донькою отримали візи, які дозволяли їм знаходитися в Німеччині як біженцям з України, оскільки саме вона ходила з ним в міграційну службу Німеччини для підтвердження, що дійсно він є батьком її дитини, показувала свідоцтво про народження дитини, а також вони надавали ряд фото дитини з батьком з України, аби підтвердити його постійне проживання з дочкою саме в Україні. На підставі цього він і отримав право проживання в ФРН як біженець від війни. Водночас, вона допомагала йому з оформленням документів як особі, що потребує захисту, вже після того, як вони не проживали разом і перебували в натягнутих відносинах, так як хотіла забезпечити можливість для її доньки спілкуватися із своїм батьком. Зазначає, що [PERSON] прожив з донькою [PERSON] в одному приміщенні всього 3,5 місяці, а весь інший час вона з донькою в Україні жили в її батьків, так як вона потребувала допомоги, як фізичної, так і матеріальної, оскільки сама не мала змоги працювати через малий вік дитини, а [PERSON] не утримував їх з дочкою. Надалі вона разом з дочкою, 4 місяці проживала у без [PERSON] , оскільки не вони пройшли, ще всю процедуру легалізації як біженці в ФРН, і, відповідно, [PERSON] не мав змоги, за інших обставин, в`їхати до Німеччини також як біженець. При цьому вона відчувала постійну напругу, оскільки перебувала в чужій країні з маленькою дитиною, де вони не розуміли мови, не мали постійного місця проживання, і 5 раз змінили житло за період перебування там. Разом з тим, коли вона повідомляла [PERSON] про те, що хоче додому, він чинив на неї психологічний тиск, а саме відповідав, що треба терпіти, бо це для майбутнього дитини. Крім того, [PERSON] ніяк не допомагав навіть тоді, а на її прохання надіслати грошей хоча б на потреби дитини, відповідав, що він ніде не працює. Щодо рішення Окружного суду Кройцберга від 02.09.2022, позивач - відповідач вказує, що на момент розгляду справи в 2022 році вона дійсно намагалася побудувати своє життя в Німеччині, проте враховуючи той факт, що на території ФРН вона з дитиною мали статус біженців, не мали місця проживання, доходів, окрім допомоги, яку надавала Німеччина, а в Україні у неї є допомога від батьків у вихованні дитини, вона може займатися професійною діяльністю, і, тим самим, забезпечити кращий рівень життя дитині [PERSON] , є постійне місце проживання, нею прийнято рішення про повернення на територію України. Позивач - відповідач вважає надуманими твердження позивача про те, що вона давала неправдиві свідчення в Окружному суді Кройцберга, оскільки рішенням було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] [INFO] , а вона з дочкою [PERSON] повернулася додому в серпні 2023 року, тобто фактично через рік. Вказує, що [PERSON] вводить суд в оману вказуючи, що йому не було відомо про її повернення разом з дитиною в Україну, так як вона йому це повідомляла. Окрім цього, зазначає, що вона була і є відкрита до спілкування та не заперечує з приводу спілкування та побачень [PERSON] з дочкою, проте останній не вчиняв жодних дій, щоб хоча б поцікавитися її станом здоров`я дитини, жодного разу не зателефонував, не написав, не цікавився дитиною, її потребами та розвитком, І лише після того, як він звернувся з даним позовом до суду, його адвокатом, на власний розсуд куплено через інтернет магазин та надіслано на її ім`я дитяче платтячко. З приводу насильства, то позивач - відповідач вказує, що [PERSON] неодноразово вчиняв щодо неї насильство як психологічного так і фізичного характеру, підтвердженням чого є обмежувальний припис, оскільки в торговому центрі при свідках відповідач нецензурно лаявся до неї та застосовував відносно неї силу. Також позивач - відповідач вказує, що вона добровільно погодилась на зустрічі батька з дитиною під наглядом соціальних працівників у Німеччині, оскільки не хотіла обмежувати дочку [PERSON] в спілкування з батьком та приводила доньку в спеціальний сімейний центр, де її чекав [PERSON] і 2 педагоги, один із них був турецького походження, проте коли в дитини з`являлась якась потреба, наприклад змінити підгузок, її приводили до неї у сусідню кімнату, так як [PERSON] розмовляє лише українською, тому ні педагоги, ні [PERSON] , не розуміли чого вона хоче і який її настрій. Водночас звіт служби у справах неповнолітніх вона вважає не коректним, оскільки в [PERSON] зав`язалась дружба з педагогом турецького походження, тому є об`єктивні підстави вважати цей звіт неправдивим. Крім того, твердження про відсутність спору щодо визначення місця проживання дитини є неправдиві, оскільки саме через спір, який виник між ними вона звернулася з первісним позовом до Тернопільського міськрайонного суду, оскільки [PERSON] неодноразово погрожував відібрати у неї доньку, а рішенням Окружного суду Кройцберга йому було відмовлено у визначенні місця проживання доньки [PERSON] разом з ним. З цих міркувань у неї є серйозні побоювання, що [PERSON] відбере у неї дитину. Окрім цього, позивач - відповідач вказує, що [PERSON] вказує, що не заперечує проти проживання відповідачки з донькою саме на території Німеччини, і саме в м. Берліні, оскільки бажає надалі приймати участь у вихованні своєї доньки, однак не вказує, де на його думку вони з донькою повинні проживати та за рахунок яких коштів утримуватися. Натомість в Україні вона має змогу працювати за освітою та отримувати достойний дохід, відповідно і зможе забезпечити належний рівень життя своїй дитині, яку утримує самостійно. В Україні вони проживають в трикімнатній квартирі разом з її батьками, які допомагають їй у вихованні дочки. У квартирі є все необхідне для побуту та вжитку. У квартирі для дитини відведено дитяче ліжечко, наявний стіл, шафа для одягу, створено відповідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку дитини, наявні іграшки та розвиваючі ігри згідно віку дитини. Дитина пов`язана сталим побутом, родинними зв`язками, натомість у Німеччині у них немає житла, немає знайомих, україномовного спілкування. [PERSON] вимагає повернення їх до Німеччини, яка, по факту є чужою країною для неї та її доньки, а стала лише тимчасовим прихистком, проте він сам не є громадянином ФРН, а проживає там на тимчасовій основі, а доказів які б свідчили про постійне проживання [PERSON] в Німеччині, або, що таке перебування необмежене візою, ним разом з зустрічною позовною заявою не подано. Більше того, перебування її та доньки в Німеччині було згідно § 24 Закону про правовий статус іноземців у Німеччині, згідно якого біженці отримують дозвіл на тимчасове проживання, а такий дозвіл на перебування в Німеччині закінчився 02.05.2024. Також в додатку до візи вказано, що громадяни які перебувають за межами території Німеччини більше ніж 6 місяців, автоматично отримують скасування дозволу на проживання. Отже у неї та її малолітньої дочки відсутні підстави для легального перебування в Німеччині. На переконання позивача - відповідача країною постійного місця проживання [PERSON] є Україна, оскільки вона є громадянкою України, до 24.02.2022 проживала в Україні, а також проживає в Україні з 26.08.2023 по даний час. [PERSON] постійно проживає разом з нею і спілкується лише українською мовою та розуміє лише українську мову. Органами опіки та піклування Тернопільської міської ради визначено постійне місце проживання дитини з нею за адресою [ADDRESS] , де вона і зареєстрована. Також, [PERSON] відвідує дитячий дошкільний заклад у м. Тернополі, який їй дуже подобається, має укладену декларацію з лікарем-педіатром та перебуває у психологічно благополучному психоемоційному стані та переживає емоційний комфорт і відчуття захищеності, відчуває до неї емоційну прихильність, у відносинах з нею відчуває емоційну близькість. Водночас, повернення дитини в ФРН позивач - відповідач вважає неможливим так як у них відсутнє житло на території Німеччини та у неї в Німеччині відсутні доходів, а дитину утримує виключно вона. При цьому, вона побоюється застосування позивачем фізичного або психологічного насильства щодо неї. Окрім цього, [PERSON] є громадянином Турецької республіки, який тимчасово перебуває у Німеччині та невідомо, чи він буде проживати там в майбутньому, а дитина прижилася в місці свого проживання. Між тим, [PERSON] не позбавлений права на спілкування з дитиною і законодавство України сприяє цьому. Разом з тим, [PERSON] не надано жодного доказу на підтвердження неможливості з серпня 2023 року, або обмежень з цього часу, у перетині державного кордону України та неможливості спілкування з дитиною. Таким чином позивач - відповідач вважає, що сторона позивача не довела неправомірного переміщення або утримання малолітньої дитини сторін на території України до часу звернення заявника із відповідною заявою, не довів постійного проживання дитини на території ФРН до моменту переміщення або утримання, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення позивачем права піклування щодо дитини і даних про те, що на день неповернення дитини позивач здійснював фактичне чи з юридичних підстав піклування дитини. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. 20.05.2024 судом зареєстровано відповідь на відзив на зустрічний позов поданий представником відповідача - позивача [PERSON] - адвокатом Чубай Л.П. через систему «Електронний суд», в якому вказує, що відповідач - позивач не заперечує належність матері та дитини до громадянства України, проте громадянство не є тотожним постійному місцю проживання. Дитина разом з матір`ю проживала в Німеччині з 09.03.2022 по 26.08.2023, тобто протягом майже 1,5 роки. При цьому, зміна місць (адрес) проживання в межах однієї держави, Німеччини, не спростовує факт постійного проживання саме в цій державі. Термін проживання дитини в Україні та реєстрація місця проживання в Україні, здійснена після незаконного переміщення, а тому на думку відповідача - позивача не може братися до уваги як доказ постійного проживання в Україні. Факт вимушеного, через початок війни, виїзду з України у лютому 2022 року не спростовує того факту, що родина згодом прийняла рішення побудувати своє життя в іншій країні. Відповідач - позивач зауважує, що з часом, коли минув майже рік, позивач - відповідач, звісно, могла змінити своє рішення і могла би його реалізувати виключно стосовно самої себе, але оскільки у них є спільна донька [PERSON] , то рішення про зміну країни проживання Міри батьки повинні були приймати спільно, оскільки ні в Україні, ні в Туреччині, ні в Німеччині судовими органами не приймалося рішення про позбавлення його батьківських прав чи рішення про одноосібну опіку матері щодо дитини, яка би давала їй право одноосібно визначати країну проживання для дитини. Крім того, юридичний статус, який уряд Німеччини надав українцям, не є аналогічним статусу біженців, і дає можливість за дотримання певних умов залишитися в цій країні після завершення подій, які стали підставою для надання цього статусу. Вони переїхали до Німеччини без наміру повертатися в Україну, а планували лише відвідувати родичів, які залишилися в Україні, чого не заперечує і сама позивач - відповідач. Прийняття до розгляду повноваженими органами Німеччини заяви позивача про викрадення дитини згідно з процедурою, передбаченою Гаазькою конвенцією, є додатковим доказом того, що уряд Німеччини визнає сторони у справі як такі, статус яких не суперечить і тим більше не спростовує факт їхнього постійного проживання на території цієї країни. Щодо його піклування про дитину до її переміщення, то вказує, що факт розлучення батьків і їх окреме проживання не є доказом того, що він втратив право опіки над донькою. Жодного судового рішення, яке б обмежувало його права щодо доньки ніякі компетентні органи Німеччини чи іншої країни не приймали. При цьому, той факт, що йому рішенням Окружного суду Кройцберга від 02.09.2022 було відмовлено у передачі одноосібного права на опіку над донькою не означає, що одноосібне право на опіку за цим рішенням отримала мати. Отже, незважаючи на те, що донька проживала з матір`ю, за ним залишалося право на опіку над дитиною. На переконання відповідача-позивача, наявність численних спорів між батьками, в тому числі ініційований саме ним судовий процес щодо заборони виїзду з Німеччини, а також регулярні зустрічі його з дочкою за підтримки Асоціації амбулаторної підтримки у галузі виховання (м. Берлін), свідчить про його прагнення до здійснення піклування і про реалізацію своїх батьківських прав щодо доньки [PERSON] . З приводу заперечень позивача відповідача щодо звіту Асоціації амбулаторної підтримки у галузі виховання (м. Берлін), то звертає увагу, що він був підписаний двома спеціалістами, інший з яких не мав турецького походження. Більше того, за такою логікою позивача-відповідача рішення органу опіки та піклування м. Тернополя, долучене до первинного позову відповідачкою, також тоді є неправдивим, оскільки у прийнятті такого рішення приймали участь лише українці. Щодо незаконного переміщення дитини, то зазначає, що оскільки за батьками і надалі залишилось право спільної опіки, для переміщення дитини в Україну мати повинна була отримати його згоду, в іншому випадку такі дії матері кваліфікуються як «викрадення». При цьому факт повідомлення йому про виїзд в Україну, написаний по вотсапу вже по факту прибуття в Україну, не робить викрадення чимось іншим за визначенням. Отже, утримання дитини одним із батьків, наділених правами спільного піклування, без згоди іншого з батьків є незаконним, оскільки така дія порушує як права дитини, так і права іншого з батьків. Водночас, жодної згоди на переміщення дитини з Німеччини до України він не давав. Навпаки, послідовно і недвозначно транслював як позивачу-відповідачу, так і компетентним органам Німеччини про свою незгоду з переміщенням доньки до України. Позивач-відповідач не попереджала і не узгоджувала з ним свої плани, оскільки напевно знала про його позицію. Саме тому повідомила його про своє повернення з донькою до України лише після того, як вже була в Україні, 26.08.2023. У відповідь на це повідомлення він відразу висловив свою незгоду і відразу звернувся до компетентних органів Німеччини з заявою про повернення дитини до Німеччини. Також відповідач-позивач звертає увагу, що предметом позову у цій справі є вимога про повернення малолітньої дитини в порядку виконання державою Україна взятих на себе міжнародних зобов`язань. З вимогою про повернення дитини він звернувся у строк менше року після її незаконного вивезення, отже, немає підстав досліджувати питання про те, які умови для проживання, виховання і розвитку дитини створені її матір`ю в Україні та чи прижилася малолітня дитина у своєму новому середовищі. А доводи і заперечення позивача-відповідача, які стосуються його неспроможності забезпечити належні умови проживання і виховання дитини у Німеччині, і вже створені умови проживання для дитини в України не стосуються предмета спору. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічний задовольнити у повному обсязі. Протокольною ухвалою суду від 24.06.2024 постановленою у судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату та занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 06.08.2024 через систему «Електронний суд» представник відповідача - позивача [PERSON] - адвокат Чубай Л.П. подала додаткові пояснення щодо висновку психолога, відповідно до яких на думку відповідача-позивача посилання сторони відповідача за зустрічним позовом на Висновок психолога від 21.07.2024 про психоемоційний стан дитини, як такий, що може бути використаний для відмови у задоволенні позову батька є некоректним, оскільки зазначений висновок не є висновком експерта, носить виключно рекомендаційний характер і взагалі є неналежним доказом у справі про повернення дитини за процедурою, визначеною Гаагською конвенцією 1980 року. Висновок психолога містить суб`єктивну думку психолога на підтримку гендерної нерівності батьків, що суперечить практиці та позиції, висловленій у Постанові Верховного Суду України від 13.03.2024 у справі № 753/17344/19. Твердження психолога, що у дитини виникають труднощі в комунікації з батьком і це обмежує можливість встановлення емоційного зв`язку з ним, ставить під сумнів кваліфікацію психолога, оскільки такі висновки психолог робить заочно, ймовірно зі слів матері дитини, без того, щоб спостерігати за стосунками між донькою і батьком в реальності. Крім того, психолог вдається до хибної логіки, оскільки той факт, що дитина відчуває себе в комфорті та безпеці в присутності своєї матері, зовсім не виключає іншого факту, що дитина може відчувати себе в комфорті та безпеці також і в присутності батька. Проте, психолог не мала можливості це ні перевірити ні спростувати, тому вдалася до голослівних тверджень, які абсолютно нічим не підкріплені. Відповідач-позивач звертає увагу, що задоволення позову батька про повернення дитини до Німеччини не має на меті розлучити дитину з матір`ю, оскільки мати може повернутися до Німеччини разом з донькою і продовжувати проживати з нею разом, тому голослівними також є безапеляційні твердження психолога, що повернення до Німеччини психічно травмуючи вплине на дитину, спричинить їй психічну шкоду та не сприятиме забезпеченню її розвитку відповідно до вікових норм. Враховуючи вище наведене, сторона відповідача-позивача вважає Висновок психолога, таким, що суперечить іншим наявним у матеріалах справи доказам щодо стосунків батька та доньки, а також таким, що ґрунтується виключно на словах матері дитини, висновок є голослівним та маніпулятивним. Позивач-відповідач [PERSON] та її представник адвокат Остапчук В.І. в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. З приводу зустрічного позову заперечили та просили відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві на зустрічний позов. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні за допомогою перекладача [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] повідомила йому, що вона з дочкою [PERSON] перебуває в Україні вже після виїзду з Німеччини. При цьому, коли дочка була у Німеччині він зустрічався з нею, проводив час та періодично купував речі. Зазначив, що на його думку їхня з [PERSON] дочка повинна проживати у Німеччині, де їй можна забезпечити гідне та безпечне середовище проживання, що неможливо зробити в Україні, оскільки тут війна. Вказав, що самостійного та постійного заробітку на даний час немає, а у Німеччині він навчається та планує у майбутньому отримати візу, у зв`язку із навчанням. Однак матеріально йому можуть допомагати батьки, які достатньо забезпечені. Відтак просив зустрічний позов задовольнити з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву та додаткових поясненнях. З приводу первісного позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача-позивача [PERSON] - адвокат Чубай Л.П. в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала у повному обсязі та просила задовольнити з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, відповіді на відзив на зустрічну позовну заяву та додаткових поясненнях. З приводу первісного позову заперечила та просила відмовити у його задоволенні. У судових дебатах додатково зазначила, що на переконання сторони відповідача-позивача даний спір не підсудний Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області, а повинен розглядатись судами Німеччини, де до переміщення постійно проживала дитина. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання, подав заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування за наявними матеріалами у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.11.2022 у справі № 607/8327/22 розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , яка народилась у м. Буджа, провінція Ізмір, Турецька Республіка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 24.05.2021 Консульством України в місті Анталія. Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України № 61329/36-536-101 від 24.05.2021 виданої Консульством України в місті Анталія, [PERSON] , [INFO] зареєстрована громадянкою України відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України». [PERSON] , [INFO] документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER] виданим 20.08.2021, строком дії до 30.08.2025. [PERSON] є громадянином Турецької Республіки та 30.06.2021 документований УДМС у Тернопільській області посвідкою на тимчасове проживання № [NUMBER] , строком дії до 24.06.2022, яка рішенням № 174 про скасування посвідки на тимчасове проживання від 11.03.2024 була скасована. 03.05.2022 [PERSON] , [INFO] отримала посвідку на проживання № [NUMBER] видану Окружним управлінням з питань імміграції Берлін , дійсну до 02.05.2024, відповідно до якої їй дозволено проживання в окрузі Берлін . Крім того, 12.10.2022 [PERSON] отримав посвідку на проживання № [NUMBER] видану Окружним управлінням з питань імміграції Берлін , дійсну до 11.10.2024, відповідно до якої йому дозволено проживання в окрузі Берлін . Відповідно до офіційного підтвердження реєстрації для отримання повідомлення про переселенців від 24.04.2023, [PERSON] з 05.11.2022 поселився у квартирі за адресою: [ADDRESS] де з 24.04.2023 зареєстрований. Рішенням Окружного суду Кройцберга від 02.09.2022 у сімейній справі № 130 F 9661/22, у задоволенні заяви батька та позивача [PERSON] про передачу права на визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] відмовлено. Як вбачається із змісту даного рішення суду, спочатку, без усного слухання суд прийняв рішення про закриття кордону до 31.08.2022. Заяву батька дитини про передачу йому одному права на визначення місця проживання та заборону на перетин кордону довелося відхилити, оскільки він не зміг довести, що мати дитини серйозно розглядає можливість переїзду з дитиною в Україну на постійне місце проживання проти його волі. Він дійсно заприсягся, що мати дитини повідомила йому про намір полетіти з дитиною в Україну і залишитися там. Однак цьому суперечить переконлива заява матері дитини про те, що вона хоче лише поїхати в гості і залишити центром свого життя Німеччину. Свою заяву вона підтвердила, надавши запрошення в садок для дитини, а також договір оренди. Це свідчить про те, що мати продовжує намагатися закріпити центр свого життя та життя дитини в Берліні . Якщо така заява й була зроблена, слід розуміти, що розлучення батьків відбулося зовсім недавно і що під час суперечок вони можуть казати речі, які не мають серйозного наміру. Управлінням поліції в Берліні винесено відносно [PERSON] припис, згідно з яким останнього виселено з квартири/будинку постраждалих осіб [PERSON] та [PERSON] , [INFO] та заборонено їх відвідувати у період з 29.04.2023 по 26.05.2023 23 год. 59 хв. Крім того вжито захисні заходи внаслідок насильства та переслідування, а саме зобов`язано утримуватись від контактів із [PERSON] та [PERSON] , [INFO] до 28.05.2023 23 год. 59 хв., що включає наближення до них на відстань менше 50 метрів або в інший спосіб, наприклад розмовляючи з ними за допомогою телефону, пошти чи факсу, електронної пошти або SMS, встановлення контакту із ними. Управлінням поліції в Берліні зазначено, що зважаючи на встановлені обставини неможливо виключити подальші акти насильства з боку [PERSON] щодо [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з чим застосовується вищевказані заходи. Такі заходи є прийнятними та доцільними для запобігання подальшій загрозі громадській безпеці. Не існує інших відповідних заходів, які могли б так само гарантувати захист законних інтересів підзахисних та були б менш обтяжливими для нього. Такі заходи також є відповідними у вужчому значенні, оскільки захист законних інтересів осіб, яким загрожує небезпека, переважає обмеження його основного права на свободу пересування, пов`язане з вжитими заходами. Згідно з повідомленням Державної прокуратури Берліна від 15.08.2023, провадження відносно [PERSON] за звинуваченнями: образа в Берліні 29.04.2023 відповідно до § 170 абз. 2 Кримінально - процесуального кодексу. Однак роз`яснено, що заявник все ж має можливість продовжити справу в порядку приватного обвинувачення. Відповідно до Звіту про діяльність/проміжний звіт від 30.08.2023 виданого Відділом з питань молоді, навколишнього середовища, охорони здоров`я, школи та спорту Районного відомства Темпельгоф-Шенеьерг у м. Берлін, соціальним працівником пан [PERSON] надавалась допомога родині [PERSON] , [INFO] , в межах послуги «Супроводжуючий візит відповідно до § 18.3 Соціального кодексу VІІІ, в ході якої з батьками [PERSON] та [PERSON] було узгоджено ряд цілей. Причина для проміжного звіту: після останньої зустрічі з батьками пані [PERSON] контактувала з батьком дитини і повідомила йому, що зараз вона їде в Україну зі своєю донькою [PERSON] . Якщо він хоче побачитися з донькою, то може зробити це там. На наступну зустріч вона не з`явилася. Таким чином, зустріч не відбулася. У зв`язку із чим допомога припиняється. За результатами надання допомоги встановлено, що за останні 2,5 місяці допомога була дуже ефективною в окремих аспектах (наприклад, візити між батьком і донькою) і складною в інших (наприклад, спілкування батьків). Пан [PERSON] був дуже відкритий і завжди готовий прийняти нашу підтримку. Пані [PERSON] з самого початку дотримувалась своєї позиції: вона відчувала примус органів влади. Обидва вони явно відчували, що емоційно ще не порозумілися зі своїм минулим досвідом. Пані [PERSON] боялася, що батько дитини може вивезти її доньку [PERSON] до Туреччини і відібрати дитину у неї. Після нещодавніх подій служба у справах неповнолітніх звернулася до матері. Пан [PERSON] розмірковує над тим, чи поїде він в Україну, щоб мати можливість бачити свою доньку. На даний момент багато що залишається нез`ясованим. Заради інтересів дитини слід внести ясність щодо контакту з батьком. Ми також рекомендуємо, щоб мати дотримувалася свого обов`язку щодо співпраці та сприяла контактам між батьком і донькою. Як вбачається з акту ОСББ «СИМОНЕНКА-5» від 04.09.2023 складеного головою правління [PERSON] , в присутності сусідів-свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , не зареєстрована, але проживає за адресою [ADDRESS] , разом із своєю мамою [PERSON] . Згідно з витягів з реєстру Тернопільської територіальної громади № 2023/006922513 від 31.08.2023, № 2023/007956810 від 03.10.2023, [PERSON] з 31.08.2023 та [PERSON] , [INFO] з 03.10.2023 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 10.01.2007 виконкомом Тернопільської міської ради. Відповідно до заяви [PERSON] від 20.11.2023, останній не заперечує проти визначення місця проживання його онуки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та повідомляє, що щомісячно надає своїй доньці [PERSON] грошову допомогу у розмірі 7000 грн. Як слідує із характеристики № 21 виданої ОСББ «СИМОНЕНКА-5» 22.11.2023, [PERSON] зареєстрована і фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . За час проживання по даній адресі на [PERSON] скарг та нарікань від мешканців будинку не надходило. 27.09.2023 [PERSON] звернувся до Федерального відомства юстиції із заявою про сприяння поверненню дитини [PERSON] , [INFO] відповідно до Гаазької Конвенції від 25.10.1980 про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей, у якій зазначив, що 25.08.2023 о 10 год. 35 хв. у п`ятницю в м. Берлін матір Міри Кайї написала йому повідомлення на телефон і електронну пошту, про те, що вони покинули територію Німеччини, і якщо він хоче побачити дочку, то повинен приїхати в Україну. Вказана заява [PERSON] про повернення до Німеччини від 27.09.2023 була отримана Федеральним відомством юстиції 07.12.2023 та їй присвоєно номер ІІ 3-SR-U5-F-490/23, що вбачається із листа Федерального відомства юстиції від 08.12.2023 адресованого [PERSON] . При цьому останньому роз`яснено, що передача поданих ним документів до центрального відомства в Україну на даний час є неможливим, оскільки документи є неповними та запропоновано йому якнайшвидше надіслати відсутні документи. Згідно з листа Міністерства юстиції України №70026/76051-33-24/12.1.2 від 08.05.2024, відповідно до підпунктів 1 - 3 пункту 9 зазначеного Порядку 29.01.2024 в Міністерстві юстиції України зареєстровано заяву про повернення дитини [PERSON] до ФРН, а листом від 13.02.2024 повідомлено Федеральному відомству юстиції ФРН про отримання заяви та про необхідність до Міністерства юстиції України надіслати додаткові документи. Оскільки у заяві заявник зазначив адресу ймовірного місця перебування дитини на території України, Мін`юст України надіслав Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції копію заяви про сприяння поверненню дитини для вжиття попередніх заходів, зокрема отримання згоди матері дитини на добровільне повернення дитини до ФРН або іншим чином мирно вирішити питання, у тому числі через процедуру медіації. Оскільки мати дитини на листи зазначеного територіального органу Міністерства юстиції України не відповідала та жодним іншим чином не зв`язувалася із співробітниками територіального органу Міністерства юстиції України, Мін?юст України звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України з проханням надати інформацію про перетинання дитиною державного кордону. Листом від 22.03.2024 Міністерство юстиції України поінформувало Федеральне відомство юстиції ФРН про заходи, вжиті Мін`юстом безпосередньо та через його територіальний орган на підставі цієї заяви, інформацію, надану територіальним органом Державної міграційної служби України щодо реєстрації місця перебування дитини, про звернення матері дитини до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовною заявою про визначення місця проживання дитини та про надіслання до зазначеного суду повідомлення про надходження до Мін`юсту України заяви про повернення дитини та про застереження статті 16 Конвенції. 19.04.2024 до Міністерства юстиції України з листом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли письмові пояснення матері дитини, копію яких було надіслано до Федерального відомства юстиції ФРН з листом від 03.05.2024. Як вбачається з письмових пояснень [PERSON] від 16.04.2024, адресованих Департаменту міжнародного співробітництва та представництва Міністерства юстиції України, в яких [PERSON] вказала, що вважає неможливим повернення моєї дочки до Німеччини за допомогою процедури медіації, оскільки у неї відсутнє житло на території Німеччини, так як їм було надане тимчасове соціальне житло, відсутні належні доходи, а в Німеччині вони жили на допомогу, таким чином належного рівня життя дитині забезпечити не можливо, а дитину утримує лише вона. При цьому, їй відмовлено у прийняті документів для призначення аліментів. Також звертала увагу на агресивність та схильність до насильства у [PERSON] громадянина Турецької Республіки, що підтверджена кількома притягненнями до поліції, образи і приниження її зі сторони [PERSON] в присутності дочки, що є загрозою її психічному та емоційному стану, шантаж та маніпуляції від [PERSON] , його погрози розбити собі лице і заявити в поліцію, що це зробила вона, погрози відібрати у неї дочку. Відтак, [PERSON] , громадянин Турецької Республіки створив нестерпні умови для її перебування з дочкою в Німеччині. Вказала, що Федеративна Республіка Німеччина надала їй і її дочці дозвіл на тимчасове перебування з метою тимчасового захисту, проте країною постійного місця проживання для її дочки є Україна, оскільки [PERSON] є громадянкою України та до 24.02.2022 проживала в Україні, а також з 26.08.2023 тут проживає по даний час. [PERSON] постійно проживає разом з нею та спілкується лише українською мовою. У квартирі де проживає [PERSON] створенні належні умови для її повноцінного та гармонійного розвитку, вона відвідує дитячий садок, а також має укладену декларацію із лікарем - педіатром. Поряд з цим зауважила, що вона завжди повідомляла [PERSON] про місце перебування дитини чи про наміри змінити місце проживання та ніколи не чинила перешкод у спілкуванні його з дитиною. Згідно письмових пояснень [PERSON] від 13.05.2024 адресованих у Міністерством юстиції України, [PERSON] пояснив, що в Україні через війну на даний час є багато перешкод у мріях про майбутнє та забезпеченні здорового розвитку дитини. Вважає, що повернення [PERSON] до Німеччини буде дуже корисно для її майбутнього, а її життя в Німеччині буде величезною перевагою, оскільки вона володіє українською, турецькою, німецькою та англійською мовами. Крім того, загальновідомо, що економічна ситуація та система освіти в Німеччині є однією з найкращих країн світу. Також, виховання дитини обома батьками є дуже важливим питанням для її психологічного здоров`я. При цьому, оскільки [PERSON] зараз молода, повернення до Німеччини не матиме для неї негативного впливу, а той факт, що в Україні все ще триває війна, піддає Міру потенційному ризику. Незважаючи на те, що у Тернопільській область немає розташування військово-стратегічних об`єктів, він, як батько, дуже переживає за безпеку та життя своєї доньки. Окрім цього, зазначив, що він вперше за довгий час мав можливість поспілкуватися зі своєю донькою у відеочаті, і дуже ради, що вона його пам`ятає і вони можуть проводити час разом, навіть по телефону і [PERSON] також дуже рада спілкуванню з ним. Зауважив, що не бажає, щоб Міра росла без мами, проте оскільки [PERSON] відмовляється добровільно повертатися до Німеччини, іншого виходу, окрім примусового повернення дитини, немає. Якщо їх переконають повернутися, він зробить все можливе, щоб допомогти їм почати життя тут знову. Єдине, чого він очікує натомість, це можливість проводити вільний час зі своєю донькою на вихідних і сприяти її навчанню та формуванню її майбутнього. Згідно з довідкою від 01.04.2024 та характеристикою від 02.05.2024 виданих ФОП [PERSON] , [PERSON] відвідує дитячий центр розвитку «Clever Kids» з 01.04.2024. За час занять у дошкільному закладі зарекомендувала себе як дитина, яка легко контактує з дорослими та ровесниками. В діяльність включається відразу, досить активно. Зовнішній вигляд дитини охайний, відповідає віку. Фізично дитина розвинута добре. Сформовані соціально - побутові навички самообслуговування. Дитина називає імена вихователів та ровесників. Увага стійка, концентрація присутня. Спокійна, любить похвалу і заохочення. Пам`ять розвинута гарно, швидко запам`ятовує, виявляє цікавість на заняттях, активно приймає участь в колективних іграх. Загальний розвиток дитини відповідає віковій нормі. З платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк» від 11.04.2024 та 02.05.2024 вбачається, що [PERSON] здійснювала оплату за дитячий садок у сумах 5 500 грн та 6 900 грн на рахунок ФОП [PERSON] . Відповідно до довідки № 770 від 27.11.2023 виданої КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня», дитина [PERSON] , [INFO] , знаходиться під спостереженням лікаря-педіатра педіатричного відділення № [NUMBER] поліклінічного відділення КНП «ТМДКЛ», відповідно до декларації укладеної 13.11.2023. З інформації лікаря-педіатра, при відвідуванні поліклініки дитину супроводжувала мама. Згідно записів в медичній документації, хронічних захворювань у дівчинки немає, на стаціонарному лікуванні не перебувала. За час спостереження за дитиною, батько [PERSON] в заклад не звертався. Згідно з довідкою № 2926 від 04.09.2023 виданою Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні соціальної політики та отримує щомісячну допомогу при народження 1-ої дитини у розмірі 860 грн щомісячно, всього за період з вересня 2022 року по серпень 2023 року - 10 320 грн. З Індивідуальної відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України вбачається, що у 2022-2023 роках страхувальник Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, сплачувало за [PERSON] страхові внески. [PERSON] з 24.10.2023 зареєстрована фізичною особою - підприємцем, з видами діяльності: 71.11 Діяльність у сфері архітектури (основний); 74.10 Спеціалізована діяльність із дизайну; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.; 85.59 Інші види освіти, н.в.і.у.; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № 329897620253 від 25.10.2023. На підтвердження доходу від підприємницької діяльності [PERSON] до матеріалів справи долучено виписки із банківського рахунку ФОП [PERSON] відкритого у АТ КБ «Приватбанк», з якого вбачаються надходження коштів, з призначенням платежу «за консультаційно - інформаційні послуги», зокрема: 27.11.2023 - 12 000 грн; 07.02.2024 - 20 000 грн; 07.02.2024 - 20 000 грн; 28.03.2024 - 20 000 грн; 30.04.2024 - 10 000 грн. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 255591254 від 06.05.2024, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 31 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Також, [PERSON] є власником транспортного засобу марки «AUDI», д.н.з. [NUMBER] , 1989 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно з довідки КНП «Центр первинної медико - санітарно допомоги» № 01.1.-04/926 від 22.11.2023, згідно даних в первинній обліковій медичній документації «Медична карта амбулаторного хворого», [PERSON] , під динамічним спостереженням сімейного лікаря з приводу хронічних захворювань не перебуває. 13.10.2023 пацієнтка звернулась в КНП «ЦПМСД», з метою укладення декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу. 17.10.2023 [PERSON] повторно звернулася на прийом до сімейного лікаря. Під час візиту пацієнтка висловлювала скарги на періодичну сухість у роті. Також повідомила про те, що під час перебування за кордоном у неї було виявлено підвищений рівень глюкози крові. Після проведеного об`єктивного огляду виставлено попередній діагноз: цукровий діабет? Рекомендовано до обстеження, проведено загальний аналіз сечі та цукор крові. Призначено повторний огляд після до обстеження. На повторний огляд [PERSON] до сімейного лікаря не прийшла. Відповідно до довідки про не судимість від 23.05.2024 виданої Федеральним управлінням юстиції, у [PERSON] , [INFO] , громадянина Туреччини відсутні судимості. Як вбачається з характеристики з місця роботи від 13.05.2024 виданої Мотум Логістікс ГмбХ , пан [PERSON] , [INFO] , працював у їхній компанії з 01.09.2022 по 28.02.2023 на посаді менеджера складу. Він був мотивованим і показав високий ступінь ініціативності та відданості справі. Завжди працював ефективно, цілеспрямовано і ретельно, мав організаторські здібності. Навіть коли робоче навантаження було дуже високим, пан [PERSON] виявився стійким працівником і застосовував зважений, спокійний і цілеспрямований підхід. Результати його роботи завжди були якісними, навіть при мінливих вимогах і в складних умовах. [PERSON] навчається у «ЦГС Більдунгс-ГмбХ» на курсах: інтеграційний та орієнтаційний, тривалість яких з 29.11.2023 по 10.09.2024, з пн. - пт. 09 год. 00 хв. - 13 год. 05 хв., що вбачається із підтвердження про навчання на мовних курсах. З долучених до матеріалів справи рекомендаційних листів професора Др. [PERSON] ТЕК від 11.11.2022, доктора філософії [PERSON] від 26.01.2022 та викладача інтеграційного курсу IQ Lingua Регіни Темат від 15.05.2024 вбачається, що [PERSON] позитивно характеризується за місцем свого навчання. Відповідно до психологічного висновку за результатами індивідуальної співбесіди, даних експериментальних психологічних методик, спостереження за поведінкою дитини під час обстеження від 21.07.2024, складеного практичним психологом [PERSON] , використаний комплекс методик дозволяє зробити наступні висновки: на момент обстеження виявлено тісний емоційний зв`язок дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] , і відповідно до її вікових норм, у віці 3 роки, у неї яскраво виражена фізична, емоційна і психологічна залежність від матері, яка обумовлена тим, що мама задовольняє не лише фізичні потреби дитини (годування, гігієна, сон і в цілому режим дня), а й соціальні потреби (увага, турбота, ніжність, ласка та любов, яка спрямована на свою дочку). Мама [PERSON] , [PERSON] , активно залучена до її виховання і щоденних активностей, що включає спільні ігри та інші форми взаємодії, які активно сприяють її емоційному та соціальному розвитку. Спільні ігри та проведення часу з мамою сприяють розвитку соціальних навичок дитини. Вона виявляє зацікавленість у взаємодії, активно залучається до ігор та інших видів діяльності. [PERSON] має сильний емоційний зв`язок з матір`ю. Вона відчуває себе в безпеці та комфорті в присутності матері, що є важливим аспектом її емоційного розвитку на цьому етапі життя. Адже дитина віком 3 роки знаходиться в критичному періоді розвитку, коли формуються основи емоційної стабільності, прив`язаності та мовних навичок. Важливою складовою цього процесу є стабільне оточення та постійний контакт з основним доглядачем. [PERSON] спілкується з батьком по телефону. Однак, через те, що батько розмовляє англійською та турецькою мовами, яку дівчинка не розуміє, виникають певні труднощі в комунікації з ним. Це обмежує можливості встановлення з ним емоційного зв`язку та глибшого спілкування. Відсутність регулярної комунікації, зрозумілою мовою для дитини з боку батька може створити мовний бар`єр. Для дитини важливо мати стабільне та безпечне оточення. Мати, яка постійно знаходиться поруч, може забезпечити таке середовище, що сприяє почуттю безпеки та захищеності у дитини. Тато, не знаючи мови на якій говорить дитина (української), має труднощі у комунікації з дитиною, що може викликати почуття тривожності та страху у дитини. Можлива розлука дочки, якій 3 роки і 2 місяці, із матір`ю і зміна місця проживання (з України на Федеративну республіку Німеччина ), де вона буде в незнайомому для себе середовищі, не знає мову батька, не володіє німецькою мовою, оскільки розуміє лише українську, яку чує від матері, бабусі, дідуся, від вихователів дошкільного закладу та своїх друзів, з якими вона спілкується під час гри, прогулянок, буде для неї стресовою ситуацією, яка травматично вплине на її подальший психічний розвиток. При цьому, у своєму віці [PERSON] має коло значущих для неї людей. Це люди, які становлять близьке їй оточення, під час взаємодії з якими відбувається процес соціальної та гендерної ідентичності: мама та її родина (бабуся та дідусь, до яких вона емоційно прив`язана і з якими постійно взаємодіє). Так само до кола таких людей можна віднести вихователів дошкільного закладу та її друзів, з якими грається та спілкується як у дитячому садочку, так і на дитячих ігрових майданчиках. Отже, існують реальні ризики того, що повернення дитини до Німеччини негативно та психічно травмуючи вилине на дитину, спричинить їй психічну шкоду та не сприятиме забезпеченню її розвитку відповідно до вікових норм. Втрата об`єкта первинної прив`язаності є глибинною психологічною травмою, пов`язаною з несподіваним і незворотнім розривом тісних зв`язків із матір`ю; для дитини цього віку така втрата матиме наслідки в дорослому житті. Враховуючи наведені фактори, можна зробити висновок, що на даному етапі розвитку, дитині безпечніше залишатися з мамою. [PERSON] забезпечує необхідний рівень емоційної підтримки, стабільність та сприяє інтелектуальному та мовленнєвому розвитку дитини. Тато, не маючи живого контакту із дитиною протягом року та спілкуючись лише он-лайн (по телефону), не може задовольнити вище наведених потреб дитини на цьому етапі розвитку. Зміна місця проживання дитини з України на Федеративну республіку Німеччина, розлучення її з матір`ю негативно та психічно травмуючи вплине на дитину, спричинить їй психічну шкоду та не сприятиме забезпеченню її розвитку відповідно до вікових норм. Також, органом опіки і піклування суду надано висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 479 від 19.03.2024. Відповідно до висновку органу опіки і піклування суду щодо доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 479 від 19.03.2024, встановлено, що мати дитини, [PERSON] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини повідомила, що спільна дочка проживає разом із нею, а тому просить визначити місце проживання дитини разом із нею. Батько дитини, [PERSON] , на засідання комісії не з`явився та не повідомив про причини своєї відсутності. 12.09.2023 працівником служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей спільно з фахівцем Тернопільського міського центру соціальних служб проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] . Трикімнатна квартира знаходиться на першому поверсі семи поверхового будинку в якій є все необхідне для побуту та вжитку. Для дитини відведено дитяче ліжечко, наявний стіл, шафа для одягу, створено відповідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку. На підставі заяви [PERSON] виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення від 28.09.2023 № 1127, яким затверджено висновок органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, захищаючи інтереси дитини,

Outcome: approved