Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діяв представник, звернувся до суду із позовом до ТОВ АгроБізнес-2010 про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості, в якому просив розірвати договір оренди земельної ділянки №40 від 22.04.2013 року та стягнути заборгованість з виплати орендної плати за 2021,2022 та 2023 рік у розмірі 17 861, 13 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. В обґрунтування позову представник [PERSON] зазначила, що 22.04.2013 року між [PERSON] та ТОВ АгроБізнес-2010 було укладено договір оренди земельної ділянки №40, про оренду земельної ділянки з кадастровим номером 6323985000:01:000:0031, площею 5, 5917 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: с/рада Перемозька, Лозівський район, Харківська область. Також, 17.08.2015 року було укладено між сторонами додаткову угоду до вищевказаного договору. Так, пунктом 9 Договору оренди було передбачено, що орендна плата вноситься орендарем в натуральній або в грошовій формі у розмірі 5 953, 71 грн. Адвокат наголосила на тому, що відповідачем систематично порушуються зобовязання за договором та на час подання позову до суду заборгованість склала 17 861, 13 грн, орендарем не сплачено плату за 2021, 2022 та 2023 роки. Зважаючи на вище вказане, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано сторонам час для подання заяв по суті. На адресу суду представником відповідача було подано відзив, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Так, адвокат вказала, що представником позивача вказується невірний розмір орендної плати, оскільки додатковою угодою орендну плату було збільшено. Також, представник позивача зазначила, що орендна плата за 2021 рік була сплачена товариством в повному обсязі 30.12.2021 року, а орендна плата за 2022-2023 роки була виплачена 20.03.2024 року. Затримка виплати орендної була пов`язана з складнощами ведення сільськогосподарської діяльності в умовах воєнного стану, а також веденням бойових дій на території Харківської області. Адвокат наполягала на тому, що позовні вимоги є необґрунтованими, систематичність невиконання зобов`язань товариством позивачем не доведена. Представником позивача було подано відповідь на відзив, в якій адвокат вказала, що відповідно до квитанції, долученої до відзиву відповідачем, вбачається, що орендна плата була виплачена за 2022-2023 рік після відкриття провадження по справі, що підтверджує систематичне порушення відповідачем зобовязань. Крім того, представник наголошувала на ігноруванні ТОВ АгроБізнес-2010 претензії відповідача стосовно боргу, що направлялася товариству до звернення до суду. Зважаючи на вище вказане, адвокат просила розірвати договір оренди та стягнути з відповідача судовий збір, сплачений при поданні позову, та витрати на правову допомогу. Ухвалою суду провадження у справі в частині вимоги щодо стягнення боргу з виплати орендної плати закрито у звязку з відсутністю спору. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.04.2013 року між [PERSON] та ТОВ АгроБізнес-2010 було укладено договір оренди земельної ділянки №40, про оренду земельної ділянки з кадастровим номером 6323985000:01:000:0031, площею 5, 5917 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Перемозька сільська рада, Лозівський район, Харківська область(а.с.14-15). Так, пунктом 9 Договору оренди було передбачено, що орендна плата вноситься орендарем в натуральній або в грошовій формі у розмірі 5 953, 71 грн. В позові вказано, що 17.08.2015 року було укладено між сторонами додаткову угоду до вищевказаного договору. Як вбачається з відзиву на позов, Додатковою угодою до зазначеного Договору оренди землі від 17.08.2015 року сторони - [PERSON] та ТОВ «АгроБізнес -2010», погодили збільшення розміру орендної плати, а саме в сумі 10498,15 грн, що становить 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Вказаною додатковою угодою також було погоджено нову дату закінчення строку дії Договору оренди землі №40 від 22.04.2013 року, а саме: 31 грудня 2025 року. Відповідно до акту приймання -передачі земельної ділянки(а.с.16), відповідач прийняв в користування земельну ділянку. Представник позивача в позові зазначав про систематичне невиконання зобов`язань відповідачем щодо виплати орендної плати за 2021, 2022, 2023 роки. Зважаючи на вище вказане, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. У пункті 37 договору оренди передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Відповідно до пункту 38 договору оренди розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Згідно з копіями квитанцій, долучених до відзиву відповідачем, ТОВ «АгроБізнес -2010» сплатило позивачу орендну плату за 2021 рік - 30.12.2021 року, а за 2022-2023 роки -20.03.2024 року. Як вбачається з п.41 Договору оренди, Сторона, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. Так, представник відповідача у відзиві вказала, що порушення зобовязання повязане з дією в країні воєнного стану та веденням бойових дій на території Харківської області, оскільки вказане затруднило здійснення сільськогосподарської діяльності. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Як вбачається із статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У частинах першій та другій статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Частинами першою та другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України зазначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Отже, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі і несплату орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, як вбачається з викладеного відповідачем порушення нарахування і виплати орендних платежів, допущені орендарем, є наслідком труднощів здійснення сільськогосподарської діяльності в умовах воєнного стану. Враховуючи вище вказане, суд вважає, що допущені порушення виникли через обставини, що не залежали від відповідача, а тому це не є істотним порушенням умов договору з огляду на те, що орендна плата за 2021 рік була сплачена в 2021 році та плата за 2022-2023 роки також була виплачена, хоч і після відкриття провадження у справі. Щодо зазначеного представником відповідача твердження про ігнорування ТОВ АгроБізнес-2010 претензії [PERSON] з вимогою виплати орендної плати, суд вважає викладене таким, що не може свідчити про систематичність ухилення відповідача від зобоязань(а.с.9-10). Вище викладені обставини вказують на відсутність систематичного ухилення товариства від виконання зобовязань, а тому не можуть бути підставою для розірвання оспорюваного договору оренди земельної ділянки. Зважаючи на вище вказане, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Стосовно судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно із ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 постанови від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. Згідно з ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, представником позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн надано копії договору з додатком (розрахунком), ордеру та свідоцтва(а.с.7-8, 17). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанцій(а.с.1-2), [PERSON] було сплачено судовий збір за дві позовні вимоги. Враховуючи те, що провадження у справі в частині вимоги про стягнення боргу було закрито, а в задоволенні вимоги про розірвання договору було відмовлено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивач витрати по сплаті судового збору за одну позовну вимогу у сумі 1211, 20 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved