Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

13 лютого 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз Збут» ( далі позивач, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за спожитий природній газ. У позові позивач посилається на те, що ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» надає фізичній особі-споживачу житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за його місцем проживання. Відповідно до договору про надання населенню послуг з газопостачання, постачальник (заявник) зобов`язується постачати природний газ споживачеві (боржнику), членам його сім`ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, житловому будинку, для побутових потреб (приготування їжі, підігріву води та опалення житлових приміщень), а боржник зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги з газопостачання за встановленими цінами, у строки і на умовах, що передбачені цим договором. Відповідно до позову відповідач є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . В період з 01.12.2022 року по 01.05.2022 рік відповідачу було поставлено природного газу за його адресою газоспоживання на загальну суму 17210,46 грн. Відповідачем були здійснені платежі у період з січня по квітень 2022 року загальною сумою 11102,68 грн. та було здійснено часткове погашення боргу за споживання газу. Так, враховуючи здійснену оплату природного газу в розмірі 11102,68 грн та переплату у сумі 1158,26 грн ( станом на 01.12.2021 року), то на даний час фактично залишається неоплаченим природний газ, що був поставлений в період з 01.12.2021 року по 01.05.2022 року. В результаті чого наявна заборгованість відповідача за спожитий природний газ в розмірі 4949,52 грн. Також, відповідно до ч.\~ст.625 ЦК України, боржнику було нараховано 107,39 грн - інфляційних витрат та 17,19 грн - 3 % річних. 28 березня 2024 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог відповідно до якої зазначено, у добровільному порядку відповідач вартість спожитого природного газу у повному обсязі не оплатив. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за спожитий газ за період з 01.12.2022 року по 01.05.2022 рік в розмірі 4949,52 грн. та за період 01.12.2021 рік по 01.03.2024 рік інфляційні витрати у розмірі 1782,11 грн, 3% річних в розмірі 344,58 грн та судові витрати. Ухвалою суду від 29.02.2024 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву. 26.03.2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Так, відповідач зазначає, що між ним та позивачем ніколи попередньо не укладався жоден з договорів, позивач не звертався до відповідача із пропозицією укласти договір, позивач немає доказів того, що правочини вчинялись між сторонами саме на підставі договору, вважає дії позивача правочином під впливом обману та під впливом насильства. Також зазначає, що у позивача відсутня його особиста згода щодо збору, обробки, використання і зберігання його персональних даних та наполягає на припиненні провадження за позовом позивача. 12.04.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив у якій позивач зазначає, що заперечує проти аргументів викладених відповідачем у відзиві, умови Типового договору постачання є однаковими для всіх побутових споживачів, договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Додатково зазначає, що фактом згоди споживача про приєднання до умов договору є сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ та вважає, що між позивачем і відповідачем існували договірні правовідносини до 01.05.2022 року і припинені вони згідно нормативно-правового акту державного органу, а не за ініціативою позивача чи відповідача. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Статтями\~43,\~211 ЦПК України\~передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, скористався правом надання відзиву. Дослідивши пояснення представника позивача та відповідача дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Так, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та є споживачем природного газу за вказаною адресою, що надається ТОВ «Дніпропетровськгаз збут». Згідно з довідкою ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , станом на березень 2024 року у абонента за користування природним газом наявна заборгованість за період з 01.12.2021 року по 01.05.2022 рік в розмірі 4949,52 грн. Відповідно до ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до\~ст. 629 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1\~ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1\~ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник), зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора), певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі\~ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Частинами першою та другою\~статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач(співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку),колективний споживач). Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», - споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Правилами постачання природного газу, що затверджені\~постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 року\~передбачено, що постачальник зобов`язаний постачати природний газ споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам»\~визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст. ст.\~633,\~634,\~641,\~642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил постачання природного газу, затверджених\~постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 року, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу та/або факт фактичного споживання природного газу. Згідно з п. 2.1\~Постанови НКРЕКП №2500 від 30.09.2015 року «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам»\~(далі-Договір) За цим Договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ, згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого\~постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року. Відповідно до п. 1 глави 4 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього\~Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. Згідно з ч. 1\~ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом ч.1 ст.\~901, ч. 1 ст.\~903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частина 1\~ст. 526 ЦК України\~передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України). Відповідно до вищевказаних законодавчих актів між позивачем та відповідачем укладений договір, що підтверджується фактом споживання боржником природного газу і часткової оплати його вартості відповідачем у січні, лютому, березні, квітні, травні 2022 року на суму 11102, 68 грн. Доводи відповідача про його необізнаність про існування Типового договору, судом до уваги не береться, оскільки матеріалами справи доведено наявність договірних відносин на підставі договору приєднання щодо споживання природного газу між ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та відповідачем. Доказів щодо звернення відповідача в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання їм житлово-комунальних послуг ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», сповіщення щодо припинення споживання ними природного газу, суду не надано. Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених належними доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідачем, як споживачем послуг з газопостачання, допущена не сплата за використаний природній газ, за період з 01.12.2021 року по 01.05.2022 рік в розмірі 4949,52 грн, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Крім того, Верховний Суд в постанові від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18 зазначив, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2ст. 625\~ЦК України). Відтак, враховуючи положення частини другої\~статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. В обґрунтування позову в цій частині позивач керувався\~Постановою КМ України № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану»\~(зі змінами) та просить стягнути інфляційні та 3 % річних за весь період прострочення, тобто за період з 01.12.2021 року по 01.03.2024 року, в розмірі 1782,11 грн.- інфляційних витрат та 344,58 грн. - 3% річних. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення 3 % річних та сум інфляції підлягають задоволенню, а саме підлягають стягненню інфляційні витрати за період з 01.12.2021 року по 01.03.2024 року у розмірі 1782,11 грн та 3% річних в розмірі 344,58 грн. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved