Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

25.12.2023 до Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] , представник позивача - адвокат Паркулаб Андрій Володимирович до [PERSON] стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди , ціна позову 85 953,63 грн. Позиція сторони, що звертається до суду за захистом своїх прав. В обґрунтування заявленої позовної вимоги позивач посилається на те, що 20 січня 2023 року в м. Харків, пров. Донецький 18, відбулася дорожньо-транспортна пригода між транспортними засобами TOYOTA Land Cruiser, д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] (далі - «Позивач») та LINCOLN днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] (далі - «Відповідач»). Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 20.01.2023 ААБ №293806, ДТП відбулася внаслідок того, що [PERSON] , керуючи ТЗ LINCOLN д.н.з. [NUMBER] не був уважний, не врахував дорожньої обстановки підчас руху заднім ходом, не впевнився в безпеці маневру та скоїв наїзд на авто TOYOTA днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що стояв. Дані протоколу підтверджувались показаннями свідка [PERSON] , наявними в матеріалах справи, і поясненнями потерпілого [PERSON] . Вказана дорожньо-транспортна пригода була предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення №646/430/23, в якій суд вирішував питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.09.2023 по справі №646/430/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] закрите на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Водночас постановою Харківського апеляційного суду від 31.10.2023 змінено постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.09.2023 по справі №646/430/23, встановлено вину [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та викладено мотивувальну частину цієї постанови в наступній редакції. Судовим розглядом встановлено, що 20 січня 2023 року о 15:45 год. в м. Харкові по провулку Донецькому, 18, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Lincoln MZK», д.н.з. [NUMBER] не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, під час руху заднім ходом, не впевнився в безпечності такого маневру, та скоїв наїзд на автомобіль «Toyota Lаnd Cruiser 150», д.н.з. [NUMBER] , що був припаркованим. Внаслідок ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. З врахуванням викладених обставин, апеляційний суд приходить висновку, що ДТП, яка мала місце 20 січня 2023 року о 15:45 год. в м. Харкові по провулку Донецькому 18, сталася саме внаслідок невиконання водієм [PERSON] вимог пунктів 2.3 «б», 10.9 ПДР України. Невиконання водієм [PERSON] вимог пунктів 2.3 «б», 10.9 ПДР України підтверджено наявними в матеріалах справи доказами: схемою місця ДТП, письмовими поясненнями потерпілого, письмовими поясненнями свідка та наданим апеляційному суду відеозаписом події ДТП, який відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП визнає обґрунтованими причини ненадання його до суду першої інстанції. Згідно відеозапису, який був предметом дослідження під час апеляційного перегляду справи вбачається, що автомобіль «Lincoln», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом по паркувальному майданчику, допустив зіткнення з припаркованим автомобілем «Toyota Land Cruiser 150», д.н.з. [NUMBER] . Виходячи із встановлених апеляційним судом обставин події ДТП, яка сталася 20 січня 2023 року о 15:45 год., за адресою: м. Харків, про вул. Донецький, 18, вбачається, що водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Lincoln», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом по паркувальному майданчику повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та переконатися, що такий маневр буде безпечним та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Внаслідок вказаної ДТП був пошкоджений автомобіль Toyota Land Cruiser, д.н.з. [NUMBER] , належний позивачеві на праві власності. Отже, внаслідок протиправних дій відповідача, позивачеві завдано майнову та моральну шкоду, що підтверджується наступними обставинами. Відповідно до ч. 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Харківського апеляційного суду від 31.10.2023 по справі №646/430/23 встановлено, що [PERSON] 20 січня 2023 року о 15:45 год. в м. Харкові по провулку Донецькому, 18, керуючи транспортним засобом «Lincoln», д.н.з. [NUMBER] не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, під час руху заднім ходом не впевнився в безпечності такого маневру, та скоїв наїзд на автомобіль «Toyota Lаnd Cruiser 150», д.н.з. [NUMBER] , що був припаркованим. Внаслідок ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. З врахуванням викладених обставин, апеляційний суд встановив, що ДТП, яка мала місце 20 січня 2023 року о 15:45 год. в м. Харкові по провулку Донецькому, 18, сталася саме внаслідок невиконання водієм [PERSON] вимог пунктів 2.3 «б», 10.9 ПДР України. Крім того, факт завдання [PERSON] майнової шкоди [PERSON] та вина Відповідача підтверджуються відеозаписом з місця подій, на якому видно, як автомобіль «Lincoln», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись заднім ходом по паркувальному майданчику, здійснив наїзд на нерухомий автомобіль «Toyota Lаnd Cruiser 150», д.н.з. [NUMBER] , належний [PERSON] . Відеозапис долучається до позовної заяви в файлі формату «МР4» під назвою «відео_зіткнення». На замовлення Позивача, старшим судовим експертом Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», Владиславом Єфременко , було проведено транспортно-товарознавче дослідження, результати якого викладені у Висновку експерта №24822 від 30.11.2023. На вирішення експерта було поставлено наступне запитання - «Яка вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ TOYOTA LAND CRUISER 150 д.н.з. [NUMBER] 2018 р.в., кузов [NUMBER] , [PERSON] , унаслідок ДТП, що мала місце 20.01.2023 року в м. Харків, пров. Донецькій 18, між транспортними засобами LINCOLN д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] і TOYOTA д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] на дату оцінки?». Відповідач про проведення експертизи був повідомлений належним чином, що підтверджується описом вкладеного до цінного листа, яким повідомлення про проведення експертизи відправлено Відповідачеві за місцем проживання, однак на проведенні експертизи присутній не був. Згідно Висновку експерта № 24822 від 30.11.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Toyota Land Cruiser 150» д.н.з. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яке мало місце 20.01.2023, складає 68 953,63 грн. (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят три грн. 63 коп.). Підсумовуючи вище викладене, факт спричинення шкоди, протиправність дій Відповідача, якими заподіяно шкоду, вина та причинно-наслідковий зв`язок підтверджуються постановою Харківського апеляційного суду від 31.10.2023 року по справі № 646/430/23 та відеозаписом моменту зіткнення автомобілів Позивача та Відповідача. Розмір завданої майнової шкоди підтверджується Висновком експерта № 24822 від 30.11.2023 року. Отже, вартість матеріальних збитків, завданих [PERSON] внаслідок пошкодження його майна [PERSON] складає 68 953,63 грн. Виходячи з наведених вище приписів актів цивільного законодавства, матеріальні збитки підлягають стягненню в повному обсязі. Щодо факту завдання моральної шкоди Позивачеві та причинно-наслідкового зв`язку зазнаємо наступне. [PERSON] зазнав сильних душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, яка мала прояв у порушенні Відповідачем Правил дорожнього руху та призвела до пошкодження належного йому майна. Будучи обізнаним про відсутність у своїх діях вини у скоєнні ДТП, Позивач був змушений протягом 8 місяців відвідувати судові засідання у справі про адміністративне правопорушення, з метою захисту свого права на відшкодування збитків. Окрім самого факту протиправної поведінки, якою Позивачеві завдано шкоду, Відповідач здійснював дії, спрямовані на уникнення юридичної відповідальності, зокрема невиправдане затягування судового процесу, шляхом заявлення клопотань про виклик свідків та проведення експертизи в ситуації, коли докази у справі були достатніми для встановлення вини [PERSON] . Будучи обізнаним про наявність порушення з його боку, Відповідач надав до суду завідомо неправдиві пояснення, згідно яких [PERSON] здійснив наїзд на [PERSON] , що спростовано апеляційний судом на підставі відеозапису. Підсумовуючи наведене, Позивач зазнав душевних страждань, спричинених протиправною поведінкою щодо нього, пошкодженням його майна та вчиненням Відповідачем дій, спрямованих на ухилення від відшкодування збитків потерпілому, що призвело до порушення звичного ритму життя, тяжких душевних хвилювань, пригніченого психоемоційного стану протягом тривалого проміжку часу. Каталізатором цього стала необхідність витрачання значного обсягу часу та грошових коштів на судові процеси, консультації з адвокатом, ініціювання нового судового спору з метою захисту порушеного права. Усе наведене є тяжкими негативними наслідками морального характеру, з якими стикнувся Позивач саме через вчинення Відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, яка призвела до пошкодження майна [PERSON] , а також вчинення [PERSON] дій, спрямованих на ухилення від юридичної відповідальності за вчинене правопорушення. Таким чином, завдана Позивачеві моральна шкода перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим Відповідачем протиправним діянням, у зв`язку з чим така шкода підлягає компенсації. Враховуючи тривалий характер душевних страждань, який обумовлений невиправданим затягуванням розгляду справи №263/16183/18, пошкодженням майна позивача, відшкодування за яке позивач не отримав досі, тобто протягом 11 місяців на день подання позовної заяви, а також беручи до уваги глибину морального пригнічення Позивача, з урахуванням критеріїв розумності та справедливості, вважаємо, що розмір компенсації за спричинену моральну шкоду має становити 15 000.00 грн. Між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Паркулаб і Партнери», в особі голови об`єднання адвоката Паркулаб Андрія Володимировича, укладено договір про надання професійної правничої допомоги адвоката № 01/11-23 від 01.11.2023. Предметом цього договору є: 1) звернення від імені та в інтересах Клієнта до підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, в тому числі але не виключно, до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» з метою захисту права Клієнта на отримання відшкодування шкоди, завданої ДТП, що сталася 20.01.2023 року в м. Харків, пров. Донецькій 18 з вини [PERSON] ; 2) надання Виконавцем правової інформації, консультацій та роз`яснень; 3) участь від імені та в інтересах Клієнта у провадженні в суді першої та другої інстанції у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо - транспортною пригодою, яка сталася 20.01.2023 року в м. Харків, пров. Донецький 18 з вини [PERSON] . Відповідно до п. 4.1. Договору №01/11-23 від 01.11.2023, професійна правнича допомога адвоката, яка надається відповідно до Договору, оплачуються Клієнтом відповідно до розрахунків суми вартості послуг, які є невід`ємними частинами цього Договору, встановлюють обсяг і вартість послуг, що надаються. Встановлюється порядок обчислення гонорару Виконавця - фіксований розмір, або погодинна оплата. Розрахунком вартості послуг №1 від 01.11.2023 за договором №01/11-23 від 01.11.2023 встановлено порядок обчислення гонорару Виконавця - фіксований розмір. Встановлено гонорар Виконавця у розмірі 20 000,00 грн. під час підготовки позовної заяви і провадження в суді першої інстанції. Повна розрахункова вартість послуги була сплачена Клієнтом, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №7 від 08.11.2023. Окрім того, Позивачем були понесені судові витрати, пов`язані із залученням експерта та проведення експертизи, за результатами яких було складено висновок експерта № 24822 від 30.11.2023. Між Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» в особі директора Тюлєнєва Сергія Анатолійовича та Паркулабом Андрієм Володимирович , діючим від імені та в інтересах [PERSON] , укладено договір №24822. Предметом цього договору є надання Виконавцем, на доручення Замовника, послуг з проведення судової експертизи (експертного дослідження) №24822 у порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Замовник зобов`язується сплатити вартість таких послуг. Відповідно до п. 2.1. договору № 24822, загальна вартість послуг, передбачених розділом 1 цього Договору, складає 4875,19 грн., в тому числі ПДВ - 812,53 грн. Замовник зобов`язаний провести оплату послуг в розмірі 100% вартості згідного наданого рахунку не пізніше ніж за 45 календарних днів з дня виставлення Виконавцем рахунку. Відповідно до Акту попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта, експертного дослідження №24822 від 07.11.2023 року, попередня вартість експертизи (дослідження) становить 4875,19 грн. Наперед сплачено 4875,19 грн. Сторонами було складено Акт здачі - приймання висновку експерта №24822 від 30.11.2023, згідно якого загальна вартість становить 4 875,19 грн. Вартість послуг з експертного дослідження (експертизи) за договором №24822 була сплачена згідно платіжної інструкції № 0.0.3318706583.1. Окрім того, до судових витрат Позивача належить судовий збір. За подання позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Загальний розмір майнової та моральної шкоди, вимоги про стягнення яких заявлено в цьому позові, становить 83 953,63 грн. Отже, розмір судового збору становить 1 073,6 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року по справі № 916/228/22 зазначено: «8.23. Особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України «Про судовий збір». Оскільки цей позов було подано у системі «Електронний суд», судовий збір було сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8. Таким чином, розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання цього позову становить: 1073,6 грн. * 0,8 = 858,88 грн., квитанція додається до позовної заяви. Виходячи з наведеного, загальний розмір судових витрат Позивача, що підлягають стягненню з Відповідача становить 25 734,07 грн., які складаються з 20 000,0 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката; 4875,19 грн. витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи; 858,88 грн. витрат на сплату судового збору. Рух справи. 08.01.2024 ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова провадження у справі відкрите, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. 23.04.2024 ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова підготовче провадження закрите, справа призначена до судового розгляду по суті. До судового розгляду учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. Представником позивача подане клопотання про розгляд справи за відсутності його та позивача. Відповідач причину неявки не сповістив, відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку з викладеним, зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвали заочне рішення у справі. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Висновки суду. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України, за змістом частин 1,2 якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 20 січня 2023 року в м. Харків, пров. Донецький 18, відбулася дорожньо - транспортна пригода між транспортними засобами TOYOTA Land Cruiser, д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та LINCOLN днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 20.01.2023 ААБ №293806, ДТП відбулася внаслідок того, що [PERSON] , керуючи ТЗ LINCOLN д.н.з. [NUMBER] не був уважний, не врахував дорожньої обстановки підчас руху заднім ходом, не впевнився в безпеці маневру та скоїв наїзд на авто TOYOTA днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що стояв. Вказана дорожньо-транспортна пригода була предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення №646/430/23, в якій суд вирішував питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.09.2023 по справі №646/430/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] закрите на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Постановою Харківського апеляційного суду від 31.10.2023 змінено постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.09.2023 по справі № 646/430/23, та викладено мотивувальну частину цієї постанови в наступній редакції. «Судовим розглядом встановлено, що 20 січня 2023 року о 15:45 год. в м. Харкові по провул. Донецькому, 18, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Lincoln MZK», д.н.з. [NUMBER] не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, під час руху заднім ходом не впевнився в безпечності такого маневру, та скоїв наїзд на автомобіль «Toyota Lend Cruiser 150», д.н.з. [NUMBER] , що був припаркованим. Внаслідок ДТП, автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. За наслідками зазначеної ДТП, поліцейським складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 293806 від 20 січня 2023 року за невиконання водієм [PERSON] вимог пунктів 2.3 «б», 10.9 ПДР України. З врахуванням викладених обставин, апеляційний суд приходить висновку, що ДТП, яка мала місце 20 січня 2023 року о 15:45 год. в м. Харкові по пров. Донецькому, 18, сталася саме внаслідок невиконання водієм [PERSON] вимог пунктів 2.3 «б», 10.9 ПДР України, відповідно до яких: - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. Невиконання водієм [PERSON] вимог пунктів 2.3 «б», 10.9 ПДР України підтверджено наявними в матеріалах справи доказами: схемою місця ДТП, письмовими поясненнями потерпілого, письмовими поясненнями свідка [PERSON] та наданим апеляційному суду відеозаписом події ДТП, який відповідно до частини 7 статті 294 КУпАП визнає обґрунтованими причини ненадання його до суду першої інстанції. Згідно відеозапису, який був предметом дослідження під час апеляційного перегляду справи вбачається, що автомобіль «Lincoln MZK», д.н.з. [NUMBER] рухаючись заднім ходом по паркувальному майданчику, допустив зіткнення з припаркованим автомобілем «Toyota Lend Cruiser 150», д.н.з. [NUMBER] . Враховуючи встановлені обставини, які підтвердження належними та допустимими доказами, висновок експерта № 16972/20840, складений 24 липня 2023 року за результатами проведення судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи, апеляційний суд вважає необґрунтованим та таким, що суперечить наявним в матеріалах справи доказам. Оскільки вказаний висновок експерта, апеляційним судом визнано неналежним доказом у справі, клопотання представника потерпілого про виклик експерта в судове засідання, втратило сою актуальність. Виходячи із встановлених апеляційним судом обставин події ДТП, яка сталася 20 січня 2023 року о 15:45 год., за адресою: м. Харків, пров. Донецькокий, 18, вбачається, що водій [PERSON] керуючи транспортним засобом «Lincoln MZK», д.н.з. [NUMBER] рухаючись заднім ходом по паркувальному майданчику повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та переконатися, що такий маневр буде безпечним та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 7 частини 1 статі 247 КУпАП, суддя вищевказані обставини не встановив, про їх наявність в мотивувальній частині постанови не зазначив, не надав належної правової оцінки доказам, які наявні в матеріалах справи, не з`ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чим не в повній мірі виконав вимоги статей 245, 251, 252, 280 КУпАП та не врахував актуальну практику Верховного Суду.» Відповідно до матеріалів справи транспортний засіб «Toyota Lend Cruiser 150», д.н.з. [NUMBER] , належить на праві власності позивачу [PERSON] . Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 150» д.н.з. [NUMBER] , пошкодженням внаслідок ДТП, що мало місце 20.01.2023, згідно Висновку експерта № 24822 від 30.11.2023 року, складає 68 953,63 грн. (шістдесят вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят три грн. 63 коп.). 07.11.2023 позивач сплатив 4 875,19 грн. за послуги з проведення транспортно-товарознавчої експертизи, що підтверджено актом попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта, експертного дослідження року№24822 від 07.11.2023. Як вбачається з сайту МТСБУ розділу «Перевірка чинності полісу внутрішнього страхування»,транспортний засіб«Lincoln MZK», д.н.з. [NUMBER] , Vin-код [NUMBER] , на час ДТП застрахований за полісом № 213024675, ПрАТ "СК "САЛАМАНДРА". Разом з тим, позивач ані в позовній заяві, ані в доданих до неї документів, не посилається на вказане. Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов такого висновку. Згідно ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) та моральної шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову і моральну шкоду передбачені нормами ст.ст.1166, 1167 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Згідно з ч.1, ч.2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України). Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Згідно зі ст.999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань ухвалений Закон №1961-IV, яким визначені як засади, так і процедури отримання потерпілими особами відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП. Відповідно до ст.3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (абз.1 п. 22.1 ст.22 Закону № 1961 IV). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №147/66/17). Таким чином, Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована. Під час вирішення такої категорії спорів при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди мають враховувати саме правову позицію Великої Палати Верховного Суду в силу вимог ч.1 ст.263 ЦПК України. Відповідно до частини третьої ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За положеннями ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вказана норма у гл. 82 ЦК України, визначає особливості розподілу повної відповідальності між особою, яка заподіяла шкоду, передбачену зокрема, ст. 1166 ЦК України та її страховиком. Так, ст.1194 ЦК України передбачає обов`язок особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, за недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди завданої нею, сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням. Таким чином, сплата страхової виплати (страхового відшкодування) в межах застрахованої відповідальності покладена законодавцем саме на страховика. Положення ст.1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність. Суд звертає увагу на те, що як право потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди, так і кореспондуючий обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити відшкодування виникає на підставі настання страхового випадку, - ДТП. При цьому зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди та відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує визначений полісом ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди її винуватець не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок може бути розподілений між ним і страховиком у випадку наявності укладеного (діючого) між ними договору страхування на момент настання страхового випадку. Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). За загальним правилом, встановленим у ст.ст. 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Документів, чи будь-яких інших відомостей про власників транспорних засобів, що були учасниками ДТП, що мале місце 20.01.2023, до позовної заяви не долучено. Як вбачається з сайту МТСБУ розділу «Перевірка чинності полісу внутрішнього страхування», транспортний засіб «Lincoln MZK», д.н.з. [NUMBER] , Vin-код [NUMBER] , на час ДТП застрахований за полісом № 213024675, ПрАТ "СК "САЛАМАНДРА". Статтею 20-1 Закону № 1961-IV передбачено, зокрема, що у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії, у разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов`язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність. Тобто, при зміні власника забезпеченого транспортного засобу, договір страхування, укладений з попереднім власником, залишається чинним для нового власника, який набуває прав та обов`язків страхувальника. Отже, на час ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована. Таким чином, за наявності у відповідача на час ДТП чинного страхового полісу, правової підстави покладення на відповідача обов`язку щодо відшкодування позивачу майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed