Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 13.11.2002 року позивач купив через Херсонську регіональну біржу нерухомості у відповідачів домоволодіння [ADDRESS] . Відповідно до пункту 10 цього договору договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Також вказано, що відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», договір зареєстрований на Херсонській регіональній біржі нерухомості в журналі реєстрації біржових правочинів за №1411. В подальшому 13.11.2002 року право власності за вказаним договором було зареєстровано за позивачем в Херсонському бюро технічної інвентаризації. Однак, правовстановлюючий документ не відповідає вимогам законодавства, оскільки нормами цивільного законодавства передбачено обов`язкове нотаріальне посвідчення. У зв`язку з цим, позивач просив визнати договір №1411 купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , укладеного 13.11.2002 року між [PERSON] , [PERSON] («продавці»), з одного боку, та [PERSON] («покупцем»), з іншого, зареєстрованого на Херсонській регіональній біржі нерухомості в Журналі біржових правочинів за реєстраційним № [NUMBER] дійсним. Ухвалою суду від 23.11.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 12.08.2024 року постановлено провести заочний розгляд справи. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення судового засідання або розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило, відзив на позов суду не подали. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст.280, 281 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, інвентарну справу на будинок [ADDRESS] , суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.11.2002 року між між [PERSON] , [PERSON] («продавці»), з одного боку, та [PERSON] («покупцем»), з іншого, був укладений договір №1411 купівлі-продажу, посвідчений Херсонською регіональною біржею нерухомості, згідно якого позивач придбав домоволодіння [ADDRESS] та який розташований на земельній ділянці 522 кв.м. 13.11.2002 року право власності за позивачем зареєстровано у Херсонському бюро технічної інвентаризації в Журналі біржових правочинів за реєстраційним №1411. Відповідно до ст.224 ЦК України 1963 року за договором купівлі-продажу житлового будинку продавець зобов`язаний передати майно у власність покупця, а останній зобов`язаний прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Право власності на майно, придбане за таким договором настає відповідно до ст.128 того ж кодексу з часу передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами відбулася домовленість про купівлю-продаж вказаного домоволодіння. На підтвердження угоди між сторонами був підписаний в простій письмові формі договір купівлі-продажу від тієї ж дати, зареєстрований на товарній біржі. Після укладення договору позивач сплатив власнику повну вартість домоволодіння і отримав його у користування та володіння. В той же час, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна не відбулося, що не дає можливості позивачу належним чином володіти та користуватися ним або ж розпорядитися. Статтею 227 ЦК України 1963 року передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що його сторони узгодили всі суттєві умови угоди, в тому числі й ціну, а потім виконали зобов`язання за ним, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу домоволодіння.

Outcome: approved