Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області із позовною заявою до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок (домоволодіння) в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім неї, після смерті батька спадкоємцем за законом була її матір - [PERSON] , яка спадщину прийняла шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті залишилось прийняте у спадщину після смерті [PERSON] право власності на зазначений вище житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Вона являється спадкоємцем за законом після смерті матері, спадщину прийняла у встановленому законом порядку. Інші спадкоємці відсутні. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі вона не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ на будинок за життя спадкодавців не видавався, тому змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, не оформивши спадкових прав, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 18.07.2024 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою за клопотанням позивача витребувано з Державного нотаріального архіву Вінницької області копію спадкової справи №192/2007 заведену щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . В підготовче засідання позивач не з`явилася, в позовній заяві просила справу розглядати у її відсутність (а.с.2). Відповідач копію ухвали від 18.07.2024 та доданих до неї матеріалів отримав 19.07.2024, однак відзиву до суду не направив. Його представник в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с.51). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с.Дружба Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 7). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Вартість даного будинку становить 72100 гривень. Факт належності будинку садибного типу спадкодавцеві та його вартість підтверджується, випискою з погосподарських книг (а.с. 15), технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 23-28), звітом про оцінку майна (а.с. 36), довідкою старости Рівненського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області №01-17/44 від 26.01.2024 (а.с.11). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] , яка спадщину прийняла шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Інші спадкоємці відсутні. Зокрема, з Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №76581281, №76581269 від 11.04.2024 слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, заповіти останнім за життя не вчинялися (а.с. 40,42). Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Свідоцтвом про одруження (а.с.9), довідкою старости Рівненського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області №01-17/44 від 26.01.2024 (а.с.11) доводиться, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, яка спільно проживала та була зареєстрована із померлим на час відкриття спадщини. [INFO] в с.Дружба Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.6). [PERSON] належало прийняте у спадщину після смерті [PERSON] право на спадкування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №76581312 від 11.04.2024 вбачається, що заповіту [PERSON] за життя не вчиняла (а.с.38). Свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с. 6), свідоцтвом про народження позивача (а.с.8), свідоцтвом про укладення шлюбу позивача (а.с.10), довідкою старости Рівненського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району №01-17/45 від 26.01.2024 (а.с.12) стверджується, що позивач [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] , яка має право на спадкування. На день смерті із спадкодавцем за однією адресою була зареєстрована та проживала дочка померлої [PERSON] З оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи №192/2007, заведеної щодо майна померлої [PERSON] вбачається, що 18.06.2007 позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. 18.06.2007 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавиці право на земельну частку (пай) розміром 2.51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало спадкодавиці на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ВН №0279314. Інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] не прийняли та на неї не претендують (а.с.54,60,61,71 ). Разом з тим, 11 квітня 2024 року державним нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд, довідки Рівненського старостинського округу №01-17/406 від 28.05.2024 (а.с.14,28) будинок садибного типу, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1955 по 1978 рік. Згідно довідки Рівненського старостинського округу №01-17/397 від 28.05.2024, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 26.12.2023 року, житловий будинок по [ADDRESS] можливо надійно та безпечно експлуатувати (а.с.13, 29-33). Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З виписки із погосподарських книг за 1991-1995 роки, довідки старости Рівненського старостинського округу Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області від 26.01.2024 №01-17/44 слідує, що житловий будинок по [ADDRESS] знаходився у власності [PERSON] (а.с.11,15 ). Рішенням виконавчого комітету Мурованокуриловецької районної ради народних депутатів № 108 від 16.06.1988 року «Про оформлення права особистої власності на будинки, що належать окремим громадянам в селах Мурованокуриловецького району вирішено оформити право особистої власності на житлові будинки, що розташовані, в тому числі, в с.Дружба Роздолівської сільської ради, а виконкому сільської ради видати громадянам свідоцтва згідно цього рішення (а.с. 20-21). Однак згідно довідки КП «МБТІ» від 25.01.2024 за №17 право власності на житловий будинок по [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.35). Також, вказане слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та архівної довідки №477 від 04.06.2024 (а.с.17, 22). Земельна ділянка під вказаним житловим будинком була передана у приватну власність [PERSON] , що доводиться архівним витягом з рішення виконавчого комітету Роздолівської сільської ради №13 від 17.02.1994 року (а.с.16,18-19). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] , яка прийняла цю спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , що помер [INFO] , але не оформила спадкових прав. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1211.20 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved