Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

Адвокат Яресько Тарас Віталійович, який діє від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», треті особи: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович, яким просив визнати виконавчий напис №90495, вчинений 15.07.2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 61190,15 грн., таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування позовних вимог в позові зазначив, що вказаний виконавчий напис було видано безпідставно, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимога щодо стягнення з позивача заборгованості, на його думку, не є безспірною. Позивач не був належним чином повідомений про необхідність погашення заборгованості. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14 визнана незаконною та нечинною постанова КМУ від 26.11.2014 року №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безпірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів - в тому числі за кредитними договорами, при цьому зазначив, що з відповідачем нотаріально посвідчених кредитних договорів не укладалось. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить суд визнати вищевказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816 грн. 80 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 19.04.2024 року було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою від 22.04.2024 року вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вищевказаного виконавчого напису. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує. Треті особи - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином. Пояснень від них не надходило. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію виконавчого напису від 15.07.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №90495; копію постанови від 09.08.2021 року про відкриття виконавчого провадження; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги; копію договору №24021 про надання правничої (правової) допомоги від 30.01.2024 року; копію адвокатського запиту; акт приймання-передачі послуг; копію квитанції від 18.04.2024 року; детальний опис робіт), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову. Судом встановлено, що 15.07.2021 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №90495, яким нотаріусом запропоновано звернути стягнути з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №2001284158201 від 12.04.2019 року, укладеним з Акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк», що утворилася за період з 30.10.2020 року по 21.05.2021 року, в загальній сумі 60690,15 грн. Також стягнуто плату за вчинення виконавчого напису, а всього 61190,15 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження 09.08.2021 року. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що він був вчинений нотаріусом на підставі п.2 вказаного вище Переліку. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачалась можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, та для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, встановлені такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до постанови Верховного Суду від 29.01.2019 року по справі №910/13233/17 Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Також слід зазначити висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 21.09.2021 року по справі №910/10374/17, згідно яких Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до частин восьмої, одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У частині п`ятій статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, -через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. З вищенаведеного вбачається, що починаючи з 22 лютого 2017 року (набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14) кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. В свою чергу стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами того, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано оригінал саме нотаріально посвідченого кредитного договору. Аналіз досліджених судом обставин дає підстави для виснову щодо порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, а відтак відсутності законних підстав у нотаріуса для його вчинення, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, слід зазначити наступне. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Представник відповідача в ході розгляду справи звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення судового рішення по справі. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких обставин, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 908,4 грн., з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у сумі 908,4 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають витрати понесенні позивачем на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., понесення позивачем яких підтверджується наявними в матеріалах справи квитанцією (а.с.34), актами прийому-передачі послуг (а.с.33) та договором №24021 про надання правничої допомоги (а.с.30-32). За такого, загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 10908,4 грн. (908,4+10000). На підстав викладеного та

Outcome: approved