Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення коштів просив стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти, а саме три відсотка річних та інфляційні витрати за невиконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19.05.2011 року ) в розмірі - інфляційні втрати в розмірі 129 801 грн. 02 коп., три проценти річних в розмірі 25 061 грн. 36 коп., посилаючись на неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання відповідно до рішення Святошинського районного суду Київської області від 19.05.2011 року, за яким стягнуто з відповідача [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11163843000 від 04.06.2007 року у розмір 278 217, 29 грн. та судові витрати, також просив стягнути з відповідачки витрати на сплату судового збору в розмірі 2 684 грн. 00 коп. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26.02.2024 року цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська факторингова компанія розвитку» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області. Ухвалою Обухівського районного суду київської області від 17.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом ) сторін. Ухвалою Обухівського районного суду київської області від 03.05.2024 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача - Юрія Безплемянного про участь у судовому засіданні представника позивача [PERSON] ([INFO] ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення розміщеного за посиланням «vkz.court.gov.ua». Ухвалою Обухівського районного суду київської області від 03.05.2024 року заяву задоволено. Виправлено описку в ухвалі Обухівського районного суду Київської області від 17.04.2024 року по цивільній справі 362/322/24 (провадження № 2-1280/24), а саме: У вступній частині ухвали вірно зазначити найменування позивача, а саме: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» замість невірного товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». у резолютивній частині ухвали в абзаці 1 вірно зазначити найменування та адреси позивача, а саме: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» замість невірного товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», (адреса: 04052, м. Київ, вул. Глибочинська, буд. 40 х) замість невірного (адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, б. 30). Ухвалою Обухівського районного суду київської області від 10.05.2024 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача - Юрія Безплемянного про участь у судовому засіданні представника позивача [PERSON] ([INFO] ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення розміщеного за посиланням «vkz.court.gov.ua». Ухвалою Обухівського районного суду київської області від 22.07.2024 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача - Юрія Безплемянного про участь у судовому засіданні представника позивача [PERSON] ([INFO] ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення розміщеного за посиланням «vkz.court.gov.ua». Представник позивача в судовому засіданні 20.06.2024 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідачка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подала. У свою чергу відповідачка відзив на позовну заяву у строк, встановлений ухвалою про відкриття провадження, до суду не подала, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 04 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (в подальшому змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] (далі - Відповідач або Позичальник, або Боржник), було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11163843000 (далі - Кредитний договір). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2-1652/11 (пр. 2-4352-1/10) від 19.05.2011 року стягнуто на користь АКІБ «УкрСиббанк» з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 11163843000 від 04.06.2007 у розмірі 278 217,29 грн. та судові витрати. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва у справі №759/4415/13 (пр.6/759/213/13) від 29 квітня 2013 року задоволено заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк», а саме замінено стягувана у виконавчому провадженні згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19.05.2011 року в цивільній справі № 2-1652/11, №2-4352-1/10 та ухвали суду від 25.05.2012 року про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 11163843000 від 04.06.2007 у розмірі 278 217,29 та судових витрат по справі в сумі 1820 грн., а всього 280 027 гривень 29 копійок. Ухвалою у справі №2-1652/11 (пр.2/2608/9924/11) від 25 травня 2013 року задоволено заяву представника ПАТ «УкрСиббанк» про виправлення помилок у виконавчих листах по №2-1652/11, 2-4352-1/10, виданого 07.10.2011 року Святошинським райсудом м. Києва про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №11163843000 від 04.06.2007 оку. МІЖ ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДЕЛЬТА БАНК» (надалі - Банк) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ РОЗВИТКУ» (надалі - ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР»), 11 травня 2019 року відповідно до вимог чинного законодавства України, за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону №11А-ЕА-2019-03-26-000009-Ь від 17.04.2019 року, був укладений Договір №1369/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 року відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення Банком прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11163843000 від 04.06.2007, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . 31 березня 2021 року Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2-1652/11 провадження № 6/759/242/21) задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про заміну сторони (стягувана). Зазначена ухвала підтверджує що 31 березня 2021 року ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР» набуло статусу стягувана, а з 11 травня 2019 року - правонаступника ПАТ «Дельта Банк» у зобов`язанні за Кредитним договором (розмір якого 19.05.2011 було встановлено та підтверджено Святошинським районним судом м. Києва у справі №2-1652/11 (пр.2-4352-1/10) та до нього перейшли всі права і обов`язки які існували на дату переходу прав вимог. Тому відповідно до положень Цивільного кодексу України до ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР» перейшло право у разі не виконання боржником зобов`язання на отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові відповідно до ст.625 ЇДКУ. ТОВ «ФІНАНСОВА УСТАНОВА «ЄФКР» просить суд захистити права та інтереси товариства як стягувана у виконанні Рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2-1652/11 (пр.2- 4352-1/10) від 19.05.2011 відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, яка передбачає що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 4. статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене факт отримання відповідачем кредиту та порушення ним умов договору судом встановлено. Статтею ст. 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Ч. 2 ст. 18 ЦПК України визначено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатить гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних слід зазначити наступне. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2-1652/11 (пр.2-4352-1/10) від 19.05.2011 року стягнуто на користь АКІБ «УкрСиббанк» з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 11163843000 від 04.06.2007 у розмірі 278 217,29 грн. та судові витрати. Відповідачем станом на дату подання цієї позовної заяви Рішення суду не виконано, заборгованість за Кредитним договором перед Товариством не сплачено. Розмір заборгованості Відповідача перед Товариством за Кредитним договором, підтверджений рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2-1652/11 (пр.2-4352-1/10) від 19.05.2011 року, складає 278 217,29 грн. Стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, а саме: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Попри дії попереднього стягувана та дії Товариства щодо забезпечення виконання Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі №2-1652/11 (пр.2-4352-1/10') від 19.05.2011 року, стягнути в примусовому порядку з Відповідача суму заборгованості за Кредитним договором не вдалось. Відповідач рішення суду не виконує. Правову позицію з приводу нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних у подібних ситуаціях Верховний Суд виклав у Постанові від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19, зокрема в цій постанові зазначено, що заборгованість за Кредитним договором захищена у судовому (примусовому) порядку. Факт того, що Кредитором пропущено строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання не має правового значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено: «чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду у задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України. Отже, внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у Кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦПК України, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3 процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову». Таким чином враховуючи, що Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2-1652/11 (пр.2-4352-1/10) від 19.05.2011 року стягнуто з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 11163843000 від 04.06.2007 у розмірі 278 217,29 грн. і така заборгованість боржником не сплачена на дату подання цієї позовної заяви - Позивач очікує отримати компенсацію за невиконання зобов`язання. Відповідно до Розрахунку інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором № 11163843000 від 04.06.2007 року, сума інфляційних втрат Позивача від несплати Відповідачем заборгованості за Кредитним договором за останні 3 (три) роки, тобто за період з 15.12.2020 р. по 15.12.2023р. становить 129 801,02 гривень. Щодо нарахування 3% річних За змістом статей 625,1212 Цивільного кодексу України положення статті 625 Цивільного кодексу України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, атому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору. Якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.35). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2. ст.625 ЦКУ). Три проценти річних (ст. 625 ЦКУ) від простроченої суми боргу за Кредитним договором - яка підтверджена Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2-1652/11 (пр.2-4352-1/10) від 19.05.2011 року, становить 25 061,36 гри. та складається з: 387,68 гри. (3% за період з 15.12.2020 по 31.12.2020) = 278 217,29 грн. (сума заборгованості підтверджена рішенням суду) х 3% х 17 (кількість днів прострочення у періоді): 366 (кількість днів у році); 24 673,68 грн. (3% за період з 01.01.2021 по 15.12.2023) = 278 217,29 грн. (сума заборгованості підтверджена рішенням суду) х 3% х 1079 (кількість днів прострочення у періоді): 365 (кількість днів у році). Отже загальна сума інфляційних втрат та 3% річних від суми несплаченої заборгованості за Кредитним договором, яка підтверджена Рішенням Святошинського районного суду м. Києва у справі № 2-1652/11 (пр.2-4352-1/10) від 19.05.2011 року, становить: 129 801,02 грн. + 25 061,36 грн. = 154 862,38 грн. (сто п`ятдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят дві гривні 38 коп.). Відповідно до висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 01.06.2021 у справі № 910/9544/19 - невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У цьому висновку Верховний Суд звертався до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в Постанові від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19), в якій Суд погодився з аналогічними висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16.11.2018 у справі №918/117/18, від 30.01.2019 у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18. Постановою Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16 визначено, що правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Відповідно до постанови Верховного суду України від 04.08.2011 у справі № 13/210/10 визначено, що оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто 278 217,29 грн., що підтверджується копією рішення. Рішення набрало законної сили. Таким чином, на підставі рішення суду у відповідача виникло зобов`язання сплатити на користь позивача 278 217,29 грн. з часу набрання судовим рішенням законної сили. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до рішення суду є грошовим зобов`язанням. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 3-57гс10 від 20.12.2010, , № 3-142гс11 від 23.01.2012, № 3-116гс11 від 14.11.2011, № 6-113цс14 від 01.10.2014, № 3-610гс16 від 15.06.2016, в яких зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Покладення виконання рішення суду на державну виконавчу службу відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» не звільняє сторони від відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Оскільки рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2011 року набрало законної сили тому на підставі ст. 319 ЦПК України, ст. 253 ЦК України, стягнення суми інфляції та трьох процентів річних починається з дня набрання рішенням законної сили. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦK України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦK України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі N 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. А тому Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 1 жовтня 2014 року у справі N 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у: Постанові від 20 січня 2016 року у справі N 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); Постанові від 2 березня 2016 року у справі N 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду також відхиляє доводи відповідача про неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі N 6-771 цс15, відповідно до якої припис частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. За наслідками системного аналізу чинного законодавства Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступні висновки про правильне застосування норм права. Таким чином, у цій справі предметом спору є стягнення річних та інфляційних збитків в зв`язку з невиконанням відповідачкою рішення суду, яке набрало законної сили, а тому враховуючи правовий висновок Великої палати Верховного суду викладений в постанові від 16 травня 2018 року (Справа N 686/21962/15-ц, Провадження N 14-16цс18), відповідачка має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 19 травня 2011 року яким з відповідачки на користь позивача стягнуто 278 217,29 грн., яке станом на сьогоднішній день не виконане та іншими матеріалами справи, З огляду на те, що відповідачка порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, що підтверджує правову позицію позивача. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки відповідачка в односторонньому порядку не виконує грошові зобов`язання відповідно до рішення суду, яким з неї стягнуто на користь позивача грошові кошти, позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідачки на його користь інфляційні витрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми та понесені судові витрати, на нього в судовому порядку слід покласти обов`язок сплати позивачеві, передбачені законом кошти. Враховуючи викладені вище обставини, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що доводи позову ґрунтуються на законі та матеріалах справи, позивач довів порушення відповідачкою своїх прав та законних інтересів, які підлягають судовому захисту, а відповідачка не спростувала наявність обставин, які покладені в основу позову, її правова позиція судом визнана неспроможною, тому позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн.00 коп., що підтверджено наданою платіжною інструкцією. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума сплаченого судового збору в розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Outcome: approved