Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

До Олександрівського районного суду Донецької області з вказаним позовом звернулася [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування вказаних вимог позивач посилалась на те, що сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає із матір`ю. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Дебальцевського міського суду Донецької області від 26 лютого 2010 року. Відповідач зв`язок з дитиною та її матір`ю не підтримує, отримати від нього згоду на реєстрацію місця проживання дитини неможливо. На підставі ухвали Олександрівського районного суду Донецької області від 16 січня 2024 року вказана цивільна справа була передана Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області за підсудністю. Орган опіки та піклування надав висновок від 15.05.2024 щодо розв`язання вказаного спору, відповідно до якого дитина [PERSON] проживає з матір`ю за адресою [ADDRESS] . Стосунки в сім`ї дружні, для дитини створені всі необхідні умови для життя та розвитку, мати піклується про дитину, батько [PERSON] життям дитини не цікавиться, участі у її вихованні не бере. Водночас наявність спору про місце проживання дитини між батьками не встановлено. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні позовні вимоги не підтримала, посилаючись на те, що спір між батьками про місце проживання дитини відсутній. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 29.07.2024 без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи. В судовому засіданні була заслухана думка дитини [PERSON] , яка повідомила, що з батьком вже декілька років не спілкувалася, виявила бажання проживати з матір`ю. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.08.2010 (актовий запис № 130, складений 21.08.2010 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Дебальцевського міського управління юстиції Донецької області), свідоцтвом про шлюб [PERSON] (прізвище дружини до реєстрації шлюбу - « [PERSON] ») серії [NUMBER] від 10 квітня 2020 року (актовий запис № 39, складений 10.04.2020 Южноукраїнським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Шлюб між сторонами, укладений 26.02.2010 у Артемівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 70, розірвано на підставі рішення Дебальцевського міського суду Донецької області від 11.11.2011, яке набрало законної сили 05.12.2011. Відповідно до довідок від 16.02.2015 за № 4807-363 (видана 12.04.2021) та № 4807-5000073807, довідок від 16.03.2024 №4807-5003165368, №4807-5003165366 [PERSON] разом із дитиною [PERSON] , [INFO] , були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, оскільки змінили зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] , та мають фактичне місце проживання: [ADDRESS] , з 16.03.2024 - за адресою [ADDRESS] . [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.10.2023, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав 352210739 від 28.10.2023, копією договору дарування від 28.10.2023, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лисенко О.М. Дитина [PERSON] навчається в Южноукраїнському ліцеї №1 імені Захисників Вітчизни в 7-Б класі, що підтверджується характеристикою, наданою вказаним навчальним закладом, знаходиться під наглядом лікаря-педіатра НКП «ЮУ МЦПМСД» з 2015 року, що підтверджується довідкою Некомерційного комунального підприємства «Южноукраїнський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» №87 від 27.11.2023. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, передбачених ст. 7 Сімейного кодексу України, зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, які відповідно до ст. 155 цього Кодексу мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і всупереч інтересам дитини здійснюватися не можуть. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. На підставі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із ст. 9 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно із ч. 2 ст. 160 СК місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом. Відповідно до п. .п. 16, 17 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265, місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Згідно з п. 33 Порядку подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Оскільки судом встановлено, що позивач разом з дитиною мають намір зареєструвати своє місце проживання за адресою квартири, що була набута позивачем у власність, проте реєстрація місця проживання дитини за новою адресою можлива лише за згодою батька, яку він не надає, водночас вищевказаним Порядком встановлено, що згода батька не вимагається, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування, суд дійшов висновку про те, що відсутність згоди батька на реєстрацію місця проживання дитини за новою адресою свідчить про наявність спору про місце проживання дитини, а також про те, що відсутність такої згоди суперечить інтересам дитини, яка проживає з матір`ю. Враховуючи ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини саме до неї, вік, стан здоров`я та місце навчання дитини, наявність доброзичливих стосунків у родині, умов для розвитку дитини, суд дійшов висновку про можливість визначити місце проживання дитини разом з матір`ю за її місцем проживання, що відповідатиме інтересам дитини. А отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved