Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

АТ "Перший\~український міжнародний\~банк" (далі позивач), через представника, звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), в якому просив: - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 74134,80 грн. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. 29.01.2021 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №1001802937601 і відповідачу видано кредит у сумі 70000,00 грн. Позивач як кредитодавець має право вимагати повернення усієї суми заборгованості, якщо відповідач як позичальник прострочив сплату чергових платежів понад 1 місяць. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.02.2024 складає 74134,80 грн, з яких: 37818.33 грн. заборгованість за кредитом; 7.47 грн. заборгованість процентами; 36309 грн. заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Ухвалою суду від 05.07.2024 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як визначено в ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що як свідчать надані позивачем матеріали 29.01.2021 відповідач звернувся до позивача із заявою №1001802937601 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписанням цієї заяви відповідач підтвердив, що приймає публічну пропозицію позивача на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору комплексного банківського обслуговування, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку). Відповідно до заяви №1001802937601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 29.01.2021 відповідач просить в банку відкрити її поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях та надати кредитну картку миттєвого випуску (не персоніфікованої) [NUMBER] зі встановленим кредитним лімітом в сумі 70000,00 грн на строк 24 місяці. Розмір процентної ставки річних 0,01 %, а розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99%, платіжний період з 29.01.2021 по 29.01.2023. Підписанням заяви особа підтверджує, що ним отримана у непошкодженому стані платіжна картка і ПІН, а також, що з правилами платіжної картки ознайомлений та зобов`язується їх дотримуватись. Також відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту. Згідно платіжної інструкції №TR.47119644.89122.8810 від 29.01.2021 підтверджується, що відповідач на підставі укладення кредитного договору №1001802937601 від 29.01.2021 отримав на його рахунок 70000,00 грн., що також підтверджується й випискою по особовому рахунку позивача. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Позивач стверджує, що заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.02.2024 складає 74134,80 грн, з яких: 37818.33 грн. заборгованість за кредитом; 7.47 грн. заборгованість процентами; 36309 грн. заборгованість за комісією. \~ \~ \~ \~ Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем фактів підписання вищевказаної заяви №1001802937601 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 29.01.2021, паспорту споживчого кредиту, а також отримання на його рахунок 70000,00 грн, що також підтверджується й випискою по особовому рахунку позивача і платіжною інструкцією №TR.47119644.89122.8810 від 29.01.2021. Суд встановив, що відповідачем не виконувались умови кредитного договору від 29.01.2021 №1001802937601 у зв`язку з чим станом на 01.02.2024 загальний залишок заборгованості за кредитним договором є 37825,80 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 37818,33 грн та заборгованості за процентами 7,47 грн. Наданий позивачем розрахунок відповідачем оспорений не був. Суд вважає обґрунтованою заявлену позивачем вимогу про стягнення заборгованості з відповідача в розмірі 37825,80 грн. Щодо умови про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по комісії 36309 грн (розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99%, період з 29.01.2021 по 29.01.2023) суд вважає таку умову необґрунтованою. Суд зауважує, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок узгоджується з викладеним висновком Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16, а також аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 №6-1746цс16, згідно якої зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним. Крім того, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі за №520/2614/17). Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Суд зауважує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунок позивача. Разом з тим, відповідач не подав заперечень проти позову на пропозицію суду викладену в ухвалі суду від 05.07.2024 та не навів обставин на спростування правочину, укладеного з позивачем, та пред`явлені йому розрахунки заборгованості. У цій справі відповідач, будучи позичальником не довів належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених кредитним договором від 29.01.2021 №1001802937601, презумпція правомірності якого не спростована. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині: стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 37825,80 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 37818,33 грн та заборгованості за процентами 7,47 грн, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. В іншій частині позову щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по комісії 36309 грн, слід відмовити. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1988 від 16.04.2024 керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України де вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути документально підтвердженні судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 51,0% у розмірі 1235,42 грн, а інші витрати покласти на рахунок позивача.

Outcome: partial