Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

У травні 2024 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернулось ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом про стягнення з [PERSON] (надалі - відповідач) заборгованості за Договором позики № 0999711607 від 22.02.2022 у розмірі 45666,00 грн. та за Кредитним договором № 22258-02/2022 від 20.02.2022 у розмірі 7760,00 грн., а всього 53426,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 22.02.2022 року між відповідачем та ТОВ «ІНФІНАНС» був укладений Договір позики № 0999711607 (надалі Договір позики), за яким відповідач отримав позику та зобов`язався повернути її в порядку і на умовах, передбачених договором, та сплатити проценти за користування грошовими коштами, однак належним чином своїх зобов`язань не виконав. Крім того, позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20.02.2022 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» був укладений Кредитний договір № 22258-02/2022 (надалі Кредитний договір), за яким відповідач отримав кредит та зобов`язався повернути його в порядку і на умовах, передбачених договором, та сплатити проценти за користування кредитними коштами, однак належним чином своїх зобов`язань не виконав В подальшому, відповідно до умов Договору факторингу № 24/11-22 від 24.11.2022 року, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та позивачем, до позивача перейшло право грошової вимоги за Договором позики щодо стягнення заборгованості, що утворилась станом на 24.11.2022 внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним Договором, у розмірі 45666,00 грн., в тому числі 9000,00 грн. основної суми кредиту та 36666,00 грн. процентів за користування кредитом. Крім того, відповідно до умов Договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 року, укладеного між ТОВ ФК «Івеструм» та позивачем, до позивача перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором щодо стягнення заборгованості, що утворилась станом на 13.01.2023 внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним Договором, у розмірі 7760,00 грн., в тому числі 2000,00 грн. основної суми кредиту та 5760,00 грн. процентів за користування кредитом. Оскільки відповідач вказані заборгованості не погасив, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 14.05.2024 року було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без участі його представника. Відповідач в судове засідання двічі не з`явився, письмового відзиву на позов не надав, про причини неявки не повідомив, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що відповідно до ст. 280 ЦК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що 13.05.2024 року була постановлена ухвала суду. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого.. Судом встановлено, що 22.02.2022 року між відповідачем та ТОВ «ІНФІНАНС» був укладений Договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав у розмірі 9000,00 грн. строком на 12 місяців, та зобов`язався повернути суму позики в порядку і на умовах, передбачених договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами за ставкою 2,1% від суми позики на день. Відповідно до графіку внесення платежів з погашення позики, підписаної представником позичальника та відповідачем, платежі мали вноситись щомісяця у виді процентів за користування позикою, а в останній місяць кредитування у виді основної суми позики та процентів за останній місяць користування позикою. Загальна вартість позики була узгоджена сторонами у розмірі 78174,00 грн. Крім того, судом встановлено, що 20.02.2022 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» був укладений Кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. строком на 30 днів (до 21.03.2022) та зобов`язався повернути їх в порядку і на умовах, передбачених договором, та сплатити проценти за користування кредитними коштами за ставкою 1,5% на добу від суми кредиту, а загальна вартість кредиту становила 2900,00 грн. Відповідач зобов`язання за вказаними Кредитними договорами щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними належним чином не виконував. Доказів повернення відповідачем кредитних коштів та сплати процентів за користування ними суду надано не було. В подальшому, відповідно до умов Договору факторингу № 24/11-22 від 24.11.2022 року, укладеного між ТОВ «ІНФІНАНС» та позивачем, до позивача перейшло право грошової вимоги за Договором позики щодо стягнення заборгованості, що утворилась станом на 24.11.2022 внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним Договором, у розмірі 45666,00 грн., в тому числі 9000,00 грн. основної суми кредиту та 36666,00 грн. процентів за користування кредитом. Крім того, відповідно до умов Договору факторингу № 13012023 від 13.01.2023 року, укладеного між ТОВ ФК «Івеструм» та позивачем, до позивача перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором щодо стягнення заборгованості, що утворилась станом на 13.01.2023 внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним Договором, у розмірі 7760,00 грн., в тому числі 2000,00 грн. основної суми кредиту та 5760,00 грн. процентів за користування кредитом. Будь-яких інших нарахувань за Договором позики та за Кредитним договором позивач не здійснював і до стягнення не пред`явив. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, договір факторингу є підставою для заміни сторони кредитора у грошовому зобов`язанні. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідач жодних заперечень проти позову не надав, факт укладання ним кредитного договору не оспорював, факт невиконання зобов`язань за цим договором також не оспорював, як і наданого позивачем розрахунку заборгованості, доказів погашення заборгованості на користь позивача або первісного кредитора не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, виходячи із закріпленої у ст. 614 ЦК України презумпції вини боржника у зобов`язанні, яка відповідачем не спростована, суд вважає позовом таким, що підлягає задоволенню частковому задоволенню, а саме: за Договором позики повністю; За Кредитним договором в частині стягнення основної суми кредиту у розмірі 2000,00 грн. та процентів за користування кредитом у розмірі 900,00 грн. В частині стягнення решти процентів, нарахованих відповідачу за користування кредитом, позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке. Як випливає з правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12, кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами лише в межах періоду кредитування, який дорівнює строку, на який надався кредит. Цей висновок також був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/45818/16. Зокрема, Верховний Суд наголошує на тому, що за змістом ст. 1054 ЦК України позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом. Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої\~статті 1054 ЦК України\~та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої\~статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Тобто нарахування відповідачу процентів за користування кредитом за період часу після спливу строків повернення кредиту за Кредитним договором (за період з 22.03.2022 по 13.01.2023) є неправомірним і не породжує у відповідача обов`язку сплачувати такі проценти. Таким чином, стягненню з відповідача за Договором позики підлягає заборгованість у розмірі 45666,00 грн. (9000,00 грн. основної суми кредиту та 36666,00 грн. процентів), а за Кредитним договором заборгованість у розмірі 2900,00 грн. (2000,00 грн. основної суми кредиту на 900,00 грн. процентів). Отже, загальна сума, на яку може бути задоволений позов 48566,00 грн. (45666,00 грн. + 2900,00 грн.). Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Однак позивач не пред`явив до суду вимог щодо захисту своїх прав кредитора шляхом стягнення з відповідача грошових сум в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову понесені позивачем витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial