Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з вказаною позовною заявою (а. с. 2 4, 42 44) з урахуванням виправлених недоліків за ухвалою суду. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 грудня 2017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № А74.21391.003462473. Банк надав Позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 12452,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а Позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього Договору. Банк надав кредит у день підписання Договору строком на 48 місяців. Станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за Рішенням Правління банку, становить 9.5%, що разом з Маржею Банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15,5%. Плата за обслуговування кредитної заборгованості: 4,90% щомісячно від початкової суми кредиту. 02.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 12/89, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу №12/89 від 02.12.2020, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (витяг з Реєстру боржників додається), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором в сумі 35751.17 грн., з яких: 11674.11 грн. - заборгованість за основним боргом; 3565.66 грн. - заборгованість за відсотками; 20511.4 грн. - заборгованість за комісіями. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо AT «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач лише частково виконав своє зобов`язання, оскільки після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній здійснив декілька платежів у період з 16.08.2023 по 16.11.2023 на загальну суму 5963.90 грн. для погашення існуючої заборгованості. Відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" за кредитним договором № А74.21391.003462473 від 12 грудня 2017р. в сумі 29787.27 грн., з яких: 11674.11 грн. - заборгованість за основним боргом; 0 грн. - заборгованість за відсотками; 18113.16 грн. - заборгованість за комісіями; Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № А74.21391.003462473 від 12.12.2017 в сумі 29787 грн. 27 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду Ставищенського районного суду від 15.05.2024 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а. с. 35). Ухвалою суду від 22.05.2024 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено в порядку загального провадження з призначенням підготовчого судового засідання (а. с. 85). Ухвалою суду від 24.06.2024 року pакрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду (а. с. 105). Представник позивача ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, про час та розгляд справи товариство повідомлене належним чином (а. с. 131), в позовній заяві товариство справу просить розглядати без представника позивача (а. с. 4, 44 зв.). до суду представник позивача [PERSON] подала відповідь на відзив (а. с. 113-121), зазначаючи додатково наступне. 12 грудня 2017р. між [PERSON] та АТ "ІДЕЯ БАНК" було укладено Кредитний договір №A74.21391.003462473, Сторони узгодили розмір кредитних коштів, строки та умови користування коштами, у договорі передбачено умови та строки нарахування відсотків, що свідчить про ознайомлення Позичальника зі всіма істотними умовами договору та про наявність волі Відповідача для укладення договору на погоджених умовах. Жодних заперечень з приводу того, що Позичальник не погодився з умовами надання кредиту під час підписання договору, чи про зарахування та розподілення сплачених коштів, Відповідачем висловлено не було, отже укладення договору відповідає нормам чинного законодавства. Кредитний договір укладений між АТ "ІДЕЯ БАНК" та [PERSON] за своєю формою і змістом відповідають вимогам діючого цивільного законодавства. Таким чином, дії Позичальника щодо оспорювання кредитного договору через сім років після його укладення є нічим іншим, як намаганням Позичальника уникнути належного виконання взятих на себе зобов`язань. Щодо перерахування кредитних коштів та розрахунку заборгованості. З метою надання вичерпної інформації по справі, у відповідності до умов Договору факторингу, Позивач звернувся до АТ «Ідея Банк» з відповідним запитом щодо надання додаткових доказів, а саме: доказів, що підтверджують надання/перерахування коштів Позичальнику та детальних розрахунків заборгованості за укладеними Кредитним договором. Станом на 28.06.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» не отримано відповіді на запит від Первісного кредитора, тому Позивач очікує на додаткові докази. Нарахування заборгованості здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до нього, саме через неналежне виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань і було нараховано суму заборгованості, яку Позивач просить стягнути. Крім того, Відповідач не додав до Відзиву власного розрахунку заборгованості та доказів, що не користувався кредитними коштами. Тобто, якщо Відповідач не згодний з розрахунком заборгованості, наданим Позивачем чи ставить під сумнів правильність цього розрахунку заборгованості, Відповідач може надати власний розрахунок, або має право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду. Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору та погодження всіх умов договору. Позивачем було надано до суду всі наявні документи по кредитній справі, які були передані Первісним кредитором до ТОВ «ФК ЄАПБ» в рамках укладеного Договору факторингу та додатково отримано у відповідь на запит. Враховуючи вищевикладене, обставини, на які посилається Відповідач як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, належним чином не обгрунтовані та безпідставні (а. с. а. с. 113 121). Відповідачка в судове засідання не прибула, подала до суду відзив (а. с. 95 100), яким в задоволенні позову просить відмовити з посиланням на наступне. Пунктом 1.10 кредитного договору № А74.21391.003462473 від 12 грудня 2017 р. передбачено, що Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунках Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності ЗУ «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування». В Договорі встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачу\-вати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними (з урахуванням висновку Великої палати Верховного суду, викладеного в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. На підтвердження позовних вимог позивачем надано до суду копії Кредитного договору, договору факто\-рингу, витяги з Реєстру боржників, а також розрахунок заборгованості за укладеним Кредитним договором. Вказані документи не підтверджують факт отримання саме нею (відповідачкою) коштів на підставі укладеного кредитного договору та наявність у неї заборгованості за вказаним договором перед позивачем у розмірі, який зазначає позивач. В п. 1.2 Кредитного договору вказано, що Банк надає кредит у день підписання даного Договору строком на 48 місяців. Датою видачі кредиту, є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на бан\-ківський поточний рахунок Позичальника, вказаний в п. 1.14 Договору. Разом з тим Кредитний Договір не містить пункту 1.14. У позовній заяві зазначено, що вона (відповідачка) здійснила декілька пла\-тежів у період з 16.08.2023 по 16.11.2023 року, однак Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не містить такої інформації і не надані докази сплати. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, підтвердженням виконаних за день операцій є виписки з особових рахунків клієнтів. Позивачем не підтверджено факт невиконання умов кредитного договору Позичальником. Також, відсутній детальний розрахунок заборгованості, з якого було б зрозуміло, виходячи з яких обставин формувалися суми грошових коштів, які просить стягнути позивач (а. с. 95 100). Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов до наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12 грудня 2017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № А74.21391.003462473, згідно з п.п. 1.1, 1.2 якого ПАТ «Ідея Банк» надало надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 12452,00 грн. строком на 48 місяців, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентами платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору. Змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9.5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15,5% (п. 1.4). Пунктом 6.1 договору визначено розмір щомісячних внесків, в тому числі комісії (а. с. 45-48). Пунктом 1.10 кредитного договору № А74.21391.003462473 від 12 грудня 2017 р. передбачено, що Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC-повідомлень щодо суми платежу за ним Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунках Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. 02.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 12/89, відповідно до якого останнє отримало право грошової вимоги до боржників, зазначених в реєстрі боржників (а. с. 62-64). Згідно з витягом реєстру боржників до договору факторингу № 12/89 від 02.12.2020 (а. с. 65 - 66) [PERSON] у вказаному реєстрі під номером 1441 зазначена як боржник за вищевказаним кредитним договором № А74.21391.003462473 від 12.12.2017, заборгованість за основною сумою кредиту 11674 грн., заборгованість за відсотками 3566 грн., заборгованість за комісіями 20511 (а. с. 16). Відповідно до розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором станом на 31.03.2024 заборгованість відповідача становить 29787,27 грн., з яких борг по тілу кредиту 11674,11 грн., а борг по комісії 18113,16 грн. (а. с. 12, 61). Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.\~628,\~629 ЦК України). Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. ч.1, 3\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У\~статті 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою\~статті 513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Щодо позовних вимог про стягнення комісії у розмірі 18113 грн. 16 коп. слід зазначити наступне. Частинами 1, 3 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Кредитний договір № А74.21391.003462473, укладений АТ «Ідея Банк» та [PERSON] 12.12.2017, є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і надалі в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі. Статтею 20 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено вичерпний перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), за які Банк має право отримувати (стягувати) комісію що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, а саме: 1) договір оцінки майна споживача з метою визначення його кредитоспроможності; 2) договір оцінки майна споживача, що використовується для забезпечення виконання ним зобов`язань за договором про споживчий кредит; 3) договір страхування та інші договори, що укладаються для забезпечення виконання споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит; 4) договір відкриття банківського рахунку, необхідного для отримання чи обслуговування наданого кредиту; 5) договори про надання нотаріальних та інших додаткових чи супутніх послуг у разі, якщо вони необхідні для укладення договору про споживчий кредит. Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Відповідно до пункту 1.10 кредитного договору № А74.21391.003462473 від 12 грудня 2017 р. передбачено, що позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення CMC-повідомлень щодо суми платежу за ним Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунках Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо (а. с. 45). Частиною 6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. За змістом частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною 3 вказаної вище статті визначено перелік несправедливих умов договору. А відповідно до частини 4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача (частина 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Пунктом 17 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення вищевказаного кредитного договору, дано визначення терміну послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як плата за обслуговування кредиту, не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання кредиту, у зв`язку із укладенням кредитного договору, відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту - позичальнику. Виходячи з викладеного, встановивши, що пунктом 10.1 кредитного договору встановлено вищевказану щомісячну комісію за обслуговування кредиту, приймаючи до уваги, що надання інших послуг за вказану комісію умовами кредитного договору не погоджено, - суд дійшов висновку, що зазначений вище пункт правочину щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту є нікчемним в силу закону з моменту його укладення, а отже таким, що не створює юридичних наслідків для сторін, тому не потребує визнання його недійсним. За таких обставин, відсутні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за комісією. При вирішенні питання щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту суд виходи з наступного. На підтвердження позовних вимог позивачем ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» було надано копію кредитного договору, договір факторингу, витяг з Реєстру боржників, а також розрахунок заборгованості за укладеним кредитним договором, складений представником позивача, відповідно до якого станом на 31.03.2024 заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 29787,27 грн., з яких борг по тілу кредиту 11674,11 грн., а борг по комісії 18113,16 грн. (а. с. 12). Разом з тим, вказані документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі укладеного договору та наявність у відповідачки заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає позивач. Водночас, відповідач по справі [PERSON] стверджує, що банк не підтвердив жодним належним і допустимим доказом, зокрема, первинними документами факт отримання саме нею коштів на підставі укладеного вищевказаного кредитного договору від 12 грудня 2017 року та наявність у неї заборгованості за вказаним договором у розмірі, який зазначає позивач. Також відповідачка зазначає, що позивач у позовній заяві стверджує, що вона здійснила декілька пла\-тежів у період з 16.08.2023 по 16.11.2023 року, однак Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не містить такої інформації і не надані докази сплати. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша\~статті 95 ЦПК України). Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України\~встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, складений його представником, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Суд враховує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75\~виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, позивачем не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачці по справі були надані в кредит грошові кошти у розмірі, які зазначені позивачем по справі. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, про розмір заборгованість відповідача по укладеному кредитному договору (відповідно до розрахунку заборгованості), матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про обґрунтованість доводів відповідачки, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В той же час, звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в позовній заяві просить розглядати справу без виклику представника позивача (а. с. 4), позивач, тим самим підтвердив, що подав усі докази на обґрунтування своїх вимог\~\~разом із позовною заявою. Таким чином, не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів. З огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed