Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

12.10.2023 року представник ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» Новгородова Т.М. звернулася до суду із позовною заявою якою просила стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованіть за спожиту теплову енергію за період з 01.12.2018 року по 01.07.2023 року в сумі 28355,81 грн; суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції 1957,45 грн, три відсотки річних 896,99 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що в опалювальних сезонах 2018-2023 ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» здійснювало постачання теплової енергії до кв. [ADDRESS] , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Відповідачі не виконали своїх зобов`язань щодо оплати спожитої теплової енергії, що завдало позивачу матеріальну шкоду та стало підставою для звернення до суду з позовом. Ухвалою судді від 19.10.2023 року справу прийнято до розгляду в порядку спрощенного позовного провадження. Представник позивача Хацько К.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила обставини викладені у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] у задоволенні позову просила відмовити. В обгрунтування висловленої позиції вказала, що нарахування сум які підлягають сплаті за спожиту теплову енергію за встановленими тарифами є невиправденно завищеними, тому з урахуванням свого матеріального стану, оскільки є пенсіонером, не має змоги сплачувати дані послуги. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши документи та матеріали, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків Судом встановлено, що ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» надає послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Квартира є не приватизоваоюа. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №13.23-349460-2023 від 13.10.2023 року, а отже є споживачами послуг, які надаються позивачем. За вказаною адресою на ім`я [PERSON] , у ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» відкрито особистий рахунок № [NUMBER] . Позивач здійснював постачання теплової енергії до вищевказаної квартири в опалювальних сезонах 2018 -2023 року, що підтверджується копіями нарядів на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону. Фактичним доказом постачання теплової енергії на об`єкт споживача є наряд на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону, який видається виконавцями послуг, як зазначено в рішенні виконавчого комітету ММР. Відповідачем [PERSON] факт постачання та як наслідок отримання теплової енергії в приміщенні за адресою: [ADDRESS] не спростовувала. Нарахування відповідачам сум оплати за спожиту теплову енергію здійснювалось за встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, тарифами Однак відповідачами оплата послуг за надану теплову енергію здійснювалась не в повному обсязі, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума заборгованості відповідачів за спожиту теплову енергію за період з 01.12.2018 по 01.07.2023 року, з урахуванням перерахунку плати за абонентське обслуговування та часткових платежів, складає 28355,81 грн.; за період з 01.01.2019 року по 01.02.2022 року - 1957,45 грн - сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 896,99 грн - три відсотки річних. Доказів сплати цієї суми у добровільному порядку матеріали справи не містять. Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. За змістом п. 5 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 162 Житлового кодексу Україниви зазначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, що узгоджується з правовим висновоком ВСУ, викладеним у постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс 15, у постанові Великої Палати ВС від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц, від 07.07.2020 № 712/8916/17, від 15.06.2021 № 910/6077/21). За змістом ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Положеннями ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності з ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з вищенаведеного, з урахуванням наданих доказів позивачем та наявності несплаченої заборгованості за спожиту теплову енергію, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Не згода відповідача [PERSON] з позовом, з підстав, як на її думку завищених тарифів на теплову енергію, не ґрунтується на правових нормах чинного законодавства. Крім того, власних розрахунків, які б спростовували розраховані позивачем суми, відповідач суду не надала, як і не надала будь-яких доказів на підтвердження факту не отримання теплової енергії за вказаний період чи отриманих послуг неналежної якості. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувану не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684 гривень (2457 грн. згідно платіжної інструкції №2681 від 10.10.2023 року та 227 грн. сума сплаченого судового збору по справі 487/7939/21). Враховуючи що позов задоволено повністю, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 894,70 грн. з кожного. Однак, [PERSON] є інвалідом другої групи безстроково відповідно до довідки до акта огляду МСЕК Серія МСЕ-06 №018392. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Отже, [PERSON] відповідно пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 703/686/15-ц. Враховуючи, що відповідач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір, які належало стягнути з неї у розмірі 894,70 гривень, слід компенсувати ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved