Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 25.10.2023 року о 16 год. 47 хв. в м. Немирів по вул.. Гайсинське шосе, 4 сталося зіткнення автомобіля ХУНДАЙ 120 д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля марки «НІСАН ЛІФ» д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] , під керуванням водія [PERSON] . Причиною виникнення аварії з технічної точки зору, стала невідповідність дій водія автомобіля ХУНДАЙ 120 д.н.з. [NUMBER] [PERSON] технічним нормам вимог п. 12.1 ПДР України. Так, внаслідок ДТП вчиненим [PERSON] , позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозгова травма з вегетативними порушеннями, забій грудної клітки поперекового відділу хребта, струс головного мозгу, тощо, у зв`язку із чим позивач звернувся до КНП Немирівської міської лікарні 26.10.2023 року після ДТП, де проходив стаціонарне лікування до 03.11.2023. По закінченню стаціонарного лікування [PERSON] продовжив лікування в амбулаторних умовах, а також проходив неодноразові обстеження у лікарів. Під час лікування, [PERSON] витрачав значні кошти на придбання ліків, проходження аналізів, оглядів та консультацій у лікарів. Він витратив на лікування (придбання медикаментів та діагностику) 8088 грн. 94 коп.. Окрім того, за послуги Евакуатора по перевезенню автомобіля «НІСАН ЛІФ» д.н.з. [NUMBER] до вул.. Батозька,1, [PERSON] сплачено 3\~000 грн. Страхова компанія КНЯЖА сплатила [PERSON] в якості страхового відшкодування лише 3929 грн.81 коп. А тому, загальна сума, майнової шкоди, яку позивач просить суд стягнути з відповідача становить 7159грн. 13 коп. Окрім того, внаслідок ДТП позивачеві було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі і стражданнях завданих ушкодженням здоров`я, тривалому лікуванні, душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями та хвилюванням за стан свого здоров`я. В момент отримання тілесних ушкоджень позивач переніс сильний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Спричинені тілесні ушкодження в ДТП призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, були порушені актуальні життєві плани, погіршенні можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив. Таким чином, розмір моральної шкоди, заподіяної ДТП, позивач оцінює у 40000 гривень, які також просить стягнути із відповідача. Відповідно до наданого [PERSON] відзиву на позовну заяву, останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у зв`язку із тим недоведеністю сум завданого матеріального збитку та завданої моральної шкоди, а також у зв`язку із тим, що даний позов пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «Княжа»», а шкода, заподіяна позивачеві не перевищує ліміт страхового відшкодування, передбаченого полісом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов, просить його задовольнити із підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача адвокат Шиманський В.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх необґрунтованістю та пред`явленням позову до неналежного відповідача. Суд заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що згідно постанови Немирівського районного суду Вінницької області від 28.11.2023 у справі №930/2968/23, [PERSON] визнано винуватим в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.. Згідно із вказаної постанови суду 25.10.2023 року о 16 год. 47 хв. в м. Немирів по вул. Гайсинське шосе, 4, водій [PERSON] , керуючи Т/З HYUNDAI I20 д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки та не вибрав безпечної швидкості руху внаслідок чого здійснив зіткнення з Т/З, який рухався попереду, а саме NISSAN LEAF д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , [INFO] . Під час ДТП, транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимога п. 12.1 Правил дорожнього руху. Згідно із виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4275/2023, [PERSON] перебував у стаціонарі із 26.10.2023 по 03.11.2023 у КНП «Немирівська міська лікарня». Згідно наданого Відповідачем полісу №ЕР-214973920 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля HYUNDAI 120 д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс». Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 320\~000 грн, а за шкоду, заподіяну майну 160\~000 грн. Згідно із виписки «monobank» про рух коштів ПАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс» здійснило страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 3929,81 грн. Так, згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до\~статті 980 ЦК України\~предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать\~закону\~і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 1 Закону України «Про страхування»\~передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Види обов`язкового страхування в Україні визначені у\~статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІV) \~передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону № 1961-ІV). Відповідно до\~статті 5 Закону № 1961-ІV\~об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV). Згідно з абзацом першим пункту 22.1\~статті 22 Закону № 1961-ІV\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно достатті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно з пунктом 32.1\~статті 32 Закону № 1961-ІV\~відповідно до цього\~Закону\~страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому\~Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або\~Законом № 1961-IV\~у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за\~Законом № 1961-IV\~виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених\~Законом №1961-IV\~випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за\~Законом № 1961-IV\~не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) (пункт 59), від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у\~статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень\~статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, то в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1\~ст. 37 Закону\~\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку, зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків. Так, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.12.21 у справі №147/66/17 та від 10.12.2019 у справі №199/6524/18 сформовано позицію, що якщо позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів, зокрема, до страховика, суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості таких позовних вимог, визначати розмір сум, які підлягають відшкодуванню внаслідок ДТП, та здійснювати їх розподіл між страховиком у межах страхових сум і винуватцем ДТП. Тому відмова у задоволенні позовних вимог є обґрунтованою. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за\~Законом №1961-IV\~не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16). Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.\~\~ Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у\~статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень\~статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що: «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц). Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IVстраховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV. Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №199/6608/18. Таким чином, позивач, заявивши до власника транспортного засобу, джерела підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована, вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої здоров`ю та пов`язаної із лікуванням у розмірі 7159,13 грн та моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн, не визначив за своїм позовом співвідповідачем страховика - ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс», у якого власник транспортного засобу застрахував цивільно-правову відповідальність. Отже, у цій справі належним відповідачем є ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс», у межах суми ліміту страхового відшкодування. Окрім того, як встановлено із матеріалів справи позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду заподіяну виключно внаслідок ушкодження його здоров`я, при цьому позивачем не доведено, що у відповідача виник обов`язок з її відшкодування. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до страховика з проханням відшкодувати йому моральну шкоду, яке було прийнято рішення, чи було здійснено страховиком відшкодування моральної шкоди згідно норм чинного законодавства. Вимог до Страховика позивачем не заявлено. Таким чином, доказів, які б свідчили про звернення потерпілої особи, тобто позивача, до страховика з заявою про відшкодування витрат заподіяних шкодою його здоров`ю та моральної шкоди матеріали справи також не містять.

Outcome: dismissed