Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 72816, 86 грн за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, позивачем на підставі кредитного договору № 1001130545601 було видано [PERSON] кредит у сумі 53900 грн. За доводами позивача відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.04.2024 року складає 72816, 86 грн, з яких: 41117.73 грн. заборгованість за кредитом; 20.98 грн. заборгованість процентами; 31678.15 грн. заборгованість за комісією. Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 01.07.2024 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання на 26.04.2024 р. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у позові просить справу розглянути у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослiдивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] 20.09.2018 звернулася до АТ «ПУМБ» із заявою № 1001130545601 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб. Заява містить анкетні дані відповідача, також в ній визначено: суму кредиту 53900, з яких: 50000, 00 грн на загальні споживчі цілі, 3600, 00 грн на оплату договору страхування, 300 грн для оплати разової комісії; строк кредиту 24 місяці; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2, 99 %; розмір процентної ставки річних 0, 01 %, разова комісія 0, 00 % + 300 грн. Також у заяві визначено схему повернення споживчого кредиту, передбачено, що комісія за обслуговування кредитної лінії сплачується як плата за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту (в тому числі, але не виключно, за надання довідок щодо стану заборгованості по споживчому кредиту, підтвердження проведених платежів). Як вбачається із копії платіжної інструкції TR.30997244.25578.8810 від 21.09.2018 р., позивач перерахував відповідачу 53900, 00 грн (а. с. 36). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.04.2024 р. заборгованість відповідача по сумі кредиту становить 41117, 73 грн (53900, 00 грн міінус 12782, 27 грн сплаченої суми); заборгованості за відсотками за період з 20.09.2018 до 01.04.2024 р. 20, 98 грн; заборгованості по комісії за період з 20.10.2018 р. до 10.09.2020 р. 31678, 15 грн (38124, 59 грн 6446, 44 грн сплачені) (а. с. 37=40). Заперечень щодо вказаного розрахунку від відповідача не надходило. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем також надано копію паспорту споживчого кредиту (а. с. 14), копію публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженої рішенням правління ПАТ «ПУМБ» (протокол № 694 від 06.03.2018 р.) (а. с. 18-30), копію письмої вимоги (повідомлення) № КНО-44.2.2/196 від 01.05.2024 р., адресованої [PERSON] , щодо виконання зобов`язання (а. с. 31-32), виписку по рахунку відповідача (а. с. 41-45). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Виходячи зі змісту статті 10561 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також з огляду на приписи частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, отже суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Що стосується заборгованості за комісією суд виходить з наступного. Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1023) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Частиною 1 статті 18 Закону № 1023 передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно ч. 2 ст. 18 Закону № 1023 умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За змістом п. 5, 10, ч. 3 ст. 18 Закону № 1023 несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; У відповідності до ч. 4 ст. 81 Закону № 1023 перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону № 1023 нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. У відповідності до п. 5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постанова Правління Національного банку України від 08.06.2017 № 49 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Пунктом 8 вказаних правил визначено, що банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Як вбачається з додатку 2 до вказаних правил платежі за додаткові та супутні послуги включають: плату за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісію надання кредиту, інші послуги банку. Згідно примітки № 1 у зазначеному додатку інформація за кожним видом платежу має зазначатися в окремій колонці таблиці (тобто, у разі розширення переліку платежів перелік колонок має бути відповідно доповнений). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1734) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Частиною 2 статті 8 Закону № 1734 передбачено, що для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Таким чином, Законом № 1734 безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон № 1734 розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Зокрема, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону № 1734 після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Згідно ч. 5 ст. 12 Закону № 1734 умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону № 1734-VIII. Подібні висновки були викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Разом з тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У пункті 4 кредитного договору (у формі заяви) визначено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2, 99 %. 1611, 61 грн щомісяця та 3857, 47 грн останній платіж. Судом встановлено, що сторони передбачили у договорі сплату комісії за обслуговування кредитної лінії, яка сплачується як плата за послуги банку: - щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, - розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, - надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту (в тому числі, але не виключно, за надання довідок щодо стану заборгованості по споживчому кредиту, підтвердження проведених платежів). Натомість не передбачено окремо, як про це вказано у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит розмір плати за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, інші послуги банку (мають бути зазначені окремо). Комісія за надання кредиту визначена у розмірі 300 грн. Повертаючи справу 199/7014/20 на розгляд Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 січня 2023 року зазначила, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, що відповідно до частини другої статті 8 Закону № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (пункти 31.17 та 31.18). Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування. Що стосується плати «за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту (в тому числі, але не виключно, за надання довідок щодо стану заборгованості по споживчому кредиту, підтвердження проведених платежів)» суд зазначає, що таке формулювання умов кредитного договору вказує на невизначеність остаточного переліку послуг, за які за умовами договору має сплачуватися комісія, При цьому, плата за «надання довідок щодо стану заборгованості по споживчому кредиту» є платою за надання інформації про стан кредиту, яку споживач в силу положень ст. 11 Закону № 1734 має право безкоштовно отримувати не частіше одного разу на місяць. Аналогічно, плата за підтвердження проведених платежів це інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а відтак, в силу положень ст. 11 Закону № 1734 споживач має право безкоштовно отримувати таку інформацію не частіше одного разу на місяць. Натомість у спірному договорі не розмежовані вимоги щодо сплати комісії за такі послуги в залежності від періодичності звернення споживача до банку щодо отримання такої інформації. Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20 зазначив, що в оцінці поведінки та способу ведення справ банком Верховний Суд враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. З огляду на зазначене, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма ч. 8 ст. 18 Закону № 1023, відповідно до якої нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача, з урахуванням вищевикладених висновків суду про те, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом № 1734-VIII (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону № 1734. Суд звертає увагу, що встановивши у кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі у розмірі 2, 99 %. 1611, 61 грн щомісяця та 3857, 47 грн останній платіж, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику (не вказано вичерпний перелік послуг із зазначенням плати за кожну із них), а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема: розмір комісії становить 71,76 % розміру кредиту (38678, 64/53900*100=71,76) та 165860,38 % від загального розміру нарахованих відсотків (38678, 64 / (2,34 сплачених відсотків + 20,98 залишку боргу за відсотками) * 100 = 38678, 64/23,32*100=165860,38), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. Також суд зауважує, що АТ «ПУМБ» не було позбавлене можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг з розрахунково-касового обслуговування, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту, за які банком встановлена комісія. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20. Що стосується наданої банком роздруківки публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних, суд зазначає про наступне. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, що діяли саме на час підписання заяви, надана банком роздруківка публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Зазначене відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом 26.02.2020 р. при розгляді справи № 335/2109/18. Позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме додані до позовної заяви положення публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву, а також те, що надані їй для ознайомлення документи на момент підписання вказаної заяви взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії за обслуговування кредиту (пункти 5.7.3-5.7.5 наданої позивачем роздруківки). Суд зауважує, що використання відповідачем кредитної картки та часткове повернення коштів не свідчить про те, що вона знала і розуміла, як це передбачено вимогами законодавства, умови, порядок та розмір нарахування комісії, отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення обов`язку сплати інших нарахувань, крім суми фактично отриманих коштів та відсотків за кредитом. Подібного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 18.03.2019 р. у справі № 751/861/17-ц. Підсумовуючи наведене, позивачем не було доведено правомірність нарахування комісії за договором. Таким чином,\~позовні вимоги\~слід задовольнити\~частково шляхом\~стягнення з\~відповідача заборгованості\~за тілом\~кредиту та\~відсотками у\~розмірі 41138,71\~грн (41117,73+20,98= 41138,71) На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати зі сплати судового збору. Позовні вимоги позивача задоволені на 56, 50 % (41138,71х 100% : 72816,86 = 56,50). Позивач сплатив 2422,40 грн судового збору. Відповідно, з відповідача на користь підлягає стягненню 1368,66 грн судового збору.

Outcome: partial