Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона користується комунальною житловою квартирою [ADDRESS] та фактично в ній проживає. У зазначеній квартирі зареєстровані позивач, її донька [PERSON] , син [PERSON] , син [PERSON] , онука [PERSON] . З початку 2020 року та станом на поточну дату [PERSON] (відповідач) фактично не проживає у даному житловому приміщенні. Де саме відповідач на сьогоднішній день перебуває, проживає та працює - позивачу невідомо. Враховуючи, що відповідач майже 4 роки не проживає в квартирі по [ADDRESS] то, відповідно до вимог чинного законодавства України є всі підстави для позбавлення його права користування даним помешканням. Не проживаючи за даною адресою, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі не має і взагалі нею не цікавиться та ні на що не претендує. Враховуючи зазначене, позивач вимушена звернутись до суду із даною заявою про позбавлення права користування відповідача житловим приміщенням. Наведене стало підставою для звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Представник третьої особи Територіальної громади м. Покров - виконавчий комітет Покровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] користується комунальною житловою квартирою [ADDRESS] та фактично в ній проживає. Право користування даною квартирою підтверджується ордером, № 316, виданим виконавчим комітетом Орджонікідзевської міської ради народних депутатів 17.07.1989 року. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 11.05.2023 року за № 643 у зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач, з початку 2020 року та станом на поточну дату [PERSON] (відповідач) фактично не проживає у даному житловому приміщенні. Де саме відповідач на сьогоднішній день перебуває, проживає та працює - невідомо. Не проживаючи за даною адресою, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей в квартирі не має і взагалі нею не цікавиться та ні на що не претендує. Відповідно до ст. 41 Конституції України, громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Так, статтею 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно до ч.2 ст.327 ЦК України, управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України «При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців». Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає вже майже 4 роки, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але фактично нараховуються на зареєстрованих у жилому приміщені осіб, чим об`єктивно порушуються мої права. Також я не можу реалізувати своє право на отримання житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 15 Цивільний кодекс України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України «Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У разі відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і у межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 та 5 частини третьої та четвертої статті 71 Житлового Кодексу України. Частиною першою статті 71 Житлового Кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved