Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Оржицької селищної ради (орган опіки і піклування) 30.04.2024 звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві вказано, що 20.03.2024 Служба у справах дітей виконавчого комітету Оржицької селищної ради отримала повідомлення про те, що в с. Сазонівка Лубенського району Полтавської області проживає малолітня [PERSON] , [INFO] , яка залишилася без батьківського піклування. З метою захисту прав та законних інтересів дитини працівниками служби у справах дітей спільно з фахівцем із соціальної роботи було встановлено, що малолітня [PERSON] перебувала у будинку своєї рідної баби [PERSON] , яка повідомила, що не має змоги доглядати та утримувати онуку і прохала забрати та влаштувати дитину в іншу родину чи інтернатний заклад, бо батько дитини вже тривалий час самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. У позовній заяві вказано, що з 02.04.2024 малолітня [PERSON] перебуває на первинному обліку у Службі у справах дітей виконавчого комітету Оржицької селищної ради як дитина, залишена без батьківського піклування. Позивач зазначає, що раніше у статусі дитини позбавленої батьківського піклування [PERSON] перебувала з 23.01.2018 по 18.09.2020, оскільки рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 23.01.2018 мати дитини [PERSON] була позбавлена батьківських прав, а батько - [PERSON] у цей час відбував покарання у місцях позбавлення волі. Малолітня [PERSON] на цей час була влаштована до прийомної сім`ї. Після повернення батька з місць позбавлення волі [PERSON] втратила статус дитини, позбавленої батьківського піклування та 18.09.2020 була повернута батькові. Позивач вказує, що з цього часу відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, зловживає алкогольними напоями, бродяжить, не працює. Працівники служби у справах дітей у бесіді з [PERSON] з`ясували, що останній байдуже ставиться до своєї дочки, з його слів вона заважає йому жити його життям, тож він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач просив суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 від всіх видів доходів на користь законного представника з яким буде перебувати дитина. Ухвалою суду від 01.05.2024 було відкрито загальне позовне провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, у своїх поясненнях представник посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву щодо позову не подав. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 26.03.2024 в якій він вказав, не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно дочки [PERSON] та просить судові засідання проводити без його участі (а.с. 15). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 4-6). Мати дитини [PERSON] рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 23.01.2018 була позбавлена батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 13-14). У акті обстеження житлово-побутових умов за адресою [ADDRESS] вказано, що за даною адресою проживають та мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Санітарно-гігієнічні умови задовільні, для виховання, розвитку та проживання дитини створено умови, є окреме ліжко, наявні особисті речі, підручники для навчання, місце для навчання (а.с. 10). У заяві [PERSON] , яка адресована начальнику служби у справах дітей, вказано, що вона (баба [PERSON] ) не має можливості залишити дитину у себе, тому не заперечує проти влаштування внучки в іншу родину (а.с. 16). Згідно акту оцінки потреб сім`ї [PERSON] , місце проживання [ADDRESS] , наявні складні життєві обставини (а.с. 17-20). Малолітня [PERSON] , [INFO] , 10.04.2024 влаштована до Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (а.с. 9). У довідці-характеристиці, яка видана виконавчим комітетом Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області вказано, що [PERSON] не працює, веде аморальний та бродячий спосіб життя, постійного заробітку не має, зловживає алкогольними напоями, донькою не опікується, не займається її вихованням (а.с. 8). Згідно повідомлення Комунальної установи «Центру надання соціальних послуг Чорнобаївської селищної ради» сім`я [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не перебуває під соціальним супроводом, як сім`я, яка потрапила в складні життєві обставини, та інші соціальні послуги не отримує (а.с. 43). У висновку, який затверджений рішенням виконавчого комітету Оржицької селищної ради 15.04.2024 № 5 вказано на доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-12). В судовому засіданні свідок [PERSON] (староста Сазонівського старостинського округу Оржицької селищної ради) показала, що відповідач проживає на території Сазонівського старостинського округу Оржицької селищної ради без офіційної реєстрації місця проживання з 2021 року. Донька відповідача спочатку проживала зі своєю бабусею, а потім - зі своєю тіткою. За словами свідка відповідач вихованням доньки не займався, часто змінював своє місце проживання. Згідно частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). На переконання суду відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації суд враховує, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про її бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі суду не надано доказів того, що відповідач хоча б один раз звернувся до уповноважених органів держави для сприяння йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. Суд зауважує, що навіть за час розгляду справи в суді він таких дій не вчинив. Суд також враховує, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки він з нею не проживає протягом досить тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька з своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною. У ситуації, що склалась, суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідач тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини, не змінилася ця ситуація і під час розгляду цієї справи в суді. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3)). Приймаючи рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд враховує також те, що відповідач дійсно ухиляється від участі у вихованні дитини. Тому суд приходить до переконання, що хоча позбавлення батьківських прав і є крайнім заходом, але його необхідно застосувати до відповідача, оскільки таке рішення буде в повній мірі відповідати інтересам дитини. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо поведінка відповідача щодо участі у вихованні та утриманні дитини зміниться, то відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України він буде мати право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Детальний аналіз норм, що містяться в Главі 15 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок про те, що аліменти на утримання дитини можуть призначатися судом на користь батька, матері або інших законних представників дитини. Оскільки суду не надано доказів щодо того, хто на момент постановлення рішення у справі є законним представником дитини, суд приходить до висновку про передчасність задоволення позовних вимог у частині стягнення аліментів. Таким чином, у задоволенні позовних вимог у цій частині потрібно відмовити. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні до суду позову, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України, стягує судовий збір за одну позовну вимогу, яка була задоволена судом, з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial