Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

У червні 2024 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування зазначила, що державною виконавчою службою постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2018 р., посилаючись на Виконавчий напис № 522 виданий 28.02.2018р. р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відкрито виконавче провадження, та виконавець почав діяти, як того вимагає ЗУ «Про виконає провадження». Вважає, що виконавчий напис нотаріуса є незаконним оскільки усі боргові зобов`язання за кредитним договором між позивачкою та ПАТ «Ідея Банк» нею було виконано, однак докази цього не збереглися , крім того приватний нотаріус не взято до уваги відсутність нотаріально посвідченого кредитного договору між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк» нотаріус не направляв на її адресу жодного повідомлення - письмової вимоги. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.06.24 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного без виклику (повідомлення) сторін. Ухвалою від 17.06.24р. забезпечено позов. Відповідачем подано відзив на позовну заяву згідно якого вони з позовом не згодні оскільки за договором факторінгу № 15/11.23 між банком та ТОВ «Фінансова компанія «СУПЕРУМ» від 15.11.23р. відбулась заміна кредитора за кредитним договором від 25.09.2015р. а отже банк є неналежним відповідачем . Зазначили що вони подали приватному нотаріусу увесь перелік документів що дозволяв зробити висновок про безспірність стягуваної заборгованості. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь заявника. В подальшому відповідач звернувся до виконавчої служби із заявою про примусове виконання виконавчого напису. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.04.2018 р., посилаючись на Виконавчий напис № 552 виданий 28.02.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. , виконавець відкрив виконавче провадження. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1,3 ст.13, ч.1 ст.49 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до ст. 76, ч.1,2,3 ст.77,79,80 ЦПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В разі виникнення складнощів в отриманні доказів позивач має право звернутись до суду з клопотанням про витребування (забезпечення) доказів. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що виконавчий напис № 552, виданий 28.02.2018 р. містить посилання на наявність кредитного договору № Р99.460.70046 від 25.09.2015р. укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Позивач не звертався до суду з клопотанням про витребування (забезпечення) доказів. Судом встановлено, що позивачкою [PERSON] не надано жодних доказів того, що нотаріус при вчиненні нотаріального напису, не отримав нотаріально посвідчений оригінал кредитного договору та не спростувала відсутності заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд не може ґрунтувати свої висновки на припущеннях. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити за його недоведеністю належними та припустимим доказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed