Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах малолітнього сина [PERSON] із вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивує тим, що з 2012 року він з відповідачкою проживав у цивільному шлюбі, під час проживання у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження сина він записаний батьком [PERSON] , а матір`ю сина записана [PERSON] , у зв`язку з тим, що шлюб між ними не було зареєстровано і реєстрація матері відбулася по її дівочому прізвищу. Через деякий час вони зареєстрували шлюб і [PERSON] прийняла прізвище [PERSON]. 22 травня 2017 року згідно рішенням Чечельницького районного суду шлюб між ними розірвано, дитина до 2019 року проживала разом з матір`ю, а в кінці 2019 року відповідачка залишила дитину з ним, сама поїхала за кордон, а він здійснює догляд за дитиною. Відповідачка ніяким чином не піклується про сина, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуться з сином в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Відповідачка покладених законом на батьків обов`язків не виконує та не приймає участі у вихованні дитини. Всі питання щодо виховання сина вирішуються ним, син повністю знаходиться на його утриманні. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що з 2017 року шлюб між ним та матір`ю його сина розірвано, син з 2019 року проживає з ним, мати участі у його утриманні та вихованні не приймає. Колишня дружина уже давно виїхала проживати за кордон, приїжджає до України лише на короткі проміжки часу, у які також не відвідує сина та не спілкується з ним. Враховуючи викладене просив заяву задовольнити та позбавити її батьківських прав. Судовий збір просив залишити за ним. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, проте на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, прибути у судове засідання не має можливості, оскільки знаходиться за кордоном. Позовні вимоги визнає повністю. Представник служби у справах дітей Чечельницької селищної ради Стрельчук Л.П. не заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що дійсно [PERSON] майже постійно перебуває за кордоном, не займається вихованням сина [PERSON] , не бере участі у його вихованні, вихованням сина займається батько, тому вважає, що задоволення позову повністю буде відповідати інтересам дитини. У присутності представника служби у справах дітей Чечельницької селищної ради [PERSON] малолітній [PERSON] , [INFO] пояснив, що маму не бачив уже більше трьох років, вона з ним не спілкується та не приходе до нього. Він проживає з батьком, який повністю займається його вихованням. Суд, вислухавши учасників справи та малолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом установлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (яка змінила прізвище після одруження на [PERSON]) та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 16 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, про що 20 грудня 2012 року складено відповідний актовий запис №17. (а.с.8) Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00046259783 від 31 липня 2024 року прізвище відповідачки до реєстрації шлюбу було [PERSON], після реєстрації шлюбу [PERSON]. Даний факт зміни прізвища також підтверджений копією свідоцтва про шлюб.(а.с.41,42) Відповідно до копії рішення Чечельницького районного суду Вінницької області від 22.05.2017 шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 24 червня 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чечельницького районного управління юстиції у Вінницькій області по актовому запису № 12 - розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище [PERSON].(а.с.17) Згідно судового наказу виданого Чечельницьким районним судом Вінницької області 24 квітня 2024 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 квітня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.18) Як вбачається із довідки КНП ''Чечельницький центр первинної медико-санітарної допомоги'' Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області за медичною допомогою [PERSON] завжди звертається з батьком [PERSON] .. Мама з дитиною протягом трьох років не зверталася. (а.с.9) Згідно довідки Чечельницького ліцею Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області [PERSON] навчається у 6 класі, мати шкільним життям сина не цікавиться, звернень до класного керівника щодо успішності та поведінки сина не було. Шкільним життям дитини цікавиться батько [PERSON] (а.с.13) Як вбачається із акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] по [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] проживає разом із батьком - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Умови проживання відповідають вимогам, а саме : в будинку чисто, затишно, є необхідні меблі, продукти харчування, дитина має власну кімнату, забезпечений змінним сезонним одягом, продуктами харчування, шкільним приладдям. [PERSON] проживає разом із батьком, мати дитини участі у вихованні дитини не приймає. (а.с.15) Згідно рішення виконавчого комітету Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області № 9 від 10 лютого 2023 року визначено постійне місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , 06.12.2012 біля його батька [PERSON] , [INFO] . (а.с.14) Відповідно до висновку Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 03 червня 2024 року №147 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , виконавчий комітет Чечельницької селищної ради, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , [INFO] .(а.с.11-12) Згідно заяви [PERSON] завіреної старостою Тартацького старостинського округу Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області [PERSON] від 18.04.2024 вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав.(а.с.19) Як вбачається із копії закордонного паспорта № [NUMBER] [PERSON] з 2019 року більшість часу перебуває за кордоном, останній раз виїхала з України 25.05.2024 де і перебуває на даний час . (а.с.43-44) Статтею 150 СК України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. У пунктах 15, 16 постанови судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до частини 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК). У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, і судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Виходячи з вищенаведеного достовірно з`ясовано, що в порушення вимог статей 150, 180 СК України, [PERSON] усунулася від виконання Конституційного обов`язку, передбаченого ст.51 Конституції України щодо належного виховання свого неповнолітнього сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема у поданій заяві позовні вимоги визнала повністю. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, враховуючи визнання відповідачкою позову, перераховані вище докази, являються підставою для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав щодо її сина [PERSON] .. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач просив залишити судовий збір за ним, суд, враховуючи його прохання, залишає судовий збір за позивачем.

Outcome: approved