Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 04.06.2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.06.2019 розірвано. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ними було набуте майно, яке відповідач привласнив собі, а саме: ноутбук ASUS X51RL вартістю 3393 грн.; газова варочна панель RYRAMIDA REB 646 BLACK вартістю 999,00 грн, паспорти на варочну панель; DVD-RW LG вартістю 656,00 грн.; пилесмок Skarleett SC283 вартістю 450 грн.; пневматичнй пістолет; УМА Aspiring TR 100 вартістю 460,01 грн.;цифровий фотоапарат вартістю 650 грн.; мобільний телефон самсунг Е2141 вартістю 300 грн.; комп`ютерне крісло вартістю 214,98 грн.; масляний радіатор вартістю 500 грн.; VCP магнітола вартістю 310 грн.; монітор SAMSUNG вартістю 2550 грн., який належить її брату та кий вона взяла для користування дітей; набір столових приборів на 6 персон; плед з вовни (подарунок на перше весілля її родичів); вовняна ковдра вартістю 65 грн.; адаптер; набір для ванної кімнати, дзеркало, полиці; рушники, постільна білизна, штори шовкові; гардини бавовняні, світильник з коридору біо, вхідні двері з замком; замки на міжкімнатних дверях; сковорідка вартістю 310 грн. набір посуду Тефаль; набір посуду для мікрохвильовки вартістю 350 грн.; етажерка для квітів на 5 полиць вартістю 125 грн.; прінтер EPSON вартістю 324 грн. (кольоровий); дублянка чоловіча натуральна чорного кольору обробка (скло) 48 розмір вартістю 2850 грн. (речі старшого сина); светри і світшоти старшого сина (в тому числі червоний светр); куртка оливкового кольору виробництва Сінгапур (старшого сина); радіокеровані вертольоти молодшого сина у кількості 3 штуки вартістю 2800 грн.; конструктор «Зірка» (літак винищувач і літак - привид) вартістю 1200 грн.; тепло вентилятор Елбе; система очищення води (на чотири фільтри) вартістю 1800 грн.; морозильна камера Indesit NUS 16.1ANFN загальним об`ємом 271 л, енергетичний клас А вартістю 7500 грн.; блютуз гарнітура, адаптер вартістю 170 грн.; материнська плата вартістю 350 грн.; акустична система Мікролаб вартістю 1826 грн.; телефон Нокіа 6300 вартістю 200 грн.; моніторинг LG 2310 грн.; LCDLG 160 грн.; перфоратор вартістю 1128 грн.; вбудовану шафу - купе із дзеркальними дверима та полицями ДСП вартістю 9500 грн.; кондиціонер Купер Хантер вартістю 6300 грн., два однакових ортопедичних матраци 1,85 м. вартістю 480 гр. кожний; дитяче двоповерхове ліжко із шухлядами і вбудованою шафою та полицями вартістю 7500 грн.; особисті ювелірні вироби із золота: 4 кільця, 1 браслет, 2 ланцюжка, 1 перстень з рубіном (23 розмір). Грошові кошти у розмірі 266 000, 00 грн. Також були придбані транспортні засоби: авто AUDI, A4 2003 року випуску, VIN [NUMBER] вартістю 3 500 доларів США; авто AUDI, A4 2002 року випуску VIN [NUMBER] вартістю 5500 доларів США; мотоцикл KAWASAKI, GPZ 500S 1995 вартістю 11 200 доларів США. Вказує, що після розірвання шлюбу відповідач продовжував проживати з нею та дітьми в одній квартирі, користуватись спільним майном, відбирав її особисті кошти. [PERSON] з`їхав з квартири 28.03.2021. На придбання транспортних засобів відповідачем витрачено не тільки їх заощадження, а і кошти, що належали особисто їй, її братам і батькам, а також їхнім дітям, які відповідач одноособово привласнив собі. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені через систематичне домашнє насилля, яке вчиняв [PERSON] , систематичні подружні зради. Дитячі меблі, які привласнив відповідач купувалися в кредит, який вона і досі виплачує. Просить визнати об`єктом спільної власності подружжя майно: ноутбук ASUS X51RL вартістю 3393 грн.; газова варочна панель RYRAMIDA REB 646 BLACK вартістю 999,00 грн, паспорти на варочну панель; DVD-RW LG вартістю 656,00 грн.; пилесмок Skarleett SC283 вартістю 450 грн.; пневматичнй пістолет; УМА Aspiring TR 100 вартістю 460,01 грн.;цифровий фотоапарат вартістю 650 грн.; мобільний телефон самсунг Е2141 вартістю 300 грн.; комп`ютерне крісло вартістю 214,98 грн.; масляний радіатор вартістю 500 грн.; VCP магнітола вартістю 310 грн.; монітор SAMSUNG вартістю 2550 грн., який належить її брату та який вона взяла для користування дітей; набір столових приборів на 6 персон; плед з вовни (подарунок на перше весілля її родичів); вовняна ковдра вартістю 65 грн.; адаптер; набір для ванної кімнати, дзеркало, полиці; рушники, постільна білизна, штори шовкові; гардини бавовняні, світильник з коридору біо, вхідні двері з замком; замки на міжкімнатних дверях; сковорідка вартістю 310 грн. набір посуду Тефаль; набір посуду для мікрохвильвки вартістю 350 грн.; етажерка для квітів на 5 полиць вартістю 125 грн.; прінтер EPSON вартістю 324 грн. (кольоровий); дублянка чоловіча натуральна чорного кольору обробка (скло) 48 розмір вартістю 2850 грн. (речі старшого сина); светри і світшоти старшого сина (в тому числі червоний светр); куртка оливкового кольору виробництва Сінгапур (старшого сина); радіокеровані вертольоти молодшого сина у кількості 3 штуки вартістю 2800 грн.; конструктор «Зірка» (літак винищувач і літак - привид) вартістю 1200 грн.; тепло вентилятор Елбе; система очищення води (на чотири фільтри) вартістю 1800 грн.; морозильна камера Indesit NUS 16.1ANFN загальним об`ємом 271 л, енергетичний клас А вартістю 7500 грн.; блютуз гарнітура, адаптер вартістю 170 грн.; материнська плата вартістю 350 грн.; акустична система Мікролаб вартістю 1826 грн.; телефон Нокіа 6300 вартістю 200 грн.; моніторинг LG 2310 грн.; LCDLG 160 грн.; перфоратор вартістю 1128 грн.; вбудовану шафу - купе із дзеркальними дверима та полицями ДСП вартістю 9500 грн.; кондиціонер Купер Хантер вартістю 6300 грн., два однакових ортопедичних матраци 1,85 м. вартістю 480 гр. кожний; дитяче двоповерхове ліжко із шухлядами і вбудованою шафою та полицями вартістю 7500 грн.; особисті ювелірні вироби із золота: 4 кільця, 1 браслет, 2 ланцюжка, 1 перстень з рубіном (23 розмір). Грошові кошти у розмірі 266 000, 00 грн. Також були придбані транспортні засоби: авто AUDI, A4 2003 року випуску, VIN [NUMBER] вартістю 3 500 доларів США; авто AUDI, A4 2002 року випуску VIN [NUMBER] вартістю 5500 доларів США; мотоцикл KAWASAKI, GPZ 500S 1995 вартістю 11 200 доларів США. Стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за частки вартості спільного майна у розмірі 5600 доларів США, що на дату подачі позову становить 199 220,00 грн. В порядку поділу майна подружжя визнати відповідача стороною за кредитними договорами № 35204974 від 21.11.2021, № 87210571 від 06.09.2021, № 26200314834477 від 05.05.2021, № 10000097832801000 від 01.07.2021, № 26205300923062 від 10.06.2011, № СТХ26207965816506 від 26.05.2018 договору позики між нею та [PERSON] , договору позички від 17.11.2017 укладених в інтересах сім`ї нею, визнавши за ним грошові зобов`язання на загальну суму 209 700 грн. Судові витрати покласти на відповідача. В ході розгляду справи позивач неодноразово подавала заяви про зміну предмету позову та остаточно просила визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя на майно: ноутбук ASUS X51RL вартістю 3393 грн.; газова варочна панель RYRAMIDA REB 646 BLACK вартістю 999,00 грн, DVD-RW LG вартістю 656,00 грн.; пилесмок Skarleett SC283 вартістю 450 грн.; пневматичнй пістолет Беретта вартістю 550 грн.; УМБ Aspiring TR 100 вартістю 460,01 грн.; цифровий фотоапарат вартістю 650 грн.; мобільний телефон Самсунг Е2141 вартістю 300 грн.; комп`ютерне крісло вартістю 214,98 грн.; масляний радіатор вартістю 500 грн.; VCP магнітола вартістю 310 грн.; монітор SAMSUNG вартістю 2550 грн., який належить її брату та який вона взяла для користування дітей; комп`ютер (системний блок за наповненням) вартістю 2559 грн.(який належав її брату та який вона взяла у користування для дітей); набір столових приборів на 6 персон вартістю 2850 грн.; плед з вовни (подарунок на перше весілля її родичів) розмірі 3800 грн.; вовняна ковдра вартістю 65 грн.; адаптер 270 грн.; набір для ванної кімнати, дзеркало, полиці 6700 грн.; рушники, постільна білизна, штори шовкові, гардини бавовняні, світильник з коридору біо, вхідні двері з замком 29 300 грн.; замки на міжкімнатних дверях 5600 грн.; сковорідка вартістю 310 грн. набір посуду Тефаль 7800 грн.; набір посуду для мікрохвильовки вартістю 350 грн.; етажерка для квітів на 5 полиць вартістю 125 грн.; прінтер EPSON вартістю 324 грн. (кольоровий); дублянка чоловіча натуральна чорного кольору обробка (скло) 48 розмір вартістю 2850 грн. (речі старшого сина); светри і світшоти старшого сина (в тому числі червоний светр) вартістю 13 700 грн; куртка оливкового кольору виробництва Сінгапур (старшого сина) 5200 грн.; радіокеровані вертольоти молодшого сина у кількості 3 штуки вартістю 2800 грн.; конструктор «Зірка» (літак винищувач і літак - привид) вартістю 1200 грн.; тепловентилятор Елбе 450 грн.; система очищення води (на чотири фільтри) вартістю 1800 грн.; морозильна камера Indesit NUS 16.1ANFN загальним об`ємом 271 л, енергетичний клас А вартістю 7500 грн.; блютуз гарнітура, адаптер вартістю 170 грн.; материнська плата вартістю 350 грн.; акустична система Мікролаб вартістю 1826 грн.; телефон Нокіа 6300 вартістю 200 грн.; моніторинг LG 2310 грн.; LCDLG 160 грн.; перфоратор вартістю 1128 грн.; вбудовану шафу - купе із дзеркальними дверима та полицями ДСП вартістю 9500 грн.; кондиціонер Купер Хантер вартістю 6300 грн., два одинарних ортопедичних матраци 1,85 м. вартістю 480 гр. кожний; дитяче двоповерхове ліжко із шухлядами і вбудованою шафою та полицями вартістю 7500 грн., а всього 136 679,99 грн. Авто AUDI, A4 2003 року випуску, VIN [NUMBER] вартістю 3 500 доларів США, днз [NUMBER] ; авто AUDI, A4 2002 року випуску VIN [NUMBER] вартістю 5500 доларів США, днз [NUMBER] чорного кольору; мотоцикл KAWASAKI, GPZ 500S 1995 вартістю 2 220 доларів США, загальна вартість транспортних засобів 11 200 доларів США. Стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за частку вартості спільного майна у розмірі 5600 доларів США, що на дату подачі позову становить 199 220,00 грн. Стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за частки вартості спільного майна у розмірі 68 340,00 грн. В порядку поділу майна подружжя визнати відповідача стороною за кредитними договорами № 35204974 від 21.11.2021, № 87210571 від 06.09.2021, № 26200314834477 від 05.05.2021, № 10000097832801000 від 01.07.2021, № 26205300923062 від 10.06.2011, № СТХ26207965816506 від 26.05.2018 договору позики між нею та [PERSON] , договору позички від 17.11.2017 укладених в інтересах сім`ї нею визнавши за відповідачем грошові зобов`язання на загальну суму 209 700 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.10.2022 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального провадження. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.11.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його адвокат Глущенко О.С. позовні вимоги позивачки не визнали та просили відмовити в їх задоволені. 30.01.2023 року адвокат відповідача скерував до суду відзив на позовну заяву в якому зазначає, що вважає позовні вимоги позивача необгрунтованими, та такими що не відповідають нормам чинного законодавства та засадам добросовісності. Присудження одному із подружжя компенсації за його частку у спільному сумісному майні можливе виключно за умови неможливості поділу такого майна в натурі. Позивачем пред`явлено позов про визнання спільною сумісною власністю 46 позицій рухомого майна, в тому числі двох автомобілів та мотоцикла, які сукупно не можуть бути визнані неподільним майном, що за відсутності домовленості між позивачем та відповідачем про спосіб поділу майна повністю виключає можливість одночасного пред`явлення позову про стягнення з відповідача вартості спільного майна. Вважає, що позивачем обрано спосіб захисту, який є не тільки не належним, а й прямо суперечить ст. 71 СК України. У позовній заяві позивач самовільно визначила вартість сукупності майна, яке вона просить визнати спільною сумісною власністю, а визначення вартості не враховує ступеня зносу (амортизації) майна та не може вважатися його дійсною вартістю на час розгляду справи судом. Одяг старшого сина та радіокеровані вертольоти меншого сина, комп`ютер брата позивача, мобільні телефони самсунг та нокіа, блютуз гарнітуру тощо, які в силу приписів ч. 2 ст. 57 СК України є речами індивідуального користування та не можуть бути визнані спільною сумісною власністю подружжя. Також позивачем не наведено жодного доказу того, що укладені нею кредитні договори були вчинені за згодою відповідача, або у спільних інтересах подружжя. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.06.2019 у справі № 712/5609/19, яке набрало законної сили 25.07.2019. Крім того, зазначеним рішенням про розірвання шлюбу встановлено, що сторони з березня 2019 року спільно не проживають, і що сім`я розпалась остаточно. Позивач у позовній заяві від 22.04.2019 року про розірвання шлюбу безпосередньо вказує, що спір про поділ майна вирішимо в судовому порядку в іншому провадженні. Таким чином, обрахування строків позовної давності за даним позовом слід починати з 22.04.2019 року. Оскільки позовна заява позивачем подана після спливу трирічного строку з часу виникнення спору між нею та відповідачем, і вона не заявила про поновлення строку позовної давності, позовні вимоги не підлягають задоволенню. 24.03.2023 року позивач [PERSON] надала до суду відповідь на відзив представника відповідача, в якому зазначає, що вважає відзив відповідача не відповідає реальності, фактичним обставинам, встановлених судами в цивільних та кримінальній справі, свідчить про недобросовісну поведінку позивача, та суперечить нормам матеріального та процесуального права, засадам моралі суспільства. Вказує, що вона із відповідачем перебували у шлюбних відносинах, як у зареєстрованому шлюбі так і після розірвання шлюбу, були об`єднані спільним побутом, спільним харчуванням, спільним майном, спільними боргами, мали спільних дітей, проживали на одній території, а відповідач відносно неї та дітей протягом кількох років вчиняв домашнє насилля, самостійно з квартири не з`їхав, через що виникла необхідність подання позову про виселення його з єдиного їхнього житла. Вказує, що фактичні їхні шлюбні відносини припинені через систематичне домашнє насилля і подружні зради, які вчиняв відповідач. Таким чином, доводи відповідача, в тому числі з надання позову про розірвання шлюбу не відповідають дійсності обставинам справи (обставини у праві про розірвання шлюбу змінились з 13.05.2019, що було з`ясовано під час судового засідання 24.06.2019, крім того, про спільне проживання навіть під час розірвання шлюбу свідчить і виклик поліції 28.06.2019 на домашнє насилля). Строки позовної давності не порушені, оскільки фактичне полишення відповідачем квартири відбулось 28.03.2021, а зняття його з реєстрації 02.07.2021. Оскільки відповідач здійснював дії на зменшення обсягу спільно нажитого майна, забрав майно, що є її особистою власністю (придбане до шлюбу, створював нестерпні умови проживання в родині, вчиняв домашнє насилля, не сплачував тривалий час аліменти на молодшу дитину, тому частки поділу майна мають бути змінені на її користь). Вважає, що нею обрано вірний спосіб захисту і внесення коштів за автомобілі, мотоцикл (який реалізований відповідачем). Відповідач вчиняючи домашнє насилля позбавив її можливості отримати необхідний обсяг інформації і документів для визначення вартості майна, шляхом проведення відповідної судової товарознавчої експертизи, тому є всі підстави ділити зазначене майно за визначеною позивачем вартістю. Нею надано виписку АТ «ПриватБанк» про отримані кредитні кошти в інтересах сім`ї протягом перебування у зареєстровану шлюбі з відповідачем, з якої вбачається, що кошти були використані на придбання продуктів харчування для сім`ї, дитячого одягу, оплати комунальних послуг, придбання дитячих підручників тощо. Згідно договору позики, укладеному в серпні 2017 року між роботодавцем ФОП [PERSON] та нею, який було укладено з метою вирішення соціально-побутових проблем (придбання шкільного одягу і підготовкою дітей-підлітків до школи), тому відповідач має бути визнаний стороною всіх кредитних договорів і договору позики в інтересах подружжя. Більш того, відповідач у своєму відзиві не наводить жодного доказу на спростування її доказів. 16.10.2023 року представник відповідача [PERSON] - Глущенко О.С. надав відзив на заяву про зміну предмету позову (зменшення позовних вимог), вважає позовні вимоги необґрунтованими, не відповідають нормам чинного законодавства. Присудження одному із подружжя компенсації за його частку у спільному сумісному майні можливе виключно за умови неможливості поділу такого майна в натурі. Позивачем пред`явлено позов про визнання спільною сумісною власністю 46 позицій рухомого майна в тому числі двох автомобілів, які сукупно не можуть бути визнані неподільним майном, що за відсутності домовленості між позивачем та відповідачем про спосіб поділу майна повністю виключає можливість одночасного пред`явлення позову про стягнення з відповідача вартості спільного майна. Таким чином позивачем обрано спосіб захисту, який є не тільки неналежним, а й прямо суперечить ст. 71 СК України. Позивачем не надано, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували дійсну вартість майна, охопленого предметом позову, на час розгляду справи судом позивачем не надано. Позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю одяг старшого сина та радіокеровані вертольоти меншого сина, а також комп`ютер брата позивача. Позивач безпідставно просить визнати спільною сумісною власністю мобільні телефони Самсунг та Нокіа, блютуз гарнітуру тощо, які в силу приписів ч. 2 ст. 57 СК України є речами індивідуального користування та не можуть бути визнані спільною сумісною власністю подружжя. Вимоги позивача про визнання відповідача стороною укладених позивачем кредитних договорів є неналежним способом захисту. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 04.06.2005 року між [PERSON] та [PERSON] , було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 24.06.2019 року. Даним рішенням суду встановлено, що від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.10.2008 року [PERSON] усиновлено [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про усиновлення. Також даним рішенням суду встановлено що [PERSON] та [PERSON] з березня 2019 року спільно не проживають. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Щодо вимог позивача про визнання спільним майном подружжя, а саме: транспортний засіб AUDI, A4 2003 року випуску, VIN [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] вартістю 3500 доларів США; мотоцикл KAWASAKI, GPZ 500S 1995 року випуску вартістю 2200 доларів США, та автомобіль AUDI, A4 2002 року випуску, вартістю 5500 доларів США, суд зазначає наступне. Згідно інформації Головного сервісного центру МВС № 31/8826-8649-2023 від 27.04.2023 станом на 26.04.2023 року за [PERSON] , [INFO] у період з 2005-2021 року роки було зареєстровано, що підтверджується реєстраційними картками на транспортні засоби: - транспортний засіб AUDI, A4 2003 року випуску, VIN [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] (дата реєстрації 21.08.2021); - мотоцикл KAWASAKI, GPZ 500S 1995 було зареєстровано за [PERSON] з 09.07.2019 року, та в подальшому було перереєстровано на нового власника [PERSON] на підставі договору УК укладеного в ТСЦ № 7442/2020/2142493 від 08.08.2020. Тобто, дані транспортні засоби були придбані відповідачем після розірвання шлюбу з позивачкою, а тому не можуть бути визнані спільним майном подружжя. Позивачем не надано доказів, що автомобіль AUDI, A4 2002 року випуску взагалі був придбаний відповідачем, постільки, як зазначила сама позивачка та не заперечував відповідач, даний автомобіль був придбаний на ім`я [PERSON] . Щодо вимог позивачки в частині визнання [PERSON] стороною кредитних договорів, які укладені в інтересах сім`ї, визнавши за відповідачем грошові зобов`язання на суму 209 700 грн, суд приходить до наступного. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.12.2018 року встановлено, що з договору безвідсоткової позики № 1/2017-1 від 11.08.2017, укладеним між [PERSON] та ФОП [PERSON] , [PERSON] отримала від ФОП [PERSON] безпроцентну позику у розмірі 2000 грн., терміном на 364 календарні дні. Даним рішенням вирішено встановити факт припинення боргових зобов`язань між працівником [PERSON] шляхом зарахування невиплаченої заробітної плати і компенсації за невикористану відпустку в сумі 13628,71 грн. та сплаченого боргу згідно з квитанцією ПАТ «ПриватБанк» № 0.0.1075876122.1 від 04.07.2018 на суму 1583,04 грн. в рахунок погашення залишку боргу в сумі 14700 грн. безвідсоткової позики за договором безвідсоткової позики № 1/2017-1 від 11.08.2017. Як зазначила позивач, дані кошти були використані на потреби сім`ї, тобто під час шлюбу з відповідачем, а тому не можуть бути визнані грошовим зобов`язання відповідача [PERSON] . З виписки Українського бюро кредитних історій по фінансових зобов`язаннях [PERSON] наданої 08.04.2024 встановлено наступне: -21.11.2021 року між [PERSON] та ОТП Банк було укладено кредитний договір № 35204974 гра суму 8861,41 грн; -06.09.2021 року між [PERSON] та Альфа-Банк було укладено споживчий кредит № 57210571 на суму 6254,20 грн.; -05.05.2021 року між [PERSON] та Універсал Банк було укладено кредитний договір № 26200314834477 на суму 3000 грн; -01.07.2021 року між [PERSON] та Укрсиббанк було укладено кредитний договір № 10000097832801000 на суму 33848,85 грн.; -10.06.2011 між [PERSON] та ПриватБанк було укладено кредитний договір № 26205300923062, однак в наданій виписці сума кредиту зазначено, 0,00 грн., в той час як розмір поточної заборгованості зазначено 28842,66 грн. У постанові Верховного Суду від 11.02.2019 року у справі № 308/2205/16-ц зазначено, що згода подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину є за своєю правовою природою окремим одностороннім правочином, що має бути укладений письмово. Згода подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину має бути викладена окремо у письмові формі із зазначенням конкретних дій. Разом з тим, позивачем не доведено належним чином та допустимими доказами наявність згоди відповідача на укладення кредитних договорів та договору позики. Таким чином, суд вважає не доведеним той факт, що кредитні договори № 35204974 від 21.11.2021, № 87210571 від 06.09.2021, № 26200314834477 від 05.05.2021, № 10000097832801000 від 01.07.2021, № 26205300923062 від 10.06.2011, № СТХ26207965816506 від 26.05.2018, договір позики між нею та [PERSON] , договору позички від 17.11.2017 укладалися зі згоди відповідача та були укладені позивачкою в інтересах сім`ї, а тому вимога позивача про визнання відповідача [PERSON] стороною за вказаними кредитними договорами не підлягає до задоволення. Більш того, кредитні договори № 35204974 від 21.11.2021, № 87210571 від 06.09.2021, № 26200314834477 від 05.05.2021, № 10000097832801000 від 01.07.2021 були укладені позивачкою після розірвання шлюбу з відповідачем, тобто після 24.06.2019 року. Крім того, як зазначила позивач, дані кошти були використані на придбання продуктів харчування для сім`ї, дитячого одягу, оплати комунальних послуг, придбання дитячих підручників тощо. З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що вона із відповідачем перебували у шлюбних відносинах, як у зареєстрованому шлюбі так і після розірвання шлюбу, та були об`єднані спільним побутом, спільним харчуванням, спільним майном, спільними боргами, мали спільних дітей, проживали на одній території, тому відповідач має бути визнаний стороною за кредитними договорами та договорам позички та визнавши за відповідачем грошові зобов`язання на загальну суму 209 700 грн., оскільки спільне їх проживання не є доказом того, що вони були пов`язані спільним побутом, а зазначені кредитні договори, які були укладені після розірвання шлюбу були укладені в інтересах сім`ї. За таких обставин вимоги позивача в частині в порядку поділу майна подружжя щодо визнання відповідача стороною за кредитними договорами № 35204974 від 21.11.2021, № 87210571 від 06.09.2021, № 26200314834477 від 05.05.2021, № 10000097832801000 від 01.07.2021, № 26205300923062 від 10.06.2011, № СТХ26207965816506 від 26.05.2018 договору позики між нею та [PERSON] , договору позички від 17.11.2017 укладених в інтересах сім`ї нею визнавши за відповідачем грошові зобов`язання на загальну суму 209700 грн не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що дані договори були укладені позивачкою після розірвання шлюбу з відповідачем, а тому відповідальності щодо погашення за даними грошовими зобов`язаннями відповідач не несе. Позивач вказує, що саме за час спільного проживання та перебування у шлюбі ними набуто наступне майно: ноутбук ASUS X51RL вартістю 3393 грн.; газова варочна панель RYRAMIDA REB 646 BLACK вартістю 999,00 грн, DVD-RW LG вартістю 656,00 грн.; пилесмок Skarleett SC283 вартістю 450 грн.; пневматичнй пістолет Беретта вартістю 550 грн.; УМБ Aspiring TR 100 вартістю 460,01 грн.; цифровий фотоапарат вартістю 650 грн.; мобільний телефон самсунг Е2141 вартістю 300 грн.; комп`ютерне крісло вартістю 214,98 грн.; масляний радіатор вартістю 500 грн.; VCP магнітола вартістю 310 грн.; монітор SAMSUNG вартістю 2550 грн., який належить її брату та який вона взяла для користування дітей; комп`ютер (системний блок за наповненням) вартістю 2559 грн.(який належав її брату та який вона взяла у користування для дітей); набір столових приборів на 6 персон вартістю 2850 грн.; плед з вовни (подарунок на перше весілля її родичів) розмірі 3800 грн.; вовняна ковдра вартістю 65 грн.; адаптер 270 грн.; набір для ванної кімнати, дзеркало, полиці 6700 грн.; рушники, постільна білизна, штори шовкові, гардини бавовняні, світильник з коридору біо, вхідні двері з замком 29 300 грн.; замки на міжкімнатних дверях 5600 грн.; сковорідка вартістю 310 грн. набір посуду Тефаль 7800 грн.; набір посуду для мікрохвильвки вартістю 350 грн.; етажерка для квітів на 5 полиць вартістю 125 грн.; прінтер EPSON вартістю 324 грн. (кольоровий); дублянка чоловіча натуральна чорного кольору обробка (скло) 48 розмір вартістю 2850 грн. (речі старшого сина); светри і світшоти старшого сина (в тому числі червоний светр) вартістю 13 700 грн; куртка оливкового кольору виробництва Сінгапур (старшого сина) 5200 грн.; радіокеровані вертольоти молодшого сина у кількості 3 штуки вартістю 2800 грн.; конструктор «Зірка» (літак винищувач і літак - привид) вартістю 1200 грн.; тепловентилятор Елбе 450 грн.; система очищення води (на чотири фільтри) вартістю 1800 грн.; морозильна камера Indesit NUS 16.1ANFN загальним об`ємом 271 л, енергетичний клас А вартістю 7500 грн.; блютуз гарнітура, адаптер вартістю 170 грн.; материнська плата вартістю 350 грн.; акустична система Мікролаб вартістю 1826 грн.; телефон Нокіа 6300 вартістю 200 грн.; моніторинг LG 2310 грн.; LCDLG 160 грн.; перфоратор вартістю 1128 грн.; вбудовану шафу - купе із дзеркальними дверима та полицями ДСП вартістю 9500 грн.; кондиціонер Купер Хантер вартістю 6300 грн., два одинарних ортопедичних матраци 1,85 м. вартістю 480 гр. кожний; дитяче двоповерхове ліжко із шухлядами і вбудованою шафою та полицями вартістю 7500 грн., а всього 136 679,99 грн. Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною 1 статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст. 77, 78 ЦПК України ), і це є її процесуальним обов`язком (ст.ст. 12, 81 ЦПК України ). Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, висловленої в цивільній справі № 6-612цс15, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК. Як зазначила в судовому засіданні позивач, дані речі були вивезені з квартири відповідачем без її згоди. Проте, відповідач в судовому засіданні зазначив, що після розлучення з позивачкою, він подарував квартиру дітям і влітку 2020 року він виписався з квартири і з`їхав з неї, всі речі, які знаходилися в квартирі залишилися. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Позивачем вказано майно, яке вона просить визнати спільним майном подружжя, проте, як зазначила сама позивачка, дані речі відсутні на даний час, в більшості відсутні належні ідентифікуючої ознаки майна та об`єктивна оцінка вказаних позивачем речей станом на час подання позову. Доказів протилежного позивачкою не надано, а тому відсутні підстави для визнання даних речей, спільною сумісною власністю сторін. Що стосується речей, а саме:дублянка чоловіча натуральна чорного кольору обробка (скло) 48 (речі старшого сина), светри і світшоти старшого сина (в тому числі червоний светр); куртка оливкового кольору виробництва Сінгапур (старшого сина), монітор SAMSUNG вартістю 2550 грн., який належить її брату та який вона взяла для користування дітей; комп`ютер (системний блок за наповненням), який належав її брату та який вона взяла у користування для дітей; радіокеровані вертольоти молодшого сина у кількості 3 штуки має ознаки речей індивідуального користування, поділ якого є неможливим, оскільки згідно з ч. 2 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. При таких обставинах вимоги позивачки в частині визнання спільним майном подружжя на дане майно не підлягає до задоволення. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Відповідно до положень ст.ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання щодо правового режиму спірного майна, мають бути встановлені факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовані час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що і дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Водночас, відповідно до частини 2 вказаної статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 253 ЦК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вимога позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за частку вартості спільного майна у розмірі 5600 доларів США, що на дату подачі позову становить 199 220,00 грн. (рухоме майно: авто AUDI, A4 2003 року випуску, VIN [NUMBER] вартістю 3 500 доларів США, днз [NUMBER] ; авто AUDI, A4 2002 року випуску VIN [NUMBER] вартістю 5500 доларів США, днз [NUMBER] чорного кольору; мотоцикл KAWASAKI, GPZ 500S 1995 вартістю 2 220 доларів США, загальна вартість транспортних засобів 11 200 грн.) не підлягає до задоволення, оскільки правовий статус об`єктів рухомого майна як спільного сумісного майна подружжя, про поділ якого заявила вимоги позивач, під час судового розгляду залишився недоведеним, оскільки транспортні засоби були придбані відповідачем після розірвання шлюбу. Посилання позивача про те, що на придбання транспортних засобів відповідачем витрачено не тільки їх заощадження, а і кошти, що належали особисто їй, її брату і батькам, а також їхнім дітям, які відповідач одноособово привласнив собі, суд оцінює критично, оскільки жодного доказу на підтвердження зазначеного нею не надано, тому вказана вимога є не доведеною. Наявні в матеріалах справи нотаріально завірені пояснення брата позивачки та батька позивачки суд оцінює критично з мотивів того, що дані особи є близькими родичами позивачки. Таким чином, суд, проаналізувавши доводи, вважає, що в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити, оскільки доводи позивача не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи. З огляду на вказане, судом не встановлено, а позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається у позовній заяві, як на підставу своїх позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. Крім того, позивачем надано суду ряд документів, які суд не бере до уваги, оскільки вони не стосуються заявлених предмету та підстав позову.

Outcome: dismissed