Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

У квітні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Еліт Фінанс" (далі по тексту- позивач) звернувся до Шевченківського районного суду місті Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 41089,99 грн. Звернення до суду мотивовано тим, що 06.12.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 26% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов?язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. В свою чергу, АТ «Альфа Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід?ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Тобто, відповідач погодилася на приєднання до публічної пропозиції, підтвердила акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов час його підписання. Взяті на себе зобов?зання кредитор виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Разом з тим, станом на 20.12.2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості становить 41089,99 грн., що свідчить про те, що відповідач належним чином не виконує кредитне зобов`язання. 20.12.2021 року між AT «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. З огляду на те, що ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за вищевказаним кредитним договором, представник товариства просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 41089,99 грн., а також судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2024 року позовна заява надійшла в провадження судді Романишеної І.П. 29.04.2024 року до суду надійшла інформація про місце реєстрації відповідача, відповідно до якої відповідач змінила прізвище (наразі [PERSON] ) та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30.04.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву відповідачу направлено рекомендованим листом, проте на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та це встановлено судом, 06.12.2019 року відповідач звернулася до АТ "Альфа-Банк" з метою відкриття кредитної картки та відновлювальної кредитної лінії, підписавши Оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. При цьому, між АТ "Альфа-Банк" та відповідачем було підписано Анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ "Альфа-Банк", а також Паспорт споживчого кредиту. Банком було встановлено відповідачу кредитний ліміт в розмірі до 200 000,00 грн., фіксовану процентну ставку 26% річних, обов?язковий мінімальний платіж у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по особовому рахунку за період з 06.12.2019 року по 05.02.2024 року. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 20.12.2021 рік загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 41089,99 грн. 20.12.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" було укладено Договір факторингу №4, згідно п.2.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор (ТОВ "ФК "Еліт Фінанс") зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт АТ «Альфа Банк» відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору. Згідно п. 2.3 Договору факторингу № 4 від 20.12.2021 AT «АЛЬФА-БАНК» та TOB «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» погодили, що право вимоги вважається відступленим Фактору з дати оплати Фактором Ціни Прав Вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору. В дату здійснення оплати Фактором ціни прав вимоги відповідно до п 4.2 цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку №2 до цього Договору. Відповідно до п.4.2 зазначеного договору ціна права вимоги за цим Договором становить 12 878 944 гривень 00 копійок. Фактор зобов`язаний передати в розпорядження Клієнту грошові кошти і сплатити Клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 12878944 гривень 00 копійок, шляхом перерахування на рахунок Клієнта [NUMBER] , відкритого в АТ «Альфа-Банк», в дату підписання договору. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ст.ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Звертаючись до суду з позовом, представник товариства зазначив, що його довіритель набув за договором факторингу право вимоги за кредитним договором, який було укладено між АТ "Альфа-Банк" та відповідачем, тому відповідно має право вимагати сплати заборгованості за ним, що виникла станом на 20.12.2021 року у розмірі 41089,99 грн. Однак, позивачем не надано належних доказів того, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача згідно укладеного між AT «АЛЬФА-БАНК» та TOВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» договору факторингу № 4 від 20.12.2021 року. Так, позивачем на підтвердження передачі такого права грошової вимоги до відповідача долучено до матеріалів позовної заяви лише витяг з Додатку 1-1 до договору факторингу № 4 від 20.12.2021 «Характеристика права вимоги переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами», в якому за порядковим № 5282 зазначено в якості боржника [PERSON] за кредитним договором від 16.12.2019 року, загальна сума боргу по якому становить 41089,99 грн. В свою чергу, суд сприймає критично вказаний доказ, оскільки витяг надано до суду на трьох окремих аркушах та на другому аркуші, де зазначено реквізити боржника, номер кредитного договору, сума заборгованості, взагалі відсутні підписи сторін правочину, що позбавляє можливості перевірити дійсне волевиявлення сторін правочину та переконатися чи дійсно здійснювався перехід права вимоги саме за вказаним кредитним договором, чи погоджували сторони саме такий зміст додатку та чи укладався він взагалі. При цьому, підписи та печатки сторін договору взагалі містяться на окремому аркуші. Долучений до матеріалів позовної заяви Акт приймання-передачі реєстру боржників, а також платіжний документ не підтверджує того факту, що АТ "Альфа-Банк" за договором факторингу №4 від 20.12.2021 року передало право вимоги за кредитним договором, який було укладено саме з відповідачем. Отже, позивач не довів факт набуття права вимоги за кредитним договором, який було укладено між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] , при цьому, рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, як це закріплено положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Принагідно зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження, а тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed