Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Від імені та в інтересах [PERSON] до Суворовського районного м. Одеси з позовною заявою до Суворовського відділу державної виконавчої служби у Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту, звернувся адвокат Музиченко Віталій Вікторович. В обґрунтування позовних вимог представник позивач зазначив, що позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер: 5110137600:66:010:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Представник зазначає, що при підготовці документів, з приводу продажу вищевказаної земельної ділянки, виявилося що на земельну ділянку накладено арешт на підставі постанови б/н Ленінського РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі від 22.05.2002 року. З метою зняття арешту позивач звернувся до Суворовського ВДВС, однак отримав повідомлення, що згідно з правилами діловодства та архіву строк зберігання паперових матеріалів виконавчого провадження сплив. Інформація щодо виконавчого провадження в межах якого було накладено арешт відсутня, зазначене виконавче провадження знищено, а відтак у позивача не має іншого способу захисту своїх порушених прав, аніж звернення до суду з вищевказаним позовом. На підставі викладеного представник позивача просить: зняти арешт з невизначеного майна, всього майна [PERSON] накладений Постановою б/н РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі від 22.05.2002 року, зареєстрований 12.11.2008 року 09:14:53 за № 8177907 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора, № реєстру 1240-2002 внут. № А601812С27F3252F6423. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2024 позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам направлено копію ухвали суду про відкриття провадження, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач та представник позивача адвокат Музиченко В.В. не з`явились, на адресу суду надійшла заява за підписом адвоката Музиченка В.В. щодо можливості розгляду справи за відсутності сторони позивача, згідно поданої заяви представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.20-21). Представник відповідача Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду не з`явився, відповідач про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.19). Відповідач про причини не явки не повідомив, не подав відзиву на позов або заперечень, з будь-якими заявами щодо відкладення слухання справи не звертався. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2024 року ухвалено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши представлені суду докази в їх сукупності та взаємозв`язку вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Звертаючись до суду зданими позовними вимогами, представник позивача зазначив, що позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер: 5110137600:66:010:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , однак, при підготовці документів, з приводу продажу вищевказаної земельної ділянки, виявилося що на земельну ділянку накладено арешт на підставі постанови б/н Ленінського РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі від 22.05.2002 року. Наявність арешту на земельну ділянку перешкоджає позивачу здійснювати повне володіння та розпорядження майном. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0555 га, кадастровий номер: 5110137600:66:010:0005, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Також, встановлено, що 12.11.2008 року державний реєстратор Тартачна К.М. наклала арешт на вищевказану земельну ділянку, підстава внесення запису: постанова, серія та номер б/н, виданий 22.05.2002 року, видавник: Ленінський РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(з відкриттям розділу), індексний номер: 14959600 від 06.08.2014 року. Вид обтяження: арешт нерухомого майна. Відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: 8177907, 12.11.2008 року (а.с.7). Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з заявою щодо зняття арешту, та відповідно на його звернення Суворовським відділом ДВС у місті Одесі було направлено лист - відповідь згідно якого зазначено, що наявні дані у відділу не дають можливості ідентифікувати рамках якого виконавчого провадження накладався вказаний арешт (а.с.8). Крім іншого, згідно листа Суворовського відділу ДВС у місті Одесі від 13.05.2024 року (вих. № 87985) зазначене наступне: при перевірці Автоматизованої системи виконавчого провадження, згідно відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виявлено: Арешт на майно боржника: все майно (обтяження № 6585570), накладений постановою № б/н, виданий 22.05.2002 року; видавник: Ленінським РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі. В листі зазначено, що підставами для зняття арешту з майна (коштів) державному виконавцю чітко зазначено у ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження». В матеріалах надісланих до Відділу, та при перевірці реєстру відсутні підстави для задоволення заяви щодо зняття арешту. З урахуванням викладеного заявнику, тобто позивачу роз`яснено про право на звернення до суду (а.с.9). З огляду на досліджені докази, встановлено, що виконавче провадження, в рамках примусового виконання якого було накладеного арешт знищене, встановити детальну інформацію щодо того, за яким саме виконавчим провадженням було накладено арешт не можливо. Наявність вказаного обтяження не дає можливості позивачу реалізувати правомочності власника, зокрема права на розпорядження належною йому земельною ділянкою. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Предметом позову, який на даний час перебуває в провадженні суду, є зняття арешту з нерухомого майна, що на праві власності належить позивачу. Як роз`яснено в п. 2 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справи від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, наявність обтяження на майно, що належить власнику, тобто позивачу у справі обмежує його право реалізувати законні права щодо зазначеного майна. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, доведений факт неможливості його скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність зняття такого арешту. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved