Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

15.05.2024 року позивачка звернулася до суду із відповідним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивачки 119530,07 грн. як компенсацію замість належної їй на праві власності частки автомобіля марки «Toyota», моделі «Aventis», реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , через неможливість поділу вказаного майна в натурі та без виділу вказаної частки позивачки із спільної сумісної власності, враховуючи придбання вказаного автомобіля під час шлюбу між сторонами Підставою позовних вимог зазначила той факт, що вона не є користувачем вказаного автомобіля, яким є відповідач, тому належним способом захисту свого права вона обрала стягнення компенсації з відповідача за належну їй частку. 17.05.2024 року позивачка подала нову редакцію позовної заяви через те, що в первинній позовній заяві невірно зазначила по-батькові відповідача з наданням її копії відповідачу по справі (а.с.28-33). В іншій частині нова редакція повністю відповідала первинній, поданій 15.05.2024 року. Ухвалою судді від 10.06.2024 року провадження у справі було відкрито у загальному позовному провадженні, призначено підготовче провадження, наданий відповідачу час для подання відзиву (а.с.36). 21.06.2024 року позивачка подала вже другу нову редакцію позовної заяви через те, що в первинній та другій заяві невірно вказана реєстраційний номер автомобіля, а саме замість вірного ZC689BU зазначила невірний ZC389BU, що потребувало виправлення (а.с.40-44). В іншій друга нова редакція позовної заяви повністю відповідала первинній позовній заяві, її копія була направлена відповідачеві (а.с.45). Ухвалою суду від 01.07.2024 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті, встановлено, що справа розглядається на підставі позовної заяви (з її уточненнями позивачкою) та доданих до неї документів (а.с.47). У судове засідання для розгляду справи по суті сторони не прибули. Позивачка та відповідач про час, дату та місце судового засідання для розгляду справи по суті повідомлялися належним чином (а.с.52, 54), у судове засідання не прибули, їх неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки позивачка разом із первинною позовною заявою подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримку заявлених позовних вимог та згоду на заочний розгляд справи (а.с.25). У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд у порядку статей 280 та 281 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу по суті на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивачка надала відповідну згоду своєю заявою від 15.05.2024 року. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14.03.2024 року у справі №632/2135/23, яке 16.04.2024 року набуло чинності, розірваний шлюб між сторонами, який був зареєстрований 14.07.2021 року (а.с.12). Під час перебування у шлюбних відносинах відповідачем 22.09.2022 року був придбаний автомобіль марки «Тойота», моделі «Авенсіс», VIN-код [NUMBER] , зареєстрований на території Словацької республіки, реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується техпаспортом на вказаний автомобіль з перекладом інформації на українську мову (з помилкою в номері та не вказівкою дати реєстрації) (а.с.14-18). Первинно суддя констатує, що право позивачки на отримання компенсації за вказаного автомобіля презумюється, оскільки він був придбаний у шлюбі та суду не надано доказів того, що він був придбаний виключно за кошти одного із подружжя. Стаття 41 Конституції України\~гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтями\~69,\~70 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша\~статті 71 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72СК України\~та\~статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Тлумачення частини першої\~статті 71 СК України\~свідчить, що як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої\~статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). Поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина друга\~статті 71 СК України). У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою\~статті 71 СК України\~неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. З огляду на зазначені норми матеріального права, за загальним правилом поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Отже, спільне майно подружжя можна поділити шляхом встановлення режиму спільної часткової власності або встановлення режиму приватної власності на конкретну річ для кожного з подружжя (поділити в натурі). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша\~статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга\~статті 365 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що приписи частин четвертої та п`ятої\~статті 71 СК України\~і\~статті 365 ЦК України\~з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК\~Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі\~статтею 365 ЦК України\~заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. У постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20) сформульовано правовий висновок про те, що у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Таким чином позивачка вказані вимоги, викладені у постановах Верховного Суду дотримала, та може заявляти відповідні вимоги до відповідача, який є фактичним користувачем автомобіля. В той же час специфікою даної справи є те, що автомобіль не оформлений на території України та є зареєстрованим на території Словацької республіки. В той же час позивачка виходила з вартості автомобіля такої ж марки та такого ж року випуску з офіційним оформленням на території України. При цьому у вартість автомобіля в такому разі повинні бути включені витрати на розмитнення автомобіля (зі значним процентом податку через рік випуску автомобіля) та витрати на постановку автомобіля на облік в сервісному центрі МВС (включаючи додаткові сплату податку та єдиного соціального внеску). Позивачка вважала, що такі витрати в даній категорії справ не є обов`язковими та судом до уваги не повинні прийматися. Суд з такою позицією позивачки не погоджується, оскільки дійсною вартістю автомобіля, який належить сторонам є 1/2 його вартості на території Словацької республіки, що можна встановити з тих же оголошень, однак у Словацькій республіці або зменшення вартості автомобіля із заявленою позивачкою суми на суми її розмитнення та постановки на облік з наданням відповідних доказів та поділом вказаної суми навпіл між сторонами. Позивачка чітко розуміла, що придбання автомобіля у шлюбі у Словацькій республіці покладає на сторони в разі легалізації автомобіля на території України додаткові витрати, які сторони повинні нести навпіл. Без легалізації автомобіля на території України його вартість повинна визначатися його вартістю саме на території Словацької республіки. За відсутності доказів, зазначених судом, підстав для задоволення позову немає, оскільки суд самостійно добувати вказані докази не повинен. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed