Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

17.04.2024 року позивач звернувся до суду з позовом до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту з майна. В обґрунтування позовної заяви зазначив, під час спроби відчуження майна, яке належить йому на праві приватної власності Обухівською державною нотаріальною конторою йому було повідомлено, що на все його майно накладено арешт 04.03.2008 року. Він звертався до Київського обласного Державного нотаріального архіву Філія № 1 із заявою про надання документів, які стали підставою для накладення арешту, у відповідь на яку, йому надано заву про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна та Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі яких було накладено арешт на все його майно. Він не має ніяких заборгованостей. Він звертався з заявою до Обухівського ВДВС про зняття арешту майна на яку отримав відповідь відповідно до змісту якої в Обухівському ВДВС відсутні відомості про накладення арешту на його майно, а виконавчі провадження зберігаються в архіві 3 рок після чого знищуються, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 05 червня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечив. Представниця відповідача Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Щодо внесення рішення поклався на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вислухавши представників сторін, перевіривши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. У 2023 році, під час спроби відчуження майна, яке належить позивачку на праві приватної власності, Обухівською державною нотаріальною конторою, йому було повідомлено, що на все його майно накладено арешт 04.03.2008 року реєстраційний номер обтяження 6721325, на підставі Заяви про реєстрацію обтяження № 3391 від 04.03.2008 року Виконавчої служби Обухівського району, про що свідчить Інформація з ДРРП. Оскільки в Обухівській державній нотаріальній конторі відсутні будь-які документи з даного приводу, позивач звернувся до Київського обласного Державного нотаріального архіву Філія №1 із письмовою заявою щодо отримання копій документів, які стали підставою накладення арешту на все моє майно. 07.12.2023 року за №697/01-17/Ф-1 Київським обласним Державним нотаріальним архівом Філія №1 позивачу надано відповідь та копії документів на 2-х аркушах, а саме: Заяву про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна від 04.03.2008 року Відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції та Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 04.03.2008 року №17328764, на підставі яких і було накладено арешт на все майно позивача. Позивач в позовній заяві посилається на те, що ніколи не отримував від Обухівського ВДВС постанови про відкриття відносно мене Виконавчого провадження та накладення арешту. Йому не було відомо про виконавче провадження відносно нього. Він не має заборгованостей перед особами та по сплаті адміністративних штрафів. Йому не відомо за який борг здійснювалось виконавче провадження. 04.03.2024 року, позивач звернувся із письмовою заявою до Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) про зняття вказаного арешту. 03.04.2024 року, від Обухівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) позивач отримав відповідь №27587 на заяву, відповідно зі змісту якої вбачається, що в Обухівському ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) станом на 04.03.2024 року відсутні відомості про накладення арешту на моє майно, оскільки виконавчі провадження зберігаються в архіві 3 роки після чого знищуються та позивачу було рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки наявність арешту на майно порушує права позивача. Відповідно до витягу з Автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) ВП - будь-яких виконавчих проваджень в яких би [PERSON] був боржником не має. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частина 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.1, 2 ст. 56 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частиною 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що в разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За змістом поданої мною позовної заяви вбачається, що між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно. П.7 ч. 4 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, що відповідає фактичним обставинам. Позивач не був стороною виконавчого провадження коли було накладено арешт на його майно. Обухівським ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) відмовлено позивачу у знятті арешту у зв`язку з тим, що відомості про накладення арешту на майно [PERSON] відсутні, так як матеріали виконавчих проваджень зберігаються не більше трьох років після чого знищуються, тому було рекомендовано звернутись для вирішення питання про звільнення майна з-під арешту до суду. Разом з цим, згідно інформації Відповідача в Обухівському ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) виконавчі документи про стягнення з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) на примусовому виконанні у відділі не перебувають. У зв`язку з чим наявні підстави для зняття арешту з майна [PERSON] . Згідно статті 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений на майно порушує можливості реалізації позивачем, прав на належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивача судовому захисту. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту.

Outcome: approved