Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Балаховицької сільської ради Володимирецького (на даний час Вараського) району Рівненської області. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина - земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Балаховицької сільської ради Володимирецького (на даний час Вараського) району загальною площею 0,78 га та 2,03 га. Вказану спадщину він прийняв як спадкоємець за законом, однак спадкову справу оформити не зміг, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку виданий після смерті власника. В даний час у оформленні спадщини в органах державного нотаріату йому відмовлено. Просить визнати за ним право власності, оскільки підтвердити свої спадкові права не має можливості, окрім як в судовому порядку. Також просив розглянути справу без його участі. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду 01.05.2024 року. Ухвалою суду від 04.06.2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, надали суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст. 279 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 17 від 06.11.1999 року. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, що складається, зокрема, із земельних ділянок площею 0,58 га, 0,20 га, 0,54 га, 0,81 га, 0,68 га для ведення особистого селянського господарства на території Балаховицької сільської ради Володимирецького району (нині Полицької сільської ради Вараського району) Рівненської області. Про те, що вказані земельні ділянки належали спадкодавцю, свідчать копії державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 334601, серія ЯБ № 334553видані 28 грудня 2005 року відповідно. На час відкриття спадщини після [PERSON] діяли положення щодо спадкування Цивільного кодексу 1963 року. Згідно із ч.2 статті 524 ЦК 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Заповіт відсутній. Згідно із ч.1 статті 529 Цивільного кодексу 1963 р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Отже, як син спадкодавця [PERSON] є спадкоємцем першої черги. Факт родинних відносин позивача та спадкодавця підтверджується свідоцтвом про народження позивача серія [NUMBER] , з якого вбачається, що батьком позивача є [PERSON] . У відповідності до статті 548 ЦК 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, зокрема, фактично вступив в управління або володінні спадковим майном. Як спадкоємець за законом, позивач [PERSON] спадщину прийняв, оскільки фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, забрав документи батька, у тому числі державні акти, та фактично став користуватись належним йому майном. Згідно роз`яснення Володимирецької державної районної нотаріальної контори №606/01-16 від 26.04.2024 вбачається, що оформити спадкові права на земельну ділянку через нотаріальну контору [PERSON] , не має можливості, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки видані після смерті [PERSON] .. Рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом також встановлено, що спадкування майна [PERSON] , здійснюється за законом, оскільки заповіт покійним не складався. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Статті 1216, 1297 Цивільного кодексу України передбачають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Однак, видача державного акту після смерті спадкодавця не спростовує факту наявності у нього права власності на ці земельні ділянки і не може бути підставою позбавлення права спадкоємця на спадкове майно. Спадкодавець фактично мав у власності спірні земельні ділянки на підставі сертифікату на земельну частку (пай). Зокрема, як це вбачається з пунктів 16, 17 розділу Х Перехідні положення Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за життя [PERSON] , набув право власності на земельні ділянки, яке підтверджувалось відповідними сетифікатами, які в подальшому на підставі розпорядження голови Володимирецької районної державної адміністрації № 361 від 09.11.2005 року були замінені Державними актами. При цьому, [PERSON] , є спадкоємцем майна [PERSON] , за законом першої черги, і прийняв спадщину у зв`язку з чим його позов підлягає задоволенню. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов [PERSON] визнано відповідачами, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Як вбачається зі ст.205 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Прийняття такого рішення можливе і у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до положень ч.3 ст.200 ЦПК України. Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить. Враховуючи викладене,

Outcome: approved