Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та самостійного виховання дитини батьком, посилаючись на те, що 31 серпня 2007 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного проживання в сім`ї народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Після повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України, сторони в березні 2022 року разом з дітьми переїхали проживати в м. Могилів-Подільський, Вінницької області. Подружнє життя не склалося, почалися конфлікти, відповідач на даний час проживає з іншим чоловіком в м. Сєвєродонецьку Луганської області, куди вона виїхала в квітні 2022 року. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 22 червня 2023 року шлюб було розірвано. Донька [PERSON] на даний час навчається за кордоном. Мати спілкується з сином по телефону вкрай рідко, не бажає приймати участь у вихованні сина. Позивач створив всі належні умови для проживання та нормального розвитку сина, його гармонійного розвитку. Однак в подальшому виникають обставини необхідності оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується одним із батьків, також питання щодо переміщення батька та дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із дитиною. А тому позивач вимушений звернутися до суду, просить визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , з самостійним, без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері, вихованням [PERSON] свого малолітнього сина [PERSON] . Позивач [PERSON] та його представник адвокат Сердечнюк М.В. в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву, де зазначила, що просить розгляд справи проводити у їх відсутність, позовні вимоги підтримує, та просить задовольнити позов, не заперечує щодо винесення заочного рішення. А також просила не допитувати в судовому засіданні неповнолітнього сина позивача [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з тим, що дитині лише сім років, на території України діє воєнний стан і позивач хвилюється за життя сина та його психологічний стан. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Оскільки від неї не надійшла заява про розгляд справи у її відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Представник служби у справах дітей Могилів-Подільської міської ради Вінницької області в судове засідання не з`явився, подала до суду заяву, де зазначила, що просить розглянути справу у її відсутність, рішення прийняти на розгляд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 22 червня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). У висновку Органу опіки та піклування Могилів-Подільської міської ради від 27 липня 2023 року зазначено, що виконавчий комітет Могилів-Подільської міської ради, обстеживши матеріально-побутові умови проживання дитини, ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення, вважає доцільним визначення місця проживання дитини малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, в заяві, поданій до суду представник органу опіки і піклування Могилів-Подільської міської ради зазначила про прийняття рішення на розсуд суду (а.с. 9-12). Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За статтею 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (стаття 160 СК України). За частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.161 СК України суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який проживає разом з батьком, позивачем у справі. Відповідачка - мати дитини, проживає окремо. Звертаючись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, позивач вказує на те, що вихованням дитини, займається лише він, а тому очевидно, що місце проживання сина має бути визначено з батьком. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи, вищенаведене суд, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з батьком. При цьому, суд звертає увагу на те, що визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на його взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для визначення самостійного, без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері, виховання [PERSON] свого малолітнього сина [PERSON] . У зв`язку з наведеним, оскільки дитина проживає разом з батьком, батько довів свою можливість утримувати сина, належність виконання своїх обов`язків, належність умов проживання, суд вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial