Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дочкою повноліття, посилаючись на те, що позивачка перебуває у шлюбі з [PERSON] , з яким спільно не проживають тривалий час. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину. Неповнолітня донька [PERSON] проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно відмовляється надати кошти на утримання спільної дитини. Відповідач працездатний, офіційно працевлаштований, здатний надавати фінансову допомогу інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. На підставі вище викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. 24 липня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме договору про надання правничої допомоги №6/02-2024 ПДФ від 27.02.2024 року, платіжну інструкцію про оплату наданих послуг позивачем, виписку про зарахування коштів на рахунок адвоката. 24 липня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про зміну місця проживання або місцезнаходження позивачки, яка змінила адресу свого проживання. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі, наполягала на його задоволенні. Просила суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 8\~000 гривень. Відповідач у судовому засіданні не заперечував щодо стягнення аліментів, про те не погодився з сумою витрат на правничу допомогу, вважає її явно завищеною. Також зазначив, що він матеріально допомагав позивачу до подання позову, а після написав заяву за місцем роботи про добровільну сплату аліментів на утримання дитини, і відповідні відрахування із заробітної плати вже були здійснені за травень та червень 2024 року. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони 22.01.2011 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.17). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 19.04.2011, сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Судом встановлено, що на даний час дитина проживає з матір`ю, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2024/002138397 за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] підтверджується заявою про зміну місця проживання. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір і строки виплати аліментів, між позивачем і відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, при визначенні частки доходу відповідача, яка підлягає стягненню як аліменти, суд, враховуючи, що [PERSON] є працездатним, офіційно працює, позов визнав у повному обсязі, а також те, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, виходячи з принципу розумності і справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дочкою повноліття. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином,\~у зв`язку\~із викладеним,\~аналізуючи зібрані\~у справі\~докази та\~вимоги чинного\~законодавства,\~враховуючи обставини\~справи,\~а також\~те,\~що відповідач\~визнав позов\~повністю,\~суд дійшов\~висновку про\~те,\~що позовні\~вимоги ґрунтуються\~на законі,\~підтверджуються зібраними\~у справі\~доказами і\~не порушують\~прав та\~інтересів третіх\~осіб,\~тому позов\~є обґрунтованим\~і підлягає\~задоволенню. Так як задоволена основна вимога позивача, яка була звільнена від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно положень ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Представником позивача було заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 гривень. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем було надано Договір про надання правничої допомоги №6/02-2024 ПДФ від 27.02.2024 року, платіжну інструкцію про оплату наданих послуг позивачем на суму 3500 гривень, виписку про зарахування коштів на рахунок адвоката у розмір 3500 гривень. Виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи, думку відповідача, суд дійшов висновку, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 3500,00 грн. Так, суд враховує, що позивачем не було надано детального розрахунку понесених позивачем витрат на правничу допомогу. Надано лише докази щодо фактичного перерахування грошових коштів на суму 3500 гривень за послуги правової допомоги. Також суд враховує специфіку спірних правовідносин, які є «типовими» і не потребують додаткових зусиль адвоката при підготовці до розгляду справи і написанні відповідних процесуальних документів. Крім того, відповідач у судовому засіданні не заперечував щодо позовних вимог. За такого,з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3\~500 гривень 00 копійок, які підтвердженні матеріалами справи.

Outcome: approved