Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернувся в суд із наведеним позовом до [PERSON] , мотивуючи тим, що 24.02.2003 року, він зареєстрував шлюб з відповідачем у Брустурівській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис №2. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Позивач ствердив, що спільне життя з відповідачем не склалося після десяти років подружнього життя через відсутність взаєморозуміння між ними, розбіжностей поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства та проявів подружньої зради зі сторони [PERSON] . Шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство не ведеться. На цей час шлюб носить формальний характер. За таких обставин збереження шлюбу є недоцільним, а його розірвання відповідає інтересам позивача. У зв`язку із наведеним позивач просив розірвати шлюб зареєстрований 24.02.2003 року у Брустурівській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області, про що зроблено актовий запис №2, неповнолітніх дочок залишити проживати з відповідачем [PERSON] . Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Позиція учасників в судовому засіданні. Позивач та представник позивача висловив доводи аналогічні позовній заяві. Категорично наполягав на розірванні шлюбу, оскільки між сторонами втрачено взаєморозуміння, почуття любові та взаємоповаги. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, ствердила, що також непроти розірвати шлюб. Проте категорично не погодилася з доводами позивача, щодо підстав розірвання шлюбу. Зазначила, що жодної зради з її сторони не було. Навпаки, вважає, що саме позивач її зраджує, та вчиняє щодо неї насильство. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 12.06.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду на 29.07.2023 року. Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі № 347/1317/24 відповідача [PERSON] (а.с. 16). Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони зареєстрували шлюб 24 лютого 2003 року у Брустурівській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 (а.с. 5). Відповідно до копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.4-5). Згідно з довідкою, виданою Шешорським старостинським округом Косівської міської ради, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак на даний час не підтримують стосунків. Позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, про, що однозначно і категорично ствердив у тексті позовної заяви. Відповідач [PERSON] позов визнала та підтримала вимогу щодо розірвання шлюбу. Беручи до уваги взаємостосунки, що склалися між подружжям, небажання позивача надалі підтримувати сімейні взаємовідносини, а також те, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, згоду відповідача щодо розірвання шлюбу, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо вимоги позивача про залишення проживання малолітніх дітей з відповідачем, то суд доходить такого висновку. В позовній заяві позивач [PERSON] просив неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишити проживати з відповідачем [PERSON] . Згідно зі ст. 141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч.2 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Наведені норми у своїй сукупності вказують на те, що місце проживання дитини, яка не досягла 14 років визначається за згодою батьків та самої дитини, і лише у разі не досягнення ними згоди з цього питання, спір між батьками може бути вирішений судом або органом опіки та піклування. Разом з тим, суд звертає увагу на відсутність у позовній заяві аргументів щодо наявності між сторонами будь-якого спору з приводу визначення місця проживання їхніх неповнолітніх дітей, а також відсутність доказів на підтвердження наявності цієї обставини, а тому суд не розглядає викладене у прохальній частині позовної заяви прохання позивача про залишення на проживання з матір`ю неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] як позовну вимогу. Щодо розподілу судових витрат. З огляду на те, що позивач не ставив вимог про відшкодування з відповідача на його користь сплаченого судового збору, суд вважає за потрібне судові витрати залишити за позивачем. На підставі наведеного,

Outcome: partial