Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що із відповідачем проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від даних відносин у них народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2021 року по справі № 396/332/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини призначених судом у зв`язку з визначенням місця проживання дитини з батьком, про призначення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частки з всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 18 березня 2021 року та до повноліття дитини. Крім того, рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2023року з неї на користь відповідача стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 18 березня 2021 року по 31 січня 2023 року включно в розмірі 71 793,40 грн. Позивач зазначає, що з моменту стягнення з неї за рішеннями суду аліментів та неустойки(пені) в її майновому стані відбулися зміни - вона самостійно утримую та виховую трьох малолітніх дітей. З метою дотримання балансу інтересів всіх чотирьох дітей, кожен з яких має право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, просить суд зменшити розмір стягнутих аліментів на утримання сина [PERSON] . Ухвалою від 05.04.2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 02.07.2024 року від представника відповідача адвоката Єльнікової Н.О. до суду надійшла заява в якій вона просить відмовити в задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що у позивача з часу винесення рішення про стягнення з неї аліментів на утримання сина покращилося матеріальне становище, зокрема позивач придбала житло у м. Дніпро. До заяви подала копії документів на обгрунтування своїх заперечень та просила долучити їх до матеріалів справи. Ухвалою суду від 25.04.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, що підтверджується підписом у розписці про вручення судової повістки про виклик до суду (а.с.61), про причини неявки не повідомила, з заявами та клопотаннями до суду не зверталася. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Єльнікова Н.О. в судове засідання не з`явилися, представник подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача. Позовні вимоги не визнають, просять відмовити у їх задоволенні. Враховуючи, що сторони, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від даних відносин у них народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Новоукраїнським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що 10 жовтня 2017 року зроблено відповідний актовий запис № 187 (а.с.30). Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 16 червня 2021 року по справі № 396/332/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини призначених судом у зв`язку з визначенням місця проживання дитини з батьком, про призначення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частки з всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 18 березня 2021 року та до повноліття дитини (а.с. 15-19). Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2023 року з позивача на користь відповідача стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 18 березня 2021 року по 31 січня 2023 року включно в розмірі 71 793,40 грн (а.с.8-14). За вище вказаними рішеннями Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області відкритті виконавчі провадження Новоукраїнським відділом державної виконавчої служби у Новоукраїнському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (а.с.20-21,22-23). Як вбачається з матеріалів справи позивачка записана матір`ю трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.27), [PERSON] , [INFO] (а.с.28), [PERSON] , [INFO] (а.с. 29), [PERSON] , [INFO] (а.с.30). Згідно Витягу з реєстру територіальної громади позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.24,25,26, 31). З копії акта обстеження житлово-побутових умов від 14.03.2024 року вбачається, що позивачка разом з дітьми зареєстрована та проживає за вищевказаною адресою. Умови проживання задовільні в наявності необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дітей створені належні умови, окремі кімнати, спальні місяця, куточок для навчання, для кожної дитини шафа для одягу, сезонний одяг та взуття. Стосунки в сім`ї доброзичливі, між матір`ю та дітьми існує взаємозв`язок та повага, мати в повній мірі займається вихованням та утриманням своїх дітей, цікавиться навчанням, їх здоров`ям, та всебічним розвитком. Загальний дохід родини 15 000 грн (а.с.32). Рішенням виконавчого комітету Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області № 18 від 25.01.2021 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] , 1991 року народження (а.с.50). Згідно довідки Новоукраїнського відділу державної виконавчої служби у Новоукраїнському районні Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у відділі на виконанні перебуває виконавчий лист № 396/353/23 від 12.06.2023 року про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з [PERSON] в розмірі 71 793 грн. Залишок боргу 71 433,40 грн та виконавчий збір 7139,34 грн (а.с.51). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна суб`єкта, встановлено, що 02.06.2023 року [PERSON] набула права власності на квартиру площею 68 кв.м в м. Дніпро (а.с. 52-54). Згідно Витягу з ЄРДР № кримінального провадження 12024121080000156 від 02.04.2024 року внесено відомості про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України (а.с.55). На підставі статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до положення статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Частинами 1 та 2 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частин 1-3 статті 181СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. Так, позивач, пред`являючи вимогу про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування позовних вимог вказала, що в її житті змінилися обставини, що впливають на визначений рішенням суду розмір аліментів, оскільки вонасамостійно утримую та виховую трьох малолітніх дітей. Проаналізувавши наведені норми СК України, та, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до переконання про відсутність обставин, що вказували б на погіршення матеріального стану позивача. Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення її майнового стану, оскільки матеріалами справи встановлено, що на момент винесення рішення суду про стягнення з неї аліментів на утримання сина [PERSON] та пені за прострочення сплати аліментів на її утриманні, перебували троє неповнолітніх дітей. Тобто, з моменту винесення рішення суду про стягнення аліментів від 16.06.2021 року у позивача будь-яких змін майнового чи сімейного стану не відбулося. Натомість матеріалами справи встановлено, що матеріальний стан позивачки порівняно з 2021 роком покращився, у червні 2023 року набула право власності на квартиру, оціночна вартість якої 1 358 100,00 грн (а.с.52), що спростовує те, що її матеріальний стан значно погіршився. Перебування на утриманні позивача малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд зауважує, що це не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів без доведення погіршення майнового становища позивача. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2021 року у справі № 554/3355/20. Будь-яких доказів щодо перебування позивача у важкому матеріальному становищі до справи ним не надано. Суд бере до уваги, що розмір аліментів частина на сина [PERSON] відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з посиланням позивача на наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей без доведення погіршення її майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення та суперечитиме його інтересам. Крім того, позивач не надала суду жодні докази її матеріального стану та розміру її доходів. Враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про зменшення розміру аліментів, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed