Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Суслов Максим Євгенійович, про визнання недійсним (фраудаторним) договору, скасування рішення про державну реєстрацію та поновлення державної реєстрації права власності. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2023 року, ухваленим по справі №199/7858/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, позов задоволено частково та визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки «HYUNDAI»,модель ACCENT, тип - загальний легковий седан, VІN - код [NUMBER] , рік випуску - 2014, колір - червоний, реєстраційний номер [NUMBER] ; стягнуто з відповідача - [PERSON] на користь позивача - [PERSON] грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу - автомобіля марки «HYUNDAI», модель ACCENT, тип - загальний легковий седан, VІN - код [NUMBER] , рік випуску - 2014, колір - червоний, реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 136 164 (сто тридцять шість тисяч сто шістдесят чотири) грн. 83 коп., а також суму судових витрат. Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2023 року, ухваленим по справі №199/7858/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.. 08.06.2022\~року позивачка\~звернулася до\~приватного виконавця\~виконавчого округу\~Дніпропетровської області\~Осельського Є.С.\~із заявою\~про примусове\~виконання рішень\~на підставі\~виконавчих листів,\~виданих 29.05.2023\~року Амур-Нижньодніпровським\~районним судом\~м.Дніпропетровська,\~про стягнення\~з [PERSON] \~заборгованості у\~розмірі 136164,\~83\~грн.\~-\~компенсації замість\~частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності, у розмірі вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу; 11039,64 грн. розмір судових витрат; та 1000,00 грн. розмір додаткових судових витрат на правничу допомогу. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Осельським Є.С. 08.06.2023 року було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень №71989951, №71990480 та №71989535, які були об`єднанні у зведене виконавче провадження №7199047. 29.06.2023 року від приватного виконавця надійшла відповідь на адвокатський запит адвоката Корольова Д.О., в якій зазначено про те, у боржника відсутнє нерухоме та рухоме майно, яке підлягає державній реєстрації. Однак, на момент розгляду цивільної справи №199/7858/22 за [PERSON] було зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 08.03.2023 року №325187903. 25.04.2023\~року [PERSON] \~здійснив відчуження\~квартири [ADDRESS] , на користь своєї матері [PERSON] , шляхом укладення договору дарування №849 від 25.04.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Сусловим М.Є., із метою уникнення виконання судових рішень. Таким чином, станом на дату відчуження нерухомого майна відповідачу [PERSON] було відомо про ухвалені судові рішення по цивільній справі №199/7858/22 про поділ майна подружжя, тому, на думку позивача, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання зазначеного судового рішення, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, а отже оспорюваний правочин є фраудаторним, тобто вчиненим на шкоду кредитору. Також, у травні 2019 року [PERSON] здійснив відчуження автомобіля марки «HYUNDAI», модель ACCENT, тип - загальний легковий седан, VІN - код [NUMBER] , рік випуску - 2014, колір - червоний, реєстраційний номер [NUMBER] , який був об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Позивачка зазначає, що на момент здійснення відчуження [PERSON] спірної квартири, зобов`язання щодо виплати грошової компенсації [PERSON] замість її частки у праві спільної сумісної власності, не виконано. Тому, посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд: -визнати недійсним (фраудаторним) договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , посвідчений 25.04.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим Максимом Євгенійовичем, зареєстрованого в реєстрі за №849. -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67334441 від 25.04.2023 року, 14:13:32, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Суслова Максима Євгенійовича (запис про право власності на квартиру [ADDRESS] ), та поновити державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Також, позивачка просила стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. Представник відповідача [PERSON] адвокат Нестеченко Д.С. надав до суду відзив, у якому заперечував стосовно обставин, викладених у позові, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 11.02.2022 року. Зазначена квартира була подарована [PERSON] його матір`ю [PERSON] , яка була власником даного нерухомого майна. Згодом [PERSON] вимагала відповідача повернути їй житло, тому 25.04.2023 року [PERSON] здійснив відчуження квартири [ADDRESS] , на користь своєї матері [PERSON] , шляхом укладення договору дарування №849 від 25.04.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Сусловим М.Є.. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2023 року, ухваленим по справі №199/7858/22, із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 147\~204,27 гривень. Виконавчий лист був направлений на виконання за місцем роботи відповідача, а тому із червня 2023 вказане рішення суду виконувалося у встановленому законом порядку. У січні 2024 року відповідачем у добровільному порядку сплачена повністю заборгованість у виконавчому провадженні №7199047, а тому він не ухилявся від сплати заборгованості, що підтверджується довідками приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Є.С., звітами про здійснення відрахування та виплати за місцем роботи відповідача. Вважає, що договір дарування квартири від 25.04.2023 року за №849, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Сусловим Максимом Євгеновичем, не можна кваліфікувати як фраудаторний, тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, у якому наполягав на задоволенні позову, зазначивши обставини, аналогічні викладеним у позовній заяві. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та додатково пояснила, що відповідач [PERSON] почав сплачувати суму заборгованості лише після звернення з даним позовом до суду. У добровільному порядку рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 12.04.2023 року не виконувалося, а тому вважає, що відповідач навмисно здійснив відчуження квартири, з метою уникнення виконання вказаного рішення. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та доповнив, що на момент звернення із позовом до суду заборгованість за виконавчим листом існувала та виплати частково почали здійснюватися лише після подачі позову. Станом на 29.06.2023 року грошові кошти з [PERSON] не були стягнуті та звернення із даним позовом до суду було актуальним. Дійсно, у січні 2024 відповідач повністю виконав судове рішення, однак предметом спору є не сплата коштів за виконавчим листом, а укладання 25.04.2023 договору (відчуження) квартири з метою уникнення від виконання рішення суду від 12.04.2023, оскільки даний договір був укладений відразу після ухвалення судом рішення. Просив визнати недійсним (фраудаторним) вказаний договір дарування квартири [ADDRESS] , укладений 25.04.2023 року між [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та пояснив, що він не ухилявся від виконання рішення суду та виконавчий лист був направлений на виконання за місцем його роботи і з червня 2023 року уже здійснювалися виплати. По мірі можливості він сплачував позивачці кошти та у січні 2024 року розрахувався повністю. Договір дарування уклав на користь своєї матері саме на її вимогу, оскільки у 2022 році вона подарувала [PERSON] цю квартиру, а він лише матері її повернув. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову через відсутність для цього правових підстав, оскільки на теперішній час рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2023 року по справі №199/7858/22 виконано у повному обсязі, примусове стягнення шляхом звернення стягнення на будь-яке майно в рамках виконавчого провадження не проводилося. Права позивачки жодним чином через укладання договору дарування від 25.04.2023 року не порушувалися. Рішення суду від 12.04.2023 року відповідач почав виконувати відразу, виконавчий лист був направлений за місцем його роботи та починаючи з червня 2023 року проводилися виплати. З роботи відповідач не звільнявся, від виконання рішення суду не ухилявся. Окрім стягнення коштів із заробітної плати, відповідач частинами перераховував кошти позивачці та у січні 2024 року розрахувався повністю. На теперішній час позивачка жодним чином не має будь-якого відношення до даної квартири, вона не є кредитором відповідачів, боргові зобов`язання відсутні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Суслов М.Є. у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2023 року, ухваленим по справі №199/7858/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, позов задоволено частково та визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб - автомобіль марки «HYUNDAI»,модель ACCENT, тип - загальний легковий седан, VІN - код [NUMBER] , рік випуску - 2014, колір - червоний, реєстраційний номер [NUMBER] ; стягнуто з відповідача - [PERSON] на користь позивача - [PERSON] грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності, у розмірі вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу - автомобіля марки «HYUNDAI», модель ACCENT, тип - загальний легковий седан, VІN - код [NUMBER] , рік випуску - 2014, колір - червоний, реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 136 164 (сто тридцять шість тисяч сто шістдесят чотири) грн. 83 коп., а також суму судових витрат. Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.04.2023 року, ухваленим по справі №199/7858/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.. 08.06.2022 року позивачка звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Є.С. із заявою про примусове виконання рішень на підставі виконавчих листів, виданих 29.05.2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 136164, 83 грн. - компенсація замість частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності, у розмірі вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу; 11039,64 грн. розмір судових витрат; та 1000,00 грн. розмір додаткових судових витрат на правничу допомогу. Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Євгена Сергійовича від 29.06.2023 року за №3170, на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області перебуває зведене виконавче провадження №71990047, до складу якого входять: ВП №71989535 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 29.05.2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, по справі №199/7858/22, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп.; ВП №71989951 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 29.05.2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, по справі №199/7858/22, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності у розмірі вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу - автомобіля марки «HYUNDAI», модель ACCENL, тип - загальний легковий седан, VIN - код [NUMBER] , рік випуску - 2014, колір - червоний, реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 136164 грн. 83 коп.; ВП №71990480 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 29.05.2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, по справі №199/7858/22, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1361 грн. 64 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9678 грн. 00 коп., а всього - 11039 грн. 64 коп.. Також, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Осельським Є.С. зазначено про те, що у боржника відсутнє нерухоме та рухоме майно, яке підлягає державній реєстрації (а.с.9). [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартири від 11.02.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Сусловим М.Є., реєстраційний №443. Зазначена квартира була подарована [PERSON] його матір`ю [PERSON] , яка була власником даного нерухомого майна (а.с.72). 25.04.2023 року [PERSON] здійснив відчуження квартири [ADDRESS] , на користь своєї матері [PERSON] , шляхом укладення договору дарування №849 від 25.04.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Сусловим М.Є. (а.с.71). Положеннями Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша, друга та третя статті 202 ЦК України) дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч.ч. 2 та 3 ст. 13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (у тому числі й дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК, необхідно урахувати, що: 1) відповідач відчужив майно після ухвалення рішення про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Водночас, за висновками правового висновку Великої палати ВС, викладеного у постанові від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, будь-який правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Із урахуванням зазначеного вище правового висновку Великої Палати Верховного Суду, позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена в ст. 234 ЦК, так і інша, наприклад, передбачена у ст. 228 ЦК. У свою чергу, позивачкою не надано жодного доказу, який би вказував на наявність очевидної недобросовісності та зловживання правами стосовно укладення договору дарування, тож посилання на ці обставини є непідтвердженими. Саме посилання на те, що [PERSON] відчужено належну йому квартиру на користь його матері [PERSON] з метою уникнення виконання судових рішень, без підтвердження будь-якими доказами та без достатніх на те підстав, не є достатнім для висновку про очевидну недобросовісність та умовою для визнання договору дарування недійсним. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір дарування укладено у письмовій формі, з додержанням вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договір підписаний обома сторонами, що підтверджує відповідність договору внутрішній волі сторін та вимогам законодавства, що звичайно ставляться до них. Закон України «Про виконавче провадження» покладає на виконавця обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами. Згідно з п. 2 Розділу 10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, при виконанні в примусовому порядку виконавчих документів про стягнення сум коштів, що перевищують п`ять мінімальних розмірів заробітної плати, виконавець у першу чергу перевіряє наявність коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей боржника шляхом направлення відповідних запитів, а також перевіряє майновий стан боржника. Відповідно ч. 7 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Так,\~рішенням суду\~від 12.04.2023\~року,\~ухваленим по\~справі №199/7858/22,\~із [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] стягнуто\~147\~204,27\~гривень,\~із яких\~ 136164,\~83\~грн.\~-\~компенсації замість\~частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності, у розмірі вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу; 11039,64 грн. розмір судових витрат; та 1000,00 грн. розмір додаткових судових витрат на правничу допомогу. Мінімальна заробітна плата із 01.01.2023 по 31.12.2023 становила 6700 грн., із 01.01.2024 по 31.03.2024 7100 грн. та із 01.04.2024 по 31.12.2024 8000 грн.. Таким чином, станом на час відкриття виконавчих проваджень за виконавчими листами, виданими на виконання вищевказаного рішення суду, сума стягнення могла бути погашена без реалізації нерухомого майна, оскільки вона хоч і перевищувала розмір 20 мінімальних заробітних плат (136\~000) грн., однак різниця є незначною та стягнення здійснювалося із заробітної плати. Згідно із частиною першою статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Судом також\~встановлено та\~підтверджується матеріалами\~справи,\~що виконавчий\~лист був\~направлений за\~місцем роботи\~відповідача [PERSON] \~та починаючи\~з червня\~2023\~року проводилися\~виплати,\~що підтверджується\~звітами про\~здійснені відрахування\~та виплати\~ТОВ «Фоксгруп-Дніпро»\~за період\~ з\~01.06.2023\~року по\~31.12.2023\~року (т.2,\~а.с.6,7,10,12,23,26,29),\~платіжною інструкцією\~№9\~від 16.11.2023\~року (т.2,\~а.с.8),\~платіжною інструкцією\~№10\~від 16.11.2023\~року (т.\~2,\~а.с.9),\~платіжною інструкцією\~№10\~від 23.01.2024\~року (т.2,\~а.с.11),\~платіжною інструкцією\~№11\~від 16.11.2023\~року (т.2,\~а.с.13),\~платіжною інструкцією\~№3\~від 13.12.2023\~року (т.2,\~а.с.14),\~платіжною інструкцією\~№5\~від 18.07.2023\~року (т.2,\~а.с.20),\~платіжною інструкцією\~№3\~від 18.07.2023\~року (т.2,\~а.с.21),\~платіжною інструкцією\~№4\~від 18.07.2023\~року (т.2,\~а.с.22),\~платіжною інструкцією\~№2\~від 15.08.2023\~року (т.2,\~а.с.24),\~платіжною інструкцією\~№3\~від 15.08.2023\~року (т.2,\~а.с.25),\~платіжною інструкцією\~№3\~від 16.10.2023\~року (т.2,\~а.с.27),\~платіжною інструкцією\~№1\~від 16.10.2023\~року (т.2,\~а.с.28),\~платіжною інструкцією\~№16\~від 07.09.2023\~року (т.2,\~а.с.30),\~платіжною інструкцією\~№17\~від 07.09.2023\~року (т.2,\~а.с.31). З роботи відповідач не звільнявся, від виконання рішення суду не ухилявся. Окрім стягнення коштів із заробітної плати, відповідач частинами перераховував кошти позивачці та у січні 2024 року розрахувався повністю, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №8 від 17.01.2024 року (т.2,а.с.15), квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 07.11.2023 року (т.2, а.с.16), квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 13.09.2023 року (т.2, а.с.17), квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 28.07.2023 року (т.2, а.с.18), квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки від 13.12.2023 року (т.2, а.с.19). Крім цього, 07.08.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Осельським Є.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №71989535 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 29.05.2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, по справі №199/7858/22, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. 00 коп. (а.с.190-192). 20.02.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Осельським Є.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №71990480 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 29.05.2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, по справі №199/7858/22, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1361 грн. 64 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9678 грн. 00 коп., а всього - 11039 грн. 64 коп. (а.с.183-185). Також, 20.02.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Осельським Є.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №71989951 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого 29.05.2023 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, по справі №199/7858/22, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності у розмірі вартості відчуженого майна, а саме транспортного засобу - автомобіля марки «HYUNDAI», модель ACCENL, тип - загальний легковий седан, VIN - код [NUMBER] , рік випуску - 2014, колір - червоний, реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 136164 грн. 83 коп. (а.с.186-189). Таким чином, відповідачем [PERSON] у повному обсязі виконано рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2023 року, ухваленим по справі №199/7858/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна. Як вбачається з матеріалів справи, жодних дій щодо ухилення від виконання рішення суду відповідачем [PERSON] не здійснено. Підставою звернення до суду були лише міркуванням та припущеннями позивача, що даний договір дарування вчинений із метою ухилення від виконання рішення, однак дана обставина жодним чином не підтверджується. Як висновок, дійсно, договір дарування від 25.04.2023 року був укладений після ухвалення судового рішення, однак судове рішення виконувалося у законному порядку відповідно до вимог ст.ст. 68-70 ЗУ «Про виконавче провадження», стягнення проводилося приватним виконавцем відповідно до вимог діючого законодавства у першу чергу на грошові кошти (заробітну плату). Оскільки виконавчий лист позивачу [PERSON] без виконання не повертався, після пред`явлення виконавчого листа до приватного виконавця для виконання жодних підстав для звернення стягнення на майно не існувало. Усі обґрунтування позову зведені лише до припущень позивача та її представника, жодних доказів до суду не було надано. Отже, позивачем не підтверджено порушення відповідачами основних принципів цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності, а також перевищення ними своїх цивільних прав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. За приписом частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 статті 13 та частиною 1 статті 81ЦПК України визначено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Оскільки позивачкою не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами наявності обставин, із якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, факту порушення їх прав чи інтересів з боку відповідачів укладенням спірного договору, а також того, що в момент вчинення правочину стороною (сторонами) не додержано встановлених статтею 203 ЦК України вимог, враховуючи положення статті 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed