Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

[PERSON] \~(далі\~-\~позивач)\~звернувся до\~Чорнобаївського районного\~суду Черкаської\~області з\~позовом до\~ПАТ "АрселорМіттал\~Кривий Ріг"\~(далі\~-\~відповідач)\~про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 22 лютого 1999 року сталась дорожньо-транспортна пригода на трасі Кіровоград Кривий Ріг в районі с. Гурівка за участю автомобіля марки "Nissan" д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , пасажиром якого був позивач, автомобіля марки "Peugeot Partner", під керуванням водія [PERSON] , що належав ВАТ "Криворіжсталь", правонаступником якого є ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" (відповідач). Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим переніс кілька операцій. Висновками МСЕК від 18 серпня 1999 року позивачу була встановлена II група інвалідності, від 20 вересня 2000 року підтверджено II групу інвалідності, від 1 вересня 2006 року встановлено III групу інвалідності, а з 01 серпня 2013 року встановлено II групу інвалідності безтерміново. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 1 червня 2000 року встановлено вину підприємства в каліцтві позивача. Послідуючими рішеннями того ж суду ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача грошові суми щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку за період з 18 серпня по 1 вересня 2000 року, з 1 вересня 2000 року по 1 серпня 2003 року. На підставі висновку Обласного КЗ "Бюро судово-медичної експертизи" (м. Дніпропетровськ) від 17 вересня 2009 року № 127, яким позивачу було встановлено стійку втрату профпрацездатності у розмірі 30%, ухвалено рішення Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 8 липня 2010 року, яким стягнуто з відповідача по 1073,90 гривень щомісячно з 1 лютого 2010 року в рахунок відшкодування втраченого заробітку. Висновком судово-медичної експертизи від 6 серпня 2014 року за № 33-к встановлено 60% втрати професійної працездатності та визначено потребу в санаторному лікуванні. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 22 вересня 2014 року відкореговано розмір щомісячних виплат з урахуванням збільшення відсотку втрати профпрацездатності з 30% до 60% та стягнуто з відповідача по 3011,34 гривень щомісячно з 1 серпня 2014 року. Рішенням Чорнобаївського районного суду від 15 червня 2018 року стягнуто з відповідача грошову суму у розмірі 3874,50 гривень у рахунок ненарахованих і невиплачених сум у відшкодування втраченого заробітку за період з 01 січня 2018 року до 01 квітня 2018 року. З 01 квітня 2018 року розмір щомісячних витрат, що належить позивачу у рахунок відшкодування втраченого заробітку становить 9195,42 гривень. Рішенням Чорнобаївського районного суду від 24 вересня 2019 року стягнуто з відповідача грошову суму 3335,18 гривень у рахунок ненарахованих і невиплачених сум у відшкодування втраченого заробітку за період з 01 січня 2019 року до 01 квітня 2019 року. Рішенням Чорнобаївського районного суду від 01 червня 2020 року стягнуто з відповідача грошову суму 2716,30 гривень у рахунок ненарахованих і невиплачених сум у відшкодування втраченого заробітку за період з 01 січня 2020 року до 01 березня 2020 року. Рішенням Чорнобаївського районного суду від 22 квітня 2021 року стягнуто з відповідача грошову суму 9041,02 гривень у рахунок ненарахованих і невиплачених сум у відшкодування втраченого заробітку за період з 01 вересня 2020 року до 01 березня 2021 року. Рішенням Чорнобаївського районного суду від 27 березня 2023 року стягнуто з відповідача грошову суму 20912,55 гривень у рахунок ненарахованих і невиплачених сум у відшкодування втраченого заробітку за період з 01 грудня 2021 року до 01 березня 2023 року. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача 9379,33 гривень у рахунок ненарахованих і невиплачених сум у відшкодування втраченого заробітку за період з 01 січня 2024 року по 01 червня 2024 року та стягувати по 19749,68 гривень щомісячно у рахунок відшкодування втраченого заробітку внаслідок каліцтва, починаючи з 01 червня 2024 року. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У судове засідання сторони не викликалися. Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, відповідно до змісту якого останній вважав даний позов безпідставним, таким, що не ґрунтується на нормах діючого в Україні законодавства та не підлягає до задоволення. Зокрема, посилаючись на судову практику (ухвали ВССУ від 23 травня 2012 року у справі № 6-742св12, від 25 грудня 2013 року у справі № 6-42620св13), у разі заявлення такої вимоги на підставі ч. 2 ст. 1208 ЦК України підлягає з`ясуванню як потерпілому вперше було визначено розмір відшкодування: виходячи з середньої заробітної плати за займаною на час завдання шкоди посадою, чи виходячи з мінімальної заробітної плати, і в залежності від встановлених обставин, суд повинен зробити висновок, щодо наявності підстав для збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Вказував, що вперше позивачу визначено розмір відшкодування, виходячи саме із середньої заробітної плати згідно із займаною ним посадою на час завдання шкоди, а не з мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим підстави для перерахунку розміру відшкодування та стягнення заборгованості відсутні. В зв`язку з викладеним просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки сторонами не направлено на адресу суду клопотань про інше. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. 22 лютого 1999 року з вини водія автомобіля "Peugeot Partner" д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , належного ВАТ "Криворіжсталь", правонаступником якого є ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", сталась дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивач як пасажир автомобіля марки "Nissan" д.н.з. [NUMBER] , що також був учасником дорожньо-транспортної пригоди, отримав тілесні ушкодження, в зв`язку з чим переніс кілька операцій. Висновком МСЕК від 18 серпня 1999 року позивачу було встановлена II група інвалідності, 20 вересня 2000 року підтверджено II групу інвалідності, 1 вересня 2006 року встановлено III групу інвалідності, 1 серпня 2013 року встановлено II групу інвалідності безтерміново. Дані обставини визнаються сторонами, тому відповідно до ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України не підлягають доказуванню. Статтею 455 ЦК УРСР (була чинною на час заподіяння шкоди позивачу) передбачалося, що в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров`я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров`я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо). Відповідно до ст.\~457\~ЦК УРСР якщо каліцтво або інше ушкодження здоров`я заподіяно організацією або громадянином, не зобов`язаними сплачувати за потерпілого внески по державному соціальному страхуванню, ця організація або громадянин повинні відшкодувати потерпілому шкоду за правилами ст.ст. 440, 441, 450 цього Кодексу у частині, що перевищує суму одержуваної ним допомоги або призначеної йому після ушкодження його здоров`я і фактично одержуваної ним пенсії. У зв`язку з тим, що внаслідок отриманих травм та інвалідності позивачу було встановлено стійку втрату працездатності 33-35%, рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 1 червня 2000 року було встановлено вину ВАТ "Криворіжсталь" в каліцтві позивача та стягнуто на його користь з 18 серпня 2000 року по 95,14 гривень щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку. В подальшому, у зв`язку зі зміною відсотків втрати працездатності і встановленням різних груп інвалідності та, враховуючи коефіцієнт збільшення розміру мінімальної заробітної плати, рішеннями судів розмір відшкодування втраченого позивачем заробітку в порядку, що передбачений ст.ст. 440, 453, 455, 457 ЦК УРСР, ст.ст. 34, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання", п. 4 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України ст. 1195,2 ст. 1208 ЦК України збільшувався. Так, рішенням Центрально-міського районного суду м. Кривий Ріг від 3 вересня 2003 року стягнуто з КГГМК "Криворіжсталь" з 1 березня 2003 року по 112,55 гривень щомісячно в рахунок втраченого заробітку з 1 серпня 2003 року до виникнення обставин, що тягнуть перерахунок страхових виплат. Ухвалюючи вказане рішення суд збільшив розмір щомісячних виплат з встановлених судом попередньо 95,14 гривень до 112,55 гривень у зв`язку з коригуванням виплат на відповідні коефіцієнти. З 1 січня 2004 року набрав чинності ЦК України. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Пославшись на цю норму, позивач у січні 2007 року звернувся з новим позовом до ВАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про відшкодування шкоди, за результатами розгляду якого рішенням Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг від 8 липня 2010 року стягнуто з ВАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" як правонаступника КГГМК "Криворіжсталь" по 1073,90 гривень на місяць з 1 лютого 2010 року у рахунок виплат у відшкодування втраченого заробітку. При ухваленні цього рішення судом встановлено, що стійка втрата працездатності позивача становить вже не 34% (як було встановлено на момент ухвалення попереднього судового рішення), а 30% та, що з дати останнього збільшення суми платежу зріс розмір мінімальної заробітної плати. Тому, пославшись на норму ч. 2 ст. 1208 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ВАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь позивача по 1073,90 гривень на місяць з 1 лютого 2010 року у рахунок виплат відшкодування втраченого заробітку, виходячи саме із збільшення розміру мінімальної заробітної плати. Згідно з наявною в матеріалах справи копією висновку експерта № 33-к від 8 квітня 2014 року стійка втрата працездатності позивача становить 60% (а.с. 26-28). Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 22 вересня 2014 року стягнуто з відповідача, зокрема по 3011,34 гривень щомісячно з 1 серпня 2014 року та 11867,33 гривень відшкодування втраченого заробітку за період з 1 березня 2011 року по 1 серпня 2014 року (а.с. 24-25). \~ \~ \~ \~Рішенням Чорнобаївського районного суду від 04 жовтня 2017 року з відповідача 7903,92 гривень щомісячно з 1 лютого 2017 року та 12990,10 гривень відшкодування втраченого заробітку за період з 1 вересня 2015 року по 1 лютого 2017 року (а.с. 32-36). \~ \~ \~ \~Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 червня 2018 року стягнуто з відповідача 9195,42 гривень щомісячно з 1 квітня 2018 року та 3874,50 гривень відшкодування втраченого заробітку за період з 1 січня 2018 року по 1 квітня 2018 року (а.с.44-48). \~ \~ \~ \~Востаннє рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 березня 2023 року стягнуто з відповідача 16541,28 гривень щомісячно з 1 березня 2023 року та 20912,55 гривень відшкодування втраченого заробітку за період з 1 грудня 2021 року по 1 березня 2023 року (а.с. 92-96). Вказані вище судові рішення набрали законної сили та виконувалися відповідачем, що не заперечується сторонами. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 3 ст. 1195 ЦК України шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків відносяться доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2020 року становить 4723,00 гривень. З урахуванням коефіцієнту росту мінімальної заробітної плати, в силу приписів ч. 2. ст. 1208 ЦК України, позивач мав отримувати з 1 січня 2020 року 11665,30 гривень (10307,15 х 1,1318). У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" судам роз`яснено, що вимоги про перерахунок щомісячних платежів, раніше визначених судом, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років. Таким чином суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо збільшення призначеного судом розміру відшкодування шкоди на коефіцієнт підвищення мінімальної заробітної плати та погоджується з розрахунком позивача (а.с. 7-12), що за період з 01 січня 2024 року по 01 червня 2024 року йому не нараховано та не сплачено 9379,33 гривень. Слід зазначити, що відповідачем жодного контррозрахунку розміру відшкодування суду не надано. При цьому доводи відповідача про те, що розмір відшкодування взагалі не підлягає перерахунку, оскільки вперше розмір відшкодування визначено, виходячи з середньої заробітної плати позивача за займаною ним посадою на час завдання шкоди, а тому збільшення розміру мінімальної заробітної плати не є підставою для такого перерахунку, суд сприймає критично. Зокрема, закладена в ч. 2 ст. 1208 ЦК України норма, спрямована на забезпечення реального захисту інтересів потерпілого, в даному випадку позивача, а тому її застосування не залежить від способу обчислення розміру відшкодування шкоди при призначенні такого. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційного розміру задоволених позовних вимог. В силу п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору у всіх судових інстанціях у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також як інваліда ІІ групи. Таким чином, враховуючи приписи ст. 4 Закону України "Про судовий збір" та виходячи із двох заявлених позовних вимог майнового характеру, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 2422,40 гривень (1211,20 х 2). На підставі викладеного вище,

Outcome: approved