Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернувся із позовом до [PERSON] (надалі по тексту - Відповідач), треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В.В., [PERSON] , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., в якому просив суд застосувати до правочинів договору купівлі-продажу квартири № 236 від 06.08.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. (№ запису про право власності 37659278), набувач [PERSON] , договору купівлі-продажу квартири № 1913 від 18.08.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. (№ запису про право власності 37811907), набувач [PERSON] , наслідки нікчемності правочинів; витребувати з чужого незаконного володіння (з володіння [PERSON] майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення про державні реєстраційні дії від 06.08.2020 року, індексний номер рішення: 53662893 прийняте реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О.; 18.08.2020 року, індексний номер рішення: 53662893 прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В.; визнати за собою право власності на спірну квартиру (в подальшому позивач просив суд залишити дану вимогу без розгляду). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на праві власності володів квартирою за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шупеня О.М. 10.10.2019 року рішенням Київського апеляційного суду за клопотанням прокурора м. Києва було накладено обтяження у вигляді арешту на квартиру [PERSON] 06.08.2020 року вказане обтяження було незаконно припинено державним реєстратором Бахмутської РДА Донецької обл. Чинник Ю.І., рішення № 53496392 від 06.08.2020 року, підстава - Ухвала Києво-Святошинського суду по справі № 759/9061/16. При цьому як зазначив позивач, вказана справа не мала відношення ні до нього, ні до квартири. Цього ж дня 06.08.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. посвідчив договір купівлі-продажу № 236 квартири [PERSON] та вчинив реєстраційну дію та зареєстрував речові права на квартиру на нового власника [PERSON] . При цьому, як зазначає позивач, як власник квартири жодним чином не приймав участі в укладенні цього договору та не підписував жодних доручень іншій особі на вчинення правочину з продажу його квартири, гроші не отримував. Тобто договір купівлі-продажу був вчинений поза волею позивача. 18.08.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. посвідчи договір купівлі - продажу квартири та зареєстрував квартиру на нового власника [PERSON] . Реєстраційні дії були оскаржені до Міністерства юстиції України, за результатами якої 17.12.2020 року колегією МЮ України рішення № 534963292 від 06.08.2020 року державного реєстратора Бахмутської РДА Донецької області Чинник Ю.І. було скасовано. Таким чином, як зазначає позивач, його квартира вибула з його власності у незаконний спосіб. Відповідач не являється добросовісним набувачем в розумінні ст. 330 ЦК України. За таких обставин, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2021 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із виявленням недоліків. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2021 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.09.2022 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2021 року, повернуто особі, яка її подала. 15.09.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. Зокрема зазначила, що 18.08.2020 року вона на підставі договору купівлі-продажу квартири з [PERSON] , нотаріально посвідченого приватним нотаріусом КМНО Рогачем В.В., придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , з метою розміщення офісу адвокатського бюро відповідача. Тільки наприкінці липня 2021 року вона дізналася про те, що [PERSON] звернувся до Міністерства юстиції України із скаргою на дії, проведені державним реєстратором. Однак, відповідач зазначає, що ухвалою Київського апеляційного суду у справі № 11сс/824/4640/2019 від 10.09.2019 року було накладено арешт на вищезгадану квартиру, яка згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, належить [PERSON] 23.05.2017 року СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві було відкрито кримінальне провадження № 12017100060002326 від 23.05.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України. Згідно з ухвалою Київського апеляційного суду, на підставі якої накладено арешт на майно, після шахрайського заволодіння з використанням вказаного підробного документу квартирою [ADDRESS] , квартира була відчужена на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2017 року. Згідно інформації КП Київської міської ради Київського міського бюро технічної інвентаризації від 22.09.2017 року, згідно реєстрових книг, квартира належить на праві власності та зареєстрована за померлою [PERSON] .За таких обставин, відповідач зазначає, що [PERSON] є неналежним позивачем у справі, не в праві звертатися до суду. Зазначає, що на момент укладення нею договору купівлі-продажу жодних заборон щодо розпорядження продавцем [PERSON] об`єктом нерухомості не було, арешти на нерухоме майно були відсутні. Разом з тим, вказувала на те, що за наслідками розгляду скарги [PERSON] до МЮУ, відмовлено заявнику у її задоволенні. 27.03.2023 року на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Таран О.В. про зміну підстав позову, в якому зазначив, що поряд із первісними підставами позову такими як: незаконність скасування арешту майна; відсутність волевиявлення позивача на відчуження майна; договір щодо відчуження майна був укладений під час дії його арешту, а відтак є нікчемним, вважає за необхідне доповнити позов такою підставою як те, що він категорично заперечує проти укладення, зокрема підписанням ним договору купівлі-продажу від 06.08.2020 року, факт непідписання якого буде підтверджений висновком судової експертизи. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.03.2023 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу у Бригіди Володимира Олександровича (02068, м. Київ, пр-т Григоренка, буд. 15, прим. З) примірник оригінал договору купівлі-продажу від 06.08.2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрованого в реєстрі за № 236, який зберігається у справах нотаріуса; витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогача Вадима Вікторовича ( [ADDRESS] ) примірник оригіналу договору купівлі-продажу від 06.08.2020, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрованого в реєстрі за № 236; витребувано у Бучацького відділу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області (48400, Тернопільська обл., Бучацький р-н, м. Бучач, вул. Майдан Волі, буд. 1) оригінал заяви-анкети [PERSON] щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 21.06.2018. 06.07.2023 року представником позивача подано суду клопотання про доручення до матеріалів справи докази, а саме належним чином засвідчену копію висновку експерта № 23-2290 судово-почеркознавчої експертизи від 03.07.2023 року; копію картки атестованого судового експерта [PERSON] з Реєстру атестованих судових експертів; копію листа ДП «Клінічний санаторій «Карпати» ПрАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» від 30.06.2023 року № 536. Разом з тим, було приєднано оригінал договору купівлі-продажу від 06.08.2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О., № 236; оригінал анкети-заяви [PERSON] щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 21.06.2018 року. 17.08.2023 року [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву, у якій вона просила визнати недійсним з моменту укладення договір дарування квартири від 25.06.2009 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грицаєнко В.В., № 1478; визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 20.06.2017 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом КМНО Шупенею О.М., за № 346. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.09.2023 року у задоволенні клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відео конференції, відмовлено. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2023 року зустрічну позовну заяву [PERSON] повернуто, у зв`язку із пропущенням строку для її подачі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2023 року закрито підготовче засідання та призначено цивільну справу до розгляду по суті. Постановою Київського апеляційного суду від 26.06.2024 року ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2023 року про повернення зустрічної заяви, залишено без змін. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2024 року в задоволенні заяви відповідача про відвід головуючого судді, відмовлено. В засіданні представник позивача - адвокат Таран О.В. позовну заяву підтримував в повному обсязі, просив її задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просила відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши думки учасників провадження, дослідивши матеріали провадження, прийшов до наступного висновку. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом було встановлено, що 20.06.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М., зареєстровано в реєстрі за № 346 (т.І, а.с. 15). 10.10.2019 року на підставі ухвали Київського апеляційного суду у справі № 11сс/824/4640/2019 було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , обтяжувачем є Прокуратура м. Києва (т.І., а.с. 13). 06.08.2020 року державним реєстратором Чинник Ю.І. проведено державну реєстрацію припинення обтяження (арешту) на квартиру, власником якої був [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.08.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 236, [PERSON] продає квартиру [ADDRESS] , [PERSON] (т. ІІ, а.с. 105-106). 18.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. В подальшому позивач звернувся до Міністерства юстиції України із скаргою від 27.09.2020 року на рішення від 06.08.2020 року № 53496392, прийняте державним реєстратором Бахмутської РДА Донецької області Чинник Ю.І., яким проведено державну реєстрацію припинення обтяження (арешту) на квартиру, власником якої був скаржником; від 06.08.2020 року № 53497591, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. від 18.08.2020 року № 53662893, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. щодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 06.10.2020 року, рекомендовано скаргу [PERSON] задовольнити частково. Скасувати рішення від 06.08.2020 року № 53496392, прийняте державним реєстратором Чинник Ю.І., анулювати доступ державному реєстратору [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (т.І, а.с. 18-20). 17.12.2020 року Міністерством юстиції України видано наказ № 4349/5 про задоволення скарги (т.І, а.с. 17). За таких обставин, позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначав, що ним не було підписано договору на відчуження квартири на користь [PERSON] , відчуження відбулося поза його волею, а відтак вважав всі подальші правочини нікчемними, просив скасувати рішення про державні реєстрації, витребувати майно з чужого незаконного володіння. Для підтвердження обставини, що у позивача було відсутнє волевиявлення на відчуження майна, зокрема, у зв`язку не підписанням договору купівлі-продажу щодо його відчуження, представник позивача, адвокат Таран О.В. 03.05.2023 року звернувся до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України щодо призначення судово-почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 757/22502/21-ц. На вирішення даної експертизи були поставлені питання: 1. «Чи виконано рукописний запис « [PERSON] » в договорі купівлі-продажу квартири від 06.08.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 236 (НОІ 328633-328634), розміщений в графі «Продавець», [PERSON] , чи іншою особою? 2. Чи виконано підпис від імені [PERSON] в договорі купівлі-продажу квартири від 06.08.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 236 (НОІ 328633-328634), розміщений в графі «Продавець», ліворуч від рукописного запису « [PERSON] », самим [PERSON] чи іншою особою?». Відповідно до висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 23-2290 про проведення судово-почеркознавчої експертизи від 03.07.2023 року, рукописний запис « [PERSON] » у наданому на експертизу документі - договорі купівлі-продажу квартири від 06.08.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 236 (НОІ 328633-328634), розміщений в графі «Продавець», виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] у наданому на експертизу документі - договорі купівлі-продажу квартири від 06.08.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. та зареєстрований в реєстрі за № 236 (НОІ 328633-328634), розміщений в графі «Продавець», ліворуч від рукописного запису « [PERSON] », виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою. (т.ІІ, а.с. 77-80). Стосовно вимоги позивача щодо застосування до правочинів договору купівлі-продажу квартири № 236 від 06.08.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. (№ запису про право власності 37659278), набувач [PERSON] , договору купівлі-продажу квартири № 1913 від 18.08.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. (№ запису про право власності 37811907), набувач [PERSON] , наслідки нікчемності правочинів, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 215 ЦК України проводиться розмежування видів недійсності правочинів на нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (статті219, 220, 224 ЦК України, тощо), та на оспорювані, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (статті 222, 223, 225 ЦК України, тощо). Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Так, ч. 2 ст. 215 ЦК України передбачає, що визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Проте це не означає, що особа не вправі подати позов про визнання недійсним правочину щодо якого встановлена нікчемність законом, наприклад, якщо інша сторона такого правочину заперечує наявність підстави нікчемності правочину. Дане твердження цілком кореспондується з положеннями пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, відповідно до якого вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилалась на те, що договір купівлі-продажу квартири № 236 від 06.08.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., де набувачем є [PERSON] , договір купівлі-продажу квартири № 1913 від 18.08.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В., де набувачем є [PERSON] , є нікчемними через їх невідповідність вимогам закону, оскільки при укладенні даного правочину було відсутнє волевиявлення сторін (ч.3 ст.203 ЦК України), а саме позивача як власника об`єкту (предмета) купівлі-продажу, це підтверджується висновком експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Сакалюк Р.В. від 03.07.2023 року, яким було проведено судово-почеркознавчу експертизу, та встановлено факт підписання догоовру відчуження квартири не [PERSON] , а іншою особою. Так згідно ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 110 ЦПК України). Слід зазначити, що висновок експерта № 23-2290 від 03.07.2023 року Одеського науково-дослідного інститут судових експертиз, підготовлений на замовлення представника позивача, адвоката Таран О.В., містить інформацію щодо предмета доказування у цій цивільній справі - вчинення підпису [PERSON] на спірному договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 06.08.2020 року. Вказаний висновок підготовлений особою, яка є атестованим судовим експертом, отримала кваліфікацію експерта з правом проведення експертиз за експертною спеціальністю 1.1. «Дослідження почерку і підписів», з правом проведення судових експертиз (т.ІІ, а.с. 96). Судовий експерт [PERSON] була попереджена про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за статтями 384, 385 Кримінального кодексу України (т.ІІ, а.с. 94). Враховуючи вищевикладене, суд при ухваленні рішення у цій справі дійшов висновку про визнання висновку експерта № 23-2290 від 03.07.2023 як належного та допустимого доказу у цій справі. За таких обставин, експертом під час здійснення судово-почеркознавчої експертизи, було перевірено оригінали вищезгаданих договорів купівлі-продажу квартири та паспорт [PERSON] , а відтак суд не може поставити під сумнів ці документи. Тому, суд приходить до висновку про те, що під час укладання договору купівлі-продажу квартири № 236 від 06.08.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., де набувачем є [PERSON] , було відсутнє волевиявлення [PERSON] на відчуження квартири [ADDRESS] , всупереч вимогам законодавства, а відтак вважає за належне визнати такий договір нікчемним. Відповідно суд визнає договір купівлі-продажу квартири № 1913 від 18.08.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В., де набувачем є [PERSON] , також нікчемним, оскільки він є похідним від вищезгаданого договору. У зв`язку з цим вимоги позову про встановлення нікчемності договів купівлі-продажу, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимоги щодо витребування з чужого незаконного володіння (з володіння [PERSON] ) майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , суд зазначає наступне. ЦК України у главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми статей 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 1 ст. 388 ЦК України встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з незаконного володіння. Аналогічне роз`яснення міститься у п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зазначено, що: «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Оскільки власником спірного нерухомого майна є [PERSON] і воно вибуло з його володіння не з його волі, що обмежує і порушує права позивача, як власника нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо витребування спірного майна із чужого володіння [PERSON] підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про скасування рішення про державні реєстраційні дії від 06.08.2020 року, індексний номер рішення: 53662893 прийняте реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О.; 18.08.2020 року, індексний номер рішення: 53662893 прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В., суд зазначає наступне. Так, правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 від 01.07.2004 року. Як вбачається із ч.2 ст. 2, п. 7 ч.1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і проводиться така реєстрація, у тому числі, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2 ст.26 названого Закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до приписів п.п. 1 та 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 від 01.07.2004 року. Як вбачається із ч.2 ст. 2, п. 7 ч.1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і проводиться така реєстрація, у тому числі, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.2 ст.26 названого Закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до приписів п.п. 1 та 9 ч. 1ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації та рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно З цих підстав, оскільки припинення права власності відповідача та перехід такого права до позивача на нерухоме майно у зв`язку із визнанням договорів купівлі-продажу квартири нікчемними, проводиться шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нотаріусом, суд знаходить обґрунтованими такі вимоги позову, які підлягають задоволенню у цій частині та вважає за належне скасувати рішення про державну реєстрацію від 06.08.2020 року, індексний номер рішення: 53497591, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем та рішення про державну реєстрацію від 18.08.2020 року, індексний номер рішення: 53662893, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем.

Outcome: approved