Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний Банк» звернулось до суду із позовом до\~\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором.\~ В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між АТ «Перший Український міжнародний Банк» та [PERSON] 10.03.2021р. на підставі кредитного договору №1001834621001 видано кредит у сумі 40\~000,00 грн.. Відповідач не виконує свої кредитні зобов?язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.01.2024 року складає 56\~440,68 грн., з яких: -33\~185,50 грн. заборгованість за кредитом; -6,78 грн. заборгованість за процентами; -23\~248,40 грн. заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача, [PERSON] , на свою користь заборгованість у розмірі 56\~440,68 грн. та судові витрати. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.04.2024 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить суд розглядати справу за відсутністю представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача\~адвокат Бажан В.П. позовні вимоги позивача не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на підстави зазначені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача адвокат Бажан В.П. надав суду відзив, в якому позовні вимоги позивача не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що оскільки позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з розрахунково-касового обслуговування і погодження їх з відповідачем при укладенні кредитного договору, то положення кредитного договору про щомісячну комісію за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частин 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Відповідачем було сплачено комісію у розмірі 6\~384,00 грн., які мають бути зараховані в рахунок заборгованості за наданим кредитом. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували існування у відповідача заборгованості за укладеним кредитним договором, що є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10 березня 2021 року між позивачем АТ «ПУМБ» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № 1001834621001 шляхом підписання позичальником заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту. Згідно із заявою №1001834621001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 40\~000,00 грн.. Строк кредитування становить 24 місяців, процентна ставка - 0,01% річних, комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 3,99 %. В матеріалах справи також міститься роздруківка публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, що діє з 12 серпня 2020 року, яка не містить підпису [PERSON] . Відповідно до платіжної інструкції N TR.47986744.75399.8810 від 10 березня 2021 року банком перераховані відповідачу [PERSON] кредитні кошти за кредитним договором №1001834621001 від 10 березня 2021 року у розмірі 40\~000,00 грн.. Факт отримання грошових коштів за вказаним кредитним договором відповідачем не заперечувався. Згідно з п. 6\~ст. 3 ЦК України\~справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1\~ст. 15 ЦК України, ч. 1\~ст. 16 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.\~ За змістом\~ст. 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1\~ст. 509 ЦК України). У\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1\~ст. 612 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 2\~ст. 615 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтями\~610,\~611 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). Частиною 2\~ст. 1054 ЦК України\~визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.\~ Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Пунктом 4 умов заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також паспортом споживчого кредиту, які підписані сторонами, передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99%. Згідно з абз. 3 ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про споживче кредитування». Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини 1\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2\~ст. 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Враховуючи вищенаведене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). В пунктах 4 згаданої заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, підписаної [PERSON] , встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99%, тобто, фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредитів, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». За вищенаведених обставин, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за Законом повинні надаватись безоплатно, тому суд приходить до висновку, що положення пункту 4 кредитного договору, укладеного 10 березня 2021 року між [PERSON] та АТ «ПУМБ» щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемними. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією за кредитним договором задоволенню не підлягають. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] станом на 01 січня 2024 року за кредитним договором від 10 березня 2021 року № 1001834621001 становить 56\~440,68 грн., з яких: -33\~185,50 грн. заборгованість за кредитом; -6,78 грн. заборгованість за процентами; -23\~248,40 грн. заборгованість за комісією. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №1001834621001 від 10 березня 2021 року відповідач за період з 10.04.2021 року по 10.06.2023 року погасив 6\~814,50 грн. суми кредиту; за період з 10.03.2021 року по 01.01.2024 року відповідачем погашено 1,50 грн. по процентам; за період з 10.04.2021 року по 27.09.2022 року відповідачем погашено 6\~384,00 грн. комісії за кредитним договором. Із наданих банком розрахунків заборгованості відповідача вбачається, що саме за узгодженими сторонами спору відсотковими ставками у розмірі 0,01% річних розраховано заборгованість [PERSON] перед позивачем за відсотками. Зважаючи на викладене, а також ту обставину, що фактично отримані відповідачем надані йому позивачем грошові кошти у добровільному порядку [PERSON] банку не повернуті, а також приймаючи до уваги приписи\~ст. 530 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками за кредитними договорами, є обґрунтованими, у сумі 33 192 грн. 28 коп. (33 185 грн. 50 коп. + 6 грн. 78 коп.)\~ Надана позивачем роздруківка публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, що діє з 12 серпня 2020 року, не може бути належним доказом у справі, та не може бути прийнята до уваги судом, оскільки вказана публічна пропозиція не містить підпису відповідача, при цьому, її зміст повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Відповідна правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19). За наведених обставин, оскільки банком без належних на те правових підстав були нараховані відповідачу комісія за кредитним договором у розмірі 23\~248 грн. 40 коп., з яких [PERSON] сплачено 6\~384 грн. 00 коп., які мали бути спрямовані на погашення відсотків та заборгованості за тілом кредиту, то загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 26 808 грн. 28 коп., виходячи із розрахунку: 33\~185 грн. 50 коп. (заборгованість за кредитом) + 6 грн. 78 коп. (заборгованість за процентами)\~ 6 384 грн. 00 коп. (кошти, внесені відповідачем в рахунок сплати комісій) = 26 808 грн. 28 коп.. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно за ст.141 ЦПК України судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1\~150,60 грн. (2422,40*26\~808,28:56 440,68). На підставі викладеного та

Outcome: partial