Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, що 14 травня 2016 року він уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що зроблений актовий запис № 731. Від шлюбу діти не народжені. Позивач зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства, а також психологічну та практичну неготовність до сімейного життя. Сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Втратили почуття любові та поваги один до одного. З відповідачкою спільного господарства не ведуть, а шлюбні відносини між ними фактично припинені з лютого 2023 року. Позивач вважає подальше сумісне життя та збереження сім`ї неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, не заперечує проти їх задоволення. Враховуючи наведені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного провадження у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що 14 травня 2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачкою, актовий запис № 731 (а.с.14). Від шлюбу діти не народжені, спільне життя фактично припинене з лютого 2023 року. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік, за змістом ст. 55 СК України, зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на основі взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Чоловік і жінка зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе і не доцільне, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. 113 Сімейного кодексу України, особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved