Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

19.04.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 23 жовтня\~2019\~року у справі №161/15761/19 (провадження № 2-н/161/454/19) Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано судовий наказ про стягнення щомісяця з боржника, [PERSON] , на користь стягувача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 вересня\~2019\~року до досягнення дитиною повноліття. 28 жовтня\~2019\~року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Зіничем Вадимом Геннадійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №\~60424105. Відповідач після зміни військової частини для проходження військової служби не повідомив письмово не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин державного виконавця про зміну місця своєї роботи. Починаючи з листопада\~2023\~року відповідач чомусь самоусунувся від добровільного виконання свого батьківського обов?язку по утриманню дитини шляхом сплати аліментів і до 13 лютого\~2024\~року жодних аліментних платежів у даному виконавчому провадженні позивач не отримувала. Зазначає, що станом на час підписання даної позовної заяви непогашеною залишається заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 01 листопада\~2023\~року по 31 січня 2024\~року, а саме:1) за листопад\~2023\~року у розмірі\~4963,36 грн.; за грудень\~2023\~року у розмірі 15792,67 грн.; за січень\~2024\~року у розмірі\~4002,79 грн. Всього з урахуванням переплати 24\~758,81 грн. Враховуючи вказану заборгованість, сукупний розмір неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів становить 26\~294,53 грн. Але оскільки дана сума перевищує заборгованість, то просила суд стягнути з відповідача, [PERSON] , на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за період з 01 грудня\~2023\~року по 14 квітня\~2024\~року у розмірі 24758,81 грн. та судові витрати у справі. Ухвалою від 23.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 10.05.2024 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до змісту якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення обгрунтовані тим, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, оскільки бухгалтер військової частини [NUMBER] ( [ADDRESS] ) несвоєчасно повідомила державного виконавця про виключення його із списків військової частини та вини бухгалтера військової частини № [NUMBER] ( [ADDRESS] ), у зв`язку із неповним погашенням боргу по сплаті аліментів після отримання виконавчого провадження, так як його обов`язок у забезпеченні коштами дитини реалізується через органи виконавчої служби. Крім того у квітні 2024 з його грошового забезпечення вирахувано частину заборгованості по аліментах в сумі 9\~838,43, що на його думку, є свідченням того, що він немає умислу на їх несплату. \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони у справі не з`явилися. У відзиві і у відповіді на відзив просили розглядати справу у їх відсутності. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Положеннями ч. 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Судом встановлено, що Луцьким міськрайонним судом Волинської області 23 жовтня\~2019\~року у справі № 161/15761/19 (провадження № 2-н/161/454/19) було видано судовий наказ за вихідним номером 685 про стягнення щомісяця з боржника, [PERSON] , на користь стягувача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 вересня\~2019\~року до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). 28 жовтня\~2019\~року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Зіничем Вадимом Геннадійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №\~60424105 (а.с.10). 14 листопада\~2019 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Павлович Віолеттою Вікторівною винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.11). 11 травня\~2023\~року старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Горун Іриною Леонідівною винесено постанову про передачу виконавчого провадження №\~60424105 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.12). 05 червня\~2023\~року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Горун Іриною Леонідівною було винесено постанову про прийняття виконавчого провадження за №\~60424105 (а.с.13). Згідно з витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] Національної гвардії України по стройовій частині від 27.10.2023 №316, [PERSON] було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення для подальшого проходження ним військової служби за контрактом в розпорядження командира військової частини\~ [NUMBER] [INFO] ( [ADDRESS] ) (а.с.14). 09\~січня 2024\~року\~старшим державним\~виконавцем Відділу\~державної виконавчої\~служби у\~місті Луцьку\~Західного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції Горун\~Іриною Леонідівною\~винесено постанову\~про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.15-16). Направлення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 14 листопада\~2019 року Військова частина [NUMBER] Національної гвардії України здійснила 13 грудня 2023. Згідно звіту про здійснення відрахування та виплати Військової частини [NUMBER] [ADDRESS] , станом на 18 червня 2024 заборгованість погашена, в квітні 2024 утримана сума становить 19\~676, 86 грн, в тому числі борг 9\~838,43 грн; в травні 2024 утримана сума становить 19\~676, 86 грн, в тому числі борг 9\~838,43 грн; в червні 2024 утримана сума становить 14\~920,39 грн, в тому числі борг 5\~081,96 грн. Частиною першою\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Згідно ч. 1 та ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до\~ст. 79 ЦПК України, є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч. 1 та ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У постанові від 14 грудня 2020 року по справі №661/905/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц, зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження вини відповідача у несплаті аліментів. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд вважає, що позивачем не доведено належним чином обґрунтованість підстав позову, а саме, наявність вини відповідача у виниклій заборгованості. На переконання суду в діях відповідача відсутній умисел на ухилення від сплати аліментів, оскільки з дати відкриття виконавчого провадження, боржник сплачував аліменти, та на теперішній час продовжує сплачувати аліменти після відновлення відрахувань з його заробітної плати, які були призупинені. Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність обставин, визначених законом, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, оскільки не є доведеним факт ухилення відповідача від обов`язку сплачувати аліменти, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed