Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 28 травня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до АТ «КЗРК» про стягнення моральної шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження здоров`я, в якій просив стягнути з відповідача моральну шкоду, заподіяну ушкодженням його здоров`ю у розмірі 308 000 грн. Вказує, що він 28.07.1987 був прийнятий на умовах безстрокового трудового договору дробильником 6 розряду дробильно-збагачувальної фабрики. У зв?язку із ліквідацією Первомайского РУ (Першотравневого), шахта Первомайская (Першотравнева) ПО «Кривбасруда» був переведений бригадиром машиністів конвеєрів ДСФ, 01.01.1995 звільнений по переводу на створену шахту Первомайская (Першотравнева), та прийнятий машиністом конвеєра ДОФ та 01.10.1995 переведений машиністом конвеєра із суміщенням професії дробильника і 04.05.1998 звільнений за п.5 ст36 КпП України у звязку із ліквідацією шахти Первомайская (Першотравнева). Таким чином, [PERSON] відпрацював у відповідача всього 11 років 9 місяців 24дні, за професією яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно Списку № 1, тобто був зайнятий на роботах з важкими та шкідливими умовами праці. За час роботи у відповідача на умовах трудового договору, під час виконання трудових обов?язків була заподіяна шкода його здоров?ю. 17.02.1990 під час виконання трудових обов?язків дробильника дробильно сортувальної фабрики шахти «Першотравнева-1» дільниця № 52 з позивачем стався нещасний випадок, який спричинив тривалий розлад його здоров`я. Після повноцінного обстеження було здійснено операцію, та за наслідками травми висновком МСЕК від 11.07.1990, позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 25 %, Акт розслідування нещасного випадку який стався 17 лютого 1990 року складений 19 лютого 1990 року, затверджений директором BO «Кривбасруда». Працюючи в умовах постійного шумового забруднення, вібрації, з плином часу [PERSON] відчув порушення роботи вестибулярного апарату, підвищену стомлюваність, зявилися раптові запаморочення, мігрень, погіршення слуху, притому значне. У 1995 році, при проходжені щорічного медичного огляду, лікарі 14 міської лікарні м. Кривого Рогу, виявили захворювання органів слуху, направили його для встановлення зв?язку захворювання із виробництвом до науково-дослідного інституту гігієни праці тa профзахворювань, правонаступник ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 25 серпня 1995 року комісією в складі директора шахти «Першотравнева-1», було складено акт розслідування вказаного професійного захворювання. У 1997 році в позивача з?явилися симптоми вібраційної хвороби та висновками ЛЕК НДІ промислової медицини від 07.04.98 року встановлено: Вібраційна хвороба 1-ої -другої стадії стадії полірадикулопатією помірно-вираженою і акроангіоспазмами рук. Захворювання професійне. Супутній діагноз: двустороній кохлеоневрит,справа помірної, зліва легкого ступеню. Приглухуватість справа II, зліва І ст. Захворювання професійне. 1995р. Супутній діагноз:варикозне розширення вен нижніх кінцівок із помірними трофічними розладами ХВН I-II ст. Обгрунтування основного діагнозу: характерні скарги, анамнез захворювання із поступовим погіршенням стану здоровя, клінічні прояви захворювання, дані санітарно-гігієнічної характеристики 2/2-410 від 09.06.1995р., виданої Тернівською райСЕС, стаж роботи в цих умовах 24 роки 11 місяців. Захворювання виникло внаслідок роботи дробильником на дробильно-збагачувальній фабриці ПівГЗК 13 років 3 місяці, 1972-1985рр. і дробильником, машиністом конвеєра із суміщенням професії дробильника на ш. «Першотравнева» в/о «Кривбасруда» 11 років 8 місяців. Протипоказана робота пов`язана із впливом вібрації, значного фізичного напруження і в умовах несприятливого мікроклімату. Підлягає направленню на профМСЕК. 21 квітня 1998 року комісією із розлідування хронічного професійного захворювання, підприємсто-концерн «Укрудпром» ВО «Кривбасруда», на підставі повідомлення Українського НДІ промислової медицини про виявленне в позивача професійне захворювання із діагнозом: Вібраційна хвороба 1-ої стадії із сіндромом суміщенням професії дробильника на W. «Першотравнева» в/о «Кривбасруда». В позивача з?явився сухий кашель, через який він не міг повноцінно виспатися, прокидався серед ночі від раптового, болісного, із кров?ю, кашлем, також з?явилася задуха, втома. Із 1991 року перебував на диспансерному обліку із хронічним бронхітом та лікувався за місцем мешкання. Лікувально профілактичним закладом у якому перебував на диспансерному обліку із хронічним бронхітом був направлений до Українського науково-дослідного інституту праці м. Кривий Ріг де було здійснено всі необхідні дослідження із врахуванням доповнення №2/2-2829 від 04.12.2001 року до санітарно- гігієнічної характеристики наданої на запит інституту №2/21-1261 Тернівською райсанепідемстанцією м. Кривий Ріг. Вказане доповнення умов праці підтвердило наявність шкідливих та несприятливих виробничих факторів на робочому місці дробильника дробильно-збачувальної фабрики ПЗРК. Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 20.12.2001 р., встановлено, діагноз; пиловий бронхіт, емфізема легень першої ст., ЛН першого-другого ст., - є, робота в умовах впливу шкідливих факторів (наявність на робочому місці шкідливі факторів: пил, шум, несприятливий мікроклімат). Згідно висновку МСЕК від 28.01.2002 року, позивачу встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 55%, у тому числі первинно по пиловому бронхіту 10%; повторно по вібраційній хворобі -20%; повторно по кохлеарному невриту - 15%; безстроково у звязку з трудовою травмою - 10%. Згідно висновку МСЕК від 03.03.2005 року позивачу встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 65%, у тому числі безстроково по пиловому бронхіту 30%; безстроково по вібраційній хворобі -20%; безстроково по кохлеарному невриту -5%; безстроково у звязку з трудовою травмою -10%. Також, безстроково встановлена 3-тя група інвалідності в зв?язку з професійним захворюванням. У березні місяці 2024 року позивач відчув різке погіршення стану здоров`я. Виражену задишку при мінімальному навантажені, ходьбі та у спокої, приступи задухи до 7/8 раз на добу, частіше сухий приступодібний кашель, рідше - 3 утрудненим відходженням невеликої кількості слизовоговязкого харкотиння, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, періодично виникаючий біль ниючого характеру за грудиною, запаморочення, головний біль, біль за ходом хребта, яка посилювалась при поворотах та нахилах тулубу, болючість та обмеженість рухів у великих суглобах верхніх та нижніх кінцівок, відчуття оніміння в руках та ногах, утруднену ходу, кульгавість на ліву ногу, набряки гомілок, загальну слабкість, швидку втому ,шум у голові та у вухах, зниження слуху на обидва вуха. Внаслідок отримання професійного захворювання позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ приймати ліки, бо без них стан погіршується. Відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий та з виділенням слизового харкотиння, важкість у грудній клітці, загальну слабкість, швидку втому, періодичний головний біль. Факт зазначених фізичних страждань документально підтверджується висновками спеціалістів. Настання негативних змін у його житті, окрім неможливості відновлення стану здоров?я, який він мав до виникнення професійного захворювання, обумовлене істотним погіршенням психологічного аспекту мого життя. Через хворобу позивач не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві. Приступами кашлю в місцях скупчення людей, у тому числі громадському транспорті, звертаю до себе з боку навколишніх, нездорову увагу. Змушений постійно в зв?язку з цим приймати знеболюючі ліки типу теотард, мукалтин, лізиноприл, пірацетам, карсил, тощо. Змушений користуватись інгалятором. Спостерігається значне зниження сили в руках, підвищена дратівливість, шум у вухах, погіршення сну, погіршення пам?яті, падіння зору. Виходячи з тривалості роботи, просить стягнути з товариства відповідача 308 000 грн. моральної шкоди. 19.06.2024 надійшла відповідь на відзив в якій позивач вказав, що відповідач не скористався правом доведення відсутності своєї вини, та не надав у відзиві до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. Заперечує щодо посилань у відзиві, в якому відповідач стверджує, що позивач був попереджений про шкідливість умов праці, за роботу в шкідливих умовах, позивач отримував пільги та компенсації, підвищену оплату праці та додаткові відпустки, що позивач несе відповідальність за наслідки свого вибору щодо тривалості роботи в шкідливих умовах. [PERSON] просить суд не брати до уваги доводи відповідача про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки добровільне виконання робіт у шкідливих умовах праці, та отримання ним пільг і компенсацій, не знімає з відповідача обов?язку виконати вимоги ч.2 ст. 153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Стосовно належності відповідача зазначає, що відповідач є суб?єктом матеріальної вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача, тому наполягає на тому, що правонаступником ПАТ «Кривбасзалізрудком» на даний час є АТ «Кривбасзалізрудком». Стосовно наявності вини інших підприємств вказав, що юридична відповідальність має індивідуальний характер, встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступення суспільно небезпечності скоєного правопорушення. Стислий виклад заперечень відповідача. 14.06.2024 представник відповідача АТ «КЗРК», Овчинніков Б.С. надав суду відзив на позовну заяву. Вказує, що АТ «Кривбасзалізрудком» не є належним відповідачем у справі, а також не є правонаступником Управління «Кривбасгідрозахист», яке є правонаступником частини ВО «Кривбасруда». Зазначає, що причинно-наслідковий зв?язок існує між професійним захворюванням і діями самого [PERSON] , які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, хоча позивач мав можливість змінити умови праці, місце роботи, перекваліфікуватися на іншу спеціальність. В свою чергу слід зазначити, що за роботу в шкідливих умовах праці відповідач надає працівникам передбачені чинним законодавством та колективним договором АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» пільги та компенсації, а саме: підвищену оплату праці, додаткові відпустки, профілактичне харчування; перераховує до Пенсійного фонду кошти для забезпечення виплати пенсій за віком на пільгових умовах за Списками №1 і №2. Також зазначає, що згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.04.1997, профмаршрут позивача - з 1972 року по 1985 роки, тобто 13 років, він працював на дробарній фабриці ВАТ «ПІВНГЗК» (зараз ПРАТ «ПІВНГЗК»). Рішенням від 22.01.2013 року по справі № 441/6272/12 задоволено позов [PERSON] до ПАТ «ПІВНГК» щодо стягнення моральної шкоди, у зв?язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності. Також [PERSON] позивався до відділу виконавчої дирекції фонду соц. страху від нещасних видадків на виробництві та рішенням від 27.03.2013 року позов про стягнення моральної шкоди у зв?язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності задоволено частково. Вважає, що враховуючи реальну оцінку характеру правопорушення, самого правопорушення як такого не було, оскільки позивач сам погодився і завідомо йшов працювати у шкідливих умовах. Крім того, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, а розмір вимагаємий позивачем, на думку представника, занадто і безпідставно перебільшений і нічим не обґрунтований, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] в проміжок часу з 29.07.1986 по 04.05.1998 працював у шахті Первомайская (Першотравнева) ДВО «Кривбасруда », правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», а в подальшому АТ «КЗРК», за спеціальностями дробильником, бригадиром машиністів конвеєрів, машиністом конвеєра із суміщенням професії дробильника, загальний стаж роботи позивача 27 років 11 місяців, з них: 26 років 8 місяці за професією, 26 років 8 місяці в умовах впливу шкідливих факторів, та 11 років 10 місяців в цеху шахти «Першотравнева», що підтверджується копією трудової книжки, актами розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25.08.1995, 21.04.1998, 20.12.2001, медичним висновком ДУ «Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини» (а.с. 18, 24-25, 26-27, 28-29, 41). Згідно медичного висновку №711 від 18.04.2013 Українського науково-дослідного інституту промислової медицини встановлено діагноз [PERSON] та виявлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень третьої ст. (пиловий бронхіт третьої ст. емфізема легень третьої ст.) ЛН третього ст. Хронічне легеневе серце, НК-першого ст. (066.12.2001); нейросенсорна приглухуватість другого ст. (з помірним зниженням слуху) (04.07.1995); вібраційна хвороба 1-2 ст. з ВСП; двобічним плечолопатковим пері артрозом, ПФ першого-другого ст; периферичним ангіодистонічним синдромом з частими акроангіоспазмами рук (07.04.1998); захворювання професійні (діагноз вперше виявленого професійного захворювання), що також підтверджується виписками-епікризами, виписками із медичної карти, п. 14 Акту розслідування причин хронічного професійного захворювання від 19.07.2019 (а.с. 28, 30-31, 32, 33, 34-36, 37-38, 39-40, 41). Відповідно до п. 10, 12, 13 Акту розслідування професійного захворювання (отруєння) від 20.12.2001 [PERSON] працюючи на посадах дробильна ДСФ, машиніста конвеєра шахти «Першотравнева-Дренажна» має діагноз основний: пиловий бронхіт першого ст., та супутній: емфізема легень першого ст., ДН першого-другого ступеня, та на момент розслідування його переведено на інвалідність (а.с. 28). Також, відповідно до пп. 14, 15, 16 Акту розслідування професійного захворювання (отруєння) від 20.12.2001, складеного на підприємстві управління «Кривбасгідрозахист», професійне захворювання [PERSON] виникло в результаті експлуатації дробилок, вентиляторна становка не забезпечувала необхідним провітрюванням робочої зони. Причиною професійного захворювання: запиленість повітря робочої зони складала 6,2 мг/м3 при ПДС 2,0 мг/м3, шум - 84 ДБА при ПДУ - 80 ДБА, відносна вологість 85%. З метою ліквідації і запобігання професійним захворюванням начальнику шахти Герасименку В.І. пропонується забезпечити робітників засобами індивідуального захисту від пилу та шуму. Систематичний контроль за використанням засобів індивідуального захисту органів дихання (а. 28). Довідкою МСЕК від 15.01.2015 позивачу при повторному огляді встановлено другу групу інвалідності по причині профзахворювання та 85 % втрати професійної працездатності, з яких 65% - ХОХЛ, 5% - ВБ, 5% - тугоух., 10% - травма, за висновком якої він потребує: санаторно-курортного лікування, медикаментозного лікування, призначена тростина (а.с. 21). Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які стали підставою для відшкодування моральної шкоди [PERSON] , відбулися у період роботи позивача на шахті Первомайская (Першотравнева) ДВО «Кривбасруда» з 29.07.1986 по 04.05.1998, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК України (в редакції 1963 року). Згідно статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України (в редакції 1963 року), не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була уповноважена на її заподіяння. Крім того слід зауважити, що на час правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем, діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМУ від 23 червня 1993 р. № 472. Згідно п.п. 1, 2 вказаних Правил, власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган (надалі - власник) несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків (надалі - ушкодження здоров`я), а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди. Доказом вини власника можуть бути:акт про нещасний випадок на виробництві або акт про професійне захворювання; висновок службових осіб (органів), які здійснюють контроль і нагляд за охороною праці та дотриманням законодавства про працю, або профспілкового органу щодо причин ушкодження здоров`я; медичний висновок про професійне захворювання; вирок або рішення суду, постанова прокурора, висновок органів дізнання або попереднього слідства; рішення про притягнення винних осіб до адміністративної або дисциплінарної відповідальності; рішення органів соціального страхування про відшкодування власником витрат на допомогу працівникові в разі тимчасової непрацездатності у зв`язку з ушкодженням здоров`я; показання свідків та інші докази. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Оскільки професійне захворювання на виробництві позивачем отримане до набрання чинності ЦК України, що надало позивачу право на відшкодування моральної шкоди, тому суд вважає, що до правовідносин сторін мають застосовуватись положення статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі №210/2271/19. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з п.п. 10, 12, 13 Акту розслідування професійного захворювання (отруєння) від 20.12.2001 [PERSON] працюючи на посадах дробильна ДСФ, машиніста конвеєра шахти «Першотравнева-Дренажна» має діагноз основний: пиловий бронхіт першого ст., та супутній: емфізема легень першого ст., ДН першого-другого ступеня, та на момент розслідування його переведено на інвалідність (а.с. 28). Також, відповідно до пп. 14, 15, 16 Акту розслідування професійного захворювання (отруєння) від 20.12.2001, складеного на підприємстві управління «Кривбасгідрозахист», професійне захворювання [PERSON] виникло в результаті експлуатації дробилок, вентиляторна становка не забезпечувала необхідним провітрюванням робочої зони. Причиною професійного захворювання: запиленість повітря робочої зони складала 6,2 мг/м3 при ПДС 2,0 мг/м3, шум - 84 ДБА при ПДУ - 80 ДБА, відносна вологість 85%. З метою ліквідації і запобігання професійним захворюванням начальнику шахти Герасименку В.І. пропонується забезпечити робітників засобами індивідуального захисту від пилу та шуму. Систематичний контроль за використанням засобів індивідуального захисту органів дихання (а. 28) Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому [PERSON] в результаті отриманого на виробництві професійного захворювання, моральної шкоди. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Також, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Щодо посилань представника відповідача щодо неналежного відповідача слід зазначити наступне. Позивач працював у структурних підрозділах ДВО «Кривбасруда», «ВО «Кривбасруда»: з липня 1986 р. по травень 1998 р. на шахтах «Першотравнева», «Першотравнева-1», «Першторавнева-Дренажна». Рудоуправління Першотравневе та шахта «Першотравнева-1», були структурними підрозділами юридичної особи ДВО «Кривбасруда». Так, з 1986 року до 01.10.1989 року до ДВО «Кривбасруда» на правах структурного підрозділу входило Рудоуправління Першотравневе. З 01.10.1989 року Рудоуправління Першотравневе, як структурний підрозділ, було ліквідовано, що підтверджується наявними у матеріалах справи наказом ДВО «Кривбасруда» від 20.09.1989 року № 349 (пункт 1) та наказом ДВО «Кривбасруда» від 01.11.1989 року № 423. Потім, з 01.10.1989 року до 01.01.1995 року, до ДВО «Кривбасруда» на правах новостворених структурних підрозділів входили шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2», що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом ДВО «Кривбасруда» від 20.09.1989 року № 349 (пункт 2). З 01.01.1995 року шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2», як структурні підрозділи, були ліквідовані, що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом ДВО «Кривбасруда» від 26.12.1994 року № 169 (пункт 1). Після цього, з 01.01.1995 року до 01.01.1998 року, до ДВО «Кривбасруда» на правах новоствореного структурного підрозділу входила шахта « Першотравнева », що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом ДВО «Кривбасруда» від 26.12.1994 року № 169 (пункт 2). З 01.01.1998 року шахта «Першотравнева», як структурний підрозділ, була також ліквідована, що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом ДВО «Кривбасруда» від 05.01.1998 року № 1 (пункт 1). Відповідно до постанови КМУ від 2 березня 1998 року N 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського "Сірка" та Стебницького "Полімінерал" Львівської області», п. 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 263 Державне виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно п. 2 наказу Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 263 правонаступником перейменованого Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до п. 1 наказу Міністерства промислової політики України «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату» від 12.07.1999 року № 248 та п. 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 31.12.1999 року № 347 Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром». Згідно п. 3 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 31.12.1999 року № 347 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» є правонаступником реорганізованого Державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до спільного наказу Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19.02.2001 року № 66/245 «Про реорганізацію Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат», п. 1 наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 30.07.2001 року № 290 Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» шляхом реорганізації було перетворено у ВАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ». Згідно п. 3.2. наказу Державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» від 30.07.2001 року № 290 ВАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» стало правонаступником реорганізованого Дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Тобто, спочатку з 29.07.1998 року Державне виробниче обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано у Державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», яке з 31.12.1999 року було перетворено у Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», яке з 30.07.2001 року було знову перетворено у ВАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», яке з 04.04.2011 року було перейменовано у ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ». Отже, у результаті неодноразових перейменувань та реорганізацій, правонаступником усіх прав та обов`язків Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» (у структурних підрозділах якого працював позивач) є ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», ідентифікаційний код: 00191307. Управління «КРИВБАСГІДРОЗАХИСТ» було створено шляхом реорганізації структурних підрозділів ДВО «Кривбасруда» шахти «Першотравнева-Дренажна» та шахти «Гігант-Дренажна», що підтверджується пунктами 1, 5 наказу Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 року № 262. При цьому, шахта «Першотравнева-Дренажна» та шахта «Гігант-Дренажна» були створені як нові структурні підрозділи ДВО «Кривбасруда» лише з 20.01.1998 року згідно п. 1 наказу ДВО «Кривбасруда» від 20.01.1998 року № 12. Виходячи з зазначених вище наказів ДВО «Кривбасруда» - Управління «КРИВБАСГІДРОЗАХИСТ» не є правонаступником ліквідованих структурних підрозділів ДВО «Кривбасруда». Згідно ч.ч.1, 2 ст.37, ч.1 ст.466 ЦК УРСР, який діяв на час спірних правовідносин, юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію. В разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів (стаття 465 цього Кодексу), належних з неї в зв`язку з заподіянням каліцтва або іншого ушкодження здоров`я чи заподіянням смерті, покладається на правонаступників юридичної особи. При цьому слід звернути увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 12.12.2018 по справі № 215/3547/16-ц (провадження № 61-19254св18) оцінюючи доводи касаційної скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком», Верховний Суд врахував, що судами першої та апеляційної інстанцій встановлено його правонаступництво ДВО «Кривбасруда», а також те, що шкода здоров`ю позивача завдана не лише під час його роботи на Державному підприємстві «Кривбасшахтозакриття», а й під час роботи у структурних підрозділах підприємства, правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Тому останнє є належним відповідачем у справі. Таким чином, професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з ДВО «Кривбасруда», на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, чого роботодавцем зроблено не було, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань. Правонаступником ДВО «Кривбасруда» є АТ «Криворізький залізорудний комбінат». Так, суд враховує тривалість роботи позивача на ДВО «Кривбасруда», правонаступником якого є АТ «КЗРК» в умовах впливу шкідливих факторів понад 10 років, роботу на інших підприємствах, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності по професійному захворюванню 85% та другу групу інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, припинення трудової діяльності, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 щодо відшкодування розміру моральної шкоди, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 255 000 грн. з АТ «КЗРК» у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною. Суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача про добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, оскільки добровільне виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Крім того, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Позивач подав позов про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду, на суму стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2550,00 грн., що становить один відсоток ціни позову. На підставі ст.43 Конституції України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial