Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 64 901,64 грн, судові витрати в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5407723, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 23300 грн. Договір укладений в електронному вигляді та підписаний електронним цифровим підписом з використанням одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. У подальшому між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 25.09.2023 укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача. За кредитним договором зобов`язання відповідачем не виконуються, в зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 64901,64 грн, з яких: 22982,26 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 41919,38 грн - сума заборгованості за відсотками. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень. Відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін від останніх не надходило. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 20.01.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5407723, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 23300 грн. Відповідно до п. 1.2 - 1.5 кредитного договору товариство надає клієнту кредит в розмірі 23300 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування позикою у розмірі 1,9 % на добу. Факт надання кредиту підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7 240614/29182 від 18.06.2024 про зарахування на картку № [NUMBER] , випущену на ім`я [PERSON] , 20.01.2022 коштів у сумі 23300 грн. З позову суд вбачає, що відповідачем частково погашено отриманий кредит та відсотки по ньому, а саме сплачено 317,74 грн тіла кредиту та 2097,09 грн процентів. У подальшому між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 25.09.2023 укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача. Згідно витягу з Реєстру боржників ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 64901,64 грн, з яких: 22982,26 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 41919,38 грн - сума заборгованості за відсотками. За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму (Постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.12.2020 р. у справі №561/77/19). Аналізуючи порядок укладення договору у цій справі суд враховує, що договір був підписаний [PERSON] аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Договір про споживчий кредит підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові у справі №524/5556/19 від 12.01.2021. Таким чином, у відповідача в силу наведених вище умов укладених ним договорів та положень чинного законодавства, існує обов`язок щодо повернення коштів, взятих ним у кредит. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Вирішуючи питання щодо правомірності нарахування [PERSON] відсотків, суд виходить з наступного. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач не скористався. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Водночас, з позовної заяви та доданих до неї матеріалів суд вбачає, що відповідачу нараховані проценти за період, який перевищує встановлений договором строк кредитування, в зв`язку з чим, з урахуванням викладеної правової позиції Верховного Суду, позов в цій частині задоволенню не підлягає. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту № 5407723 від 20.01.2022 строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, відповідно до п. 1.4 Договору складає 30 днів зі сплатою 1.90 % на добу та суд стягує проценти за користування кредитом, відповідно, в межах цього строку, розмір яких, виходячи з положень п. 1.8.1 Договору складає 13281 грн. При цьому, суд враховує факт часткового погашення заборгованості, а саме сплату 317,74 грн тіла кредиту та 2097,09 грн процентів. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У даній справі судові витрати складаються з судового збору у розмірі 2422,40 грн, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, та витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн, факт надання якої підтверджується договором № 28/03-2024 від 28.03.2024 про надання правової допомоги, а також платіжною інструкцією № 5025 від 13.05.2024 про перерахування 10000 грн за надання правової допомоги щодо вимог до [PERSON] . З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати між сторонами пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial