Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У серпні 2023 року [PERSON] (далі за текстом «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі «Відповідач»), третя особа Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області (далі «Третя особа») про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. З 20.12.2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Син після розірвання шлюбу у 2023 році проживає разом із матір`ю у місті Біла Церква Київської області. Оскільки Позивач проживає окремо від сина, зареєстрований в Хмельницькій області, але фактично постійно проживає та працює у м. Біла Церква, йому створені перешкоди для участі у спілкуванні з дитиною та його виховані. Він не має можливості вільно побачитися з сином та спілкуватися з ним, оскільки з Відповідачем не завжди можна погодити час та місце його зустрічей з дитиною, а з 03.12.2022 року до теперішнього часу включно Відповідач взагалі не надає можливості батькові бачити сина, постійно має особисті справи та позбавляє дитину можливості бачитися з Позивачем. Позивачем сплачуються аліменти на дитину, а також кошти на утримання дружини, добровільно без виконавчого листа. При необхідності також надається допомога на лікування та оздоровлення. Батько постійно турбується про сина, але Відповідач усіляко наймається усунити батька із життя дитини. Таку поведінку Позивач не розуміє і виправдати не в змозі, оскільки жодних конфліктів з Відповідачем не мав та не має. Ні погроз, ні ображань не висловлює в її сторону. Не задовго до розлучення, Позивач зробив у квартирі, де проживав із сім`єю сучасний ремонт, вкладаючи туди весь свій особистий час та всі особисті гроші, запрошуючи професійних фахівців, оскільки робив це для своєї сім`ї та планував щасливе спільне життя. Після розлучення пішов жити у своє власне житло. Позивач має роботу та характеризується позитивно. Має власне житло - однокімнатну квартиру м. Біла Церква, наразі для того аби сину було більше простору переїхав у двокімнатну квартиру, яка на праві власності належить мамі Позивача, тобто бабусі сина. З огляду на викладене Позивач просив суд: встановити йому, наступний графік побачення з дитиною: на постійній основі кожні другі та четверті вихідні місяця з 10.00 суботи до 19.00 неділі за місцем проживання батька (без присутності матері, з можливістю ночівлі у батька, а також з можливістю виїзду за межі міста, починаючи з трьох річного віку та до повноліття дитини, з повідомленням про це матір; кожного парного року на Новий рік з 10.00 31 грудня до 19.00 02 січня - кожного непарного року на Великдень з 10.00 неділі до 16.00 понеділка, наступного за Великоднем; встановити спільний відпочинок дитини з батьком та оздоровлення кожного року строком на 21 календарний день (або двічі на рік по 10 днів), за місцем проживання чи перебування батька, ночівлею у батька, з можливістю виїзду за межі міста; встановити побачення кожен день народження дитини, а саме (або на протязі наступних 3-х днів після дня народження дитини) з 10.00 год 00 хв до 19.00 год 00 хв., в дні народження батька 14 вересня (або на протязі наступних 3-х днів після дня народження батька) з 10.00 до 19.00; в день побачення з дитиною, батько має право забирати дитину з дому, школи, дошкільного навчального закладу або інші; встановити вільне відвідування батьком дитячих та освітні, лікувальних закладів по місцю перебування та навчання дитини, відкритих виховних заходів, які проводитимуться для батьків; зобов`язати матір не перешкоджати та сприяти необмеженому спілкуванню батька з сином особисто через телефонний зв`язок, поштовий, електронний (в тому числі через Skype, WhatsApp, Viber, Telegram); встановити, що батько має право забирати сина у встановлені для побачень дні та години, спілкуватися з ним особисто, без присутності матері, інших родичів по материнській лінії або будь-яких третіх осіб з боку матері; зобов`язати матір повідомляти про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню встановленого судом графіку зустрічей та спільного відпочинку батька з сином; зобов`язати матір на вимогу батька дитини надавати інформацію про місцезнаходження дитини, умови його життя, навчання та виховання; Зобов`язати Відповідача повідомляти Позивача про зміну місця проживання сина. Судовий збір просив залишити за ним. Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи. 25.08.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (т.1 а.с.87). 14.09.2023 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила суд у задоволенні позовних вимог про встановлення Позивачу графіку побачення з дитиною згідно наведеного відмовити, та застосувати в межах своїх повноважень наступний графік: друга та четверта неділя з 14 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, в присутності матері, за місцем проживання дитини, інші дні за попередньою домовленістю між батьками. у святкові дні року (Новий рік, Різдво, День народження дитини) протягом дня, або наступних трьох днів, за місцем проживання дитини, а починаючи з моменту закінчення введеного у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України воєнного стану, за місцем проживання батька, у разі надання позитивного висновку Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради. Наголосила, що позов не містить відомостей щодо характеристики Позивача як з місця роботи, так із місця його фактичного проживання, наявності речових прав на майно, розмір доходу отриманого за місцем роботи, документального підтвердження витрат на ремонтні роботи сплачених з власних грошових коштів, оплати витрат лікування та оздоровлення, рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про вирішення спору між батьками щодо усунення перешкод у вихованні дитини, тобто підтвердження тих обставин на які посилається представник Позивача у власному позові. Зазначила, що син сторін є малолітньою дитиною, яка постійного потребує уваги та належного догляду з її сторони, час від часу хворіє, отримує належну медичну допомогу та піклування, що свідчить про фахову турботу мами, та не є доказом обмеження від спілкування з батьком. Зауважила, що на її думку батько, який дійсно переймається життя та здоров`ям сина мав би проявляти свою повагу та вдячність мамі, яка 24 год на добу проявляє належне піклування про дитину. Повідомила, що Відповідач не чинить жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною, матеріали позовної заяви також не містять обставин, які б перешкоджали позивачу приймати участь у спілкуванні та вихованні дитини, у тому числі за місцем проживання батька. Разом з цим зазначила, що оскільки у період воєнного стану як у м.Біла Церква так і в інших містах на Київщині та Україні, лунають повітряні тривоги, які свідчать про ракетну та артилерійську загрозу для громадян, такі обставини є підставою для встановлення певних обмежень у визначенні порядку участі батька у побаченнях із сином, в інтересах дитини. При цьому Відповідачу достеменно відомо про проживання за адресою Позивача кішки, яка агресивно себе проявляє щодо оточуючих з нанесенням травм (т.1 а.с. 90-96). 26.09.2023 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від Відповідача надійшло клопотання про долучення доказів (т.1 а.с. 124-126). 26.09.2023 року ухвалою суду постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с. 132-133). 27.09.2023 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника Позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (т.1 а.с. 142-144). 14.11.2023 року до канцелярії суду представником Третьої особи надано рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 07.11.2023 року №895 «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору між батьками стосовно усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] » (т.1 а.с. 147, 175). 14.12.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т.1 а.с. 185). 29.01.2024 року до канцелярії суду від Третьої особи надійшов супровідний лист від 26.01.2024 року №222/02-08 про надання актів обстеження житлово-побутових умов Позивача і Відповідача від 06.10.2023 року та від 13.10.2023 року (т.1 а.с. 194, 195, 196). 07.03.2024 року ухвалою суду визнано явку Позивача, Відповідача та Третьої особи у судові засідання у даній справі обов`язковою (т.1 а.с. 207-208). 30.05.2024 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від Відповідача надійшла заява про неможливість прибуття у судове засідання по даній справі (т.2 а.с. 47-50). У судових засіданнях Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві. Позивач пояснив, що він фактично позбавлений можливості бачитися із сином через наявність відповідного спору із Відповідачем. Він не бачив свого сина із 06.12.2022 року. На сьогодні остання разом із дитиною виїхала за кордон. У жодне з призначених по справі судових засідань Позивач, не зважаючи на визнання судом її явки обов`язковою, не з`явилася, свого представника не направила. Про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У судовому засіданні представник Третьої особи просила при ухваленні рішення за результатом розгляду даної справи врахувати рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 07.11.2023 року №895 «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору між батьками стосовно усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] ». Наголосила, що обстеження умов проживання сторін по справі було проведено представниками Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області повно та об`єктивно, про що було складено відповідні акти, копії яких наявні у матеріалах справи. Потреба у додаткових обстеженнях відсутня. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 20.12.2019 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 06.12.2022 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №3060 (т.1 а.с. 10). 06.02.2023 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/11748/22 шлюб між сторонами було розірвано (т.2 а.с. 63-64). Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 06.12.2022 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №1135 (т.1 а.с. 11). Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади м. Біла Церква №15.2-03/14016 від 02.10.2020 року та №2023/001705903 від 24.02.2023 року (т.1 а.с. 15, 16). Згідно з характеристикою на [PERSON] від 21.08.2023 року, виданої директором ресторанно-готельного комплексу «Rikabar», Позивач працює на посаді адміністратора. Характеризується позитивно (т.1 а.с.173). Відповідно до акту обстеження умов проживання Позивача від 06.10.2023 року останній проживає в двокімнатній квартирі [ADDRESS] . Указана квартира належить його матері. Умови проживання є задовільними, для дитини може бути виділена окрема кімната під час його перебування у батька. У кімнаті, у якій може перебувати дитина під час відвідування батька, є всі необхідні меблі та речі щоденного вжитку для забезпечення щоденних потреб дитини. Між батьками дитини існує спір, щодо участі Позивача у вихованні малолітнього сина, який після розлучення проживає з матір`ю (т.1 а.с. 195). Згідно з актом обстеження умов проживання Відповідача від 13.10.2023 року остання проживає в двокімнатній квартирі [ADDRESS] . Умови проживання задовільні. У квартирі виділена окрема кімната, спеціально обладнана для дитини. Між батьками дитини існує спір з питання участі батька, який проживає окремо, у вихованні сина. Відповідач категорично заперечує проти перебування сина вдома у батька, Позивача по даній справі (т.1 а.с. 196). Узгоджених днів та часів побачень Позивача з дитиною сторони не мають. Відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 07.11.2023 року №895 «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору між батьками стосовно усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] » орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити такий порядок участі Позивача у вихованні його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] : друга й четверта субота і неділя з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, щосереди з 16 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, в інші дні за попередньою домовленістю між батьками (т.1 а.с. 175). 1. Мотивувальна частина. Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16.07.2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. ЄСПЛ наголошує на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці (рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58). Разом з цим судом враховуються приписи ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/18670/15-ц зазначив, що тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особи у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. При цьому суд виходить з того, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати й неформального значення. Висновки суду. Судом не встановлено жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які унеможливлювали б реалізацію права батька на спілкування з малолітнім сином, чи обставин, які свідчили б про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини. Відповідачем цього не доведено і матеріали справи таких доказів не містять. Задля повноцінного забезпечення інтересів дитини вона повинна мати можливість спілкування і з батьком. Суд не погоджується з доводами Відповідача про відсутність між сторонами спору щодо участі батька у вихованні дитини, оскільки у відзиві на позовну заяву Відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що інакше будуть порушені її права. Таким чином, можливо зробити висновок про те, що між сторонами залишилося неврегульованим питання щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини, а наведена позиція Відповідача є її правовою позицією, направленою на те, щоб схилити суд до відмови Позивачу у задоволенні позову. Визначаючи порядок побачень батька з дитиною, суд врахував рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 07.11.2023 року №895, у якому орган опіки та піклування, розглядаючи даний спір за участю Позивача та Відповідача, вважає за доцільне встановити такий порядок участі Позивача у вихованні його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] : друга й четверта субота і неділя з 10 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, щосереди з 16 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, в інші дні за попередньою домовленістю між батьками. Також суд, за результатами заслуховування пояснень Позивача, виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, враховуючи, що Позивач має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні своєї дитини, при цьому, мати дитини фактично не заперечує щодо цього, а також враховуючи інтереси дитини, та те, що виховання дитини, участь у піклуванні про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток є не лише правом, але і обов`язком Позивача, вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу щодо особистого безперешкодного спілкування Позивача з сином за допомогою телефонного та іншого засобу зв`язку, з урахуванням розпорядку дня дитини (у тому числі через Skype, WhatsApp, Viber, Telegram). Разом з цим, суд дійшов висновку про те, що інші позовні вимоги є занадто загальними та неконкретизованими, або такими, що охоплюються вже задоволеними позовними вимогами. З огляду на викладене у задоволенні таких вимог слід відмовити. Окрім того, позовна вимога Позивача про зобов`язання Відповідача не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином не підлягає задоволенню, оскільки ним не надано до суду жодних належних та допустимих доказів невиконання Відповідачем такого обов`язку. Висловлені Відповідачем заперечення проти запропонованого Позивачем способу участі у вихованні синів, не мають ознак протиправності з боку матері дитини, а є причиною спору, що виник між батьками щодо участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, який вирішується судом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, судові витрати у вигляді судового збору у даній справі необхідно залишити за Позивачем згідно з заявою його представника (т.1 а.с. 7). На підставі викладеного та

Outcome: partial