Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

11 липня 2024 року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 липня 1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року. Вони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач проживає окремо впродовж 6 років, незважаючи на те, що зареєстрований разом з ними, місце його фактичного проживання невідоме. Він не приймає участі у матеріальному забезпеченні доньки, фактично [PERSON] повністю знаходиться на утриманні матері. Позивач постійно несе витрати на харчування, лікування, купує необхідний одяг, засоби гігієни та інше, для належного забезпечення дитини змушена періодично їздити на заробітки за кордон. Звертає увагу на те, що самостійно не може в повному обсязі забезпечити дитині належний рівень життя. Відповідач має хороше здоров`я, отримує офіційний дохід у вигляді заробітної плати, у нього на утриманні немає інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних осіб. Відтак, вважає, що він може і повинен сплачувати аліменти на утримання доньки, однак в добровільному порядку цього не робить. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 15 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку SMS на номер телефону, зазначений позивачем у заявці (а.с. 12, 18). 23 липня 2024 року від неї надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує (а.с. 20). Відповідач у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду з відмітками «повертається», «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 19). Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від нього не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача, а також за одночасного існування вищевказаних умов, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що заочним рішенням Локачинського\~районного суду\~Волинської області\~від 16\~вересня 2019\~року шлюб\~між [PERSON] \~та [PERSON] ,\~зареєстрований 19\~липня 1997\~року Локачинським\~районним відділом\~реєстрації актів\~громадянського стану\~Волинської області,\~актовий запис\~№ 11,\~розірвано (а.с. 9-10). У шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 жовтня 2011 року, з якого вбачається батько дитини [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 7). Між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 22.11.2022 у справі № 188/1029/19. Згідно акту № 19 обстеження матеріально-побутових умов проживання від 10.07.2024 року, за адресою: [ADDRESS] , спільно із [PERSON] проживають [PERSON] (донька), [INFO] , учениця 8 класу ОЗЗСО «Локачинський ліцей», [PERSON] (мама), [INFO] , пенсіонер (а.с. 8). Таким чином, суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає в [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України , частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України). Як вбачається із доводів позовної заяви, відповідач [PERSON] отримує офіційний дохід у вигляді заробітної плати. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Виходячи із норм СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладається рівною мірою на матір і батька. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. При визначенні розміру аліментів на дитину, судом враховуються: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка перебуває на утриманні матері, та що дитина навчається у закладі освіти, у зв`язку із чим витрати на її утримання значно зросли; матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, який є особою працездатного віку, а також відсутні докази, які б підтверджували, що на його утриманні перебувають інші особи. Враховуючи наведене, норми ст. 182 СК України, вік дитини, положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України, відповідно до яких під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст. ст. 141, 180-182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved