Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

Позивачка звернулася до Великописарівського районного суду Сумської області із зазначеним позовом, згідно якого просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на спадкове майно, що складається із житлового будинку з відповідними господарськими спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS] на приватизованій земельній ділянці, на яку державний акт за життя спадкодавець не виготовила, а також земельної ділянки площею 2,14 га, за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Великописарівської селищної ради Сумської області. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якої увійшли вказані у позовній заяві житловий будинок та земельні ділянки. За життя [PERSON] заповіла зазначене майно донці [PERSON] , яка з метою реалізації своїх спадкових прав звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавці. Однак, у відповідь на вказану заяву, нотаріус роз`яснив позивачці про неможливість вчинення нотаріальних дії, у зв`язку з неподанням правовстановлюючих документів на спадкове майно, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 06.02.2024 ухвалою Великописарівського районного суду Сумської області відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 16.05.2024 актом приймання передачі Великописарівський районний суд Сумської області у відповідності до рішення Вищої ради правосуддя від 23.04.2024 № 1224/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Великописарівського районного суду Сумської області» передав до Охтирського міськрайонного суду Сумської області цивільну справу № 575/124/24, провадження № 2/575/75/24 за позовом [PERSON] до Великописарівської селищної ради Сумської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. 28.05.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області вказану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. 20.06.2024 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду з повідомленням учасників процесу. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, при цьому позивачка підтримала позовні вимоги, а відповідач їх визнав. У зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, врахувавши думку учасників справи, викладену у поданих ними процесуальних документах, дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 10.071972, Ямненською сільською радою В. Писарівського району Сумської області (а.с. 17). Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 27.10.1994, за реєстровим № 240 від 25.01.1995, [PERSON] на праві особистої власності належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія І-СМ № 0009993 від 28.12.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 670, [PERSON] на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Ямненської сільської ради народних депутатів від 09.02.2001 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,14 га в межах згідно з планом, за цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, розташовану на території Ямненської сільської ради В. Писарівського району Сумської області (а.с. 12). Згідно заповітів від 16.09.2016 та від 07.09.2017 [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] належні їй земельну ділянку площею 2,14 га, за цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, розташовану на території Ямненської сільської ради В. Писарівського району Сумської області, та житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13, 34). [INFO] в м. Суми померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 15.08.2023 Великописарівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (а.с. 5). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно вимог ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] , у визначений чинним законодавством шестимісячний строк, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 31). Листом приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Васильченко Н.В. позивачку [PERSON] повідомлено про неможливість вчинення нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю у спадкоємиці правовстановлюючих документів, які є загубленими (а.с. 18). Згідно вимог ст. 328 ЦК України особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З наведеного вбачається, що позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті матері, своєчасно прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності померлої на спадкове майно, позивачка позбавлена можливості реалізувати своє спадкове право, а тому суд вважає, що [PERSON] правомірно набула право власності на вищевказане спадкове майно. В п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved