Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

21.03.2024 [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 26 жовтня 2007 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від спільного проживання вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.08.2014 шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Він не проживає із відповідачкою з 2013 року, син проживає разом із ним та повністю перебуває на його утриманні, а мати дитини жодної участі у вихованні сина не приймає. Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, не спілкується із сином, не підтримує із ним жодного зв`язку, не приймає участі в його вихованні, навчанні та не надає жодної матеріальної допомоги, вона веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та ніде не працює. Тому, просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] . 19.04.2024, після отримання відповіді на запит щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки, судом постановлено ухвалу, якою прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 21.05.2024 судом постановлено ухвалу, що внесена до протоколу судового засідання, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] , а судові витрати у справі залишити за ним без відповідного відшкодування. Відповідачка - [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подала. Третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради представника до суду не направила, подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за відсутності представника служби та подала рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 570 від 09.07.2024. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , та відповідачка - [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2007 року та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 серпня 2014 року, у справі № 357/8402/14-ц, яке набрало законної сили 09.09.2014, шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено матеріалами справи (а.с. 5-10). З матеріалів справи (а.с.11-15), вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає разом із сином - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; працює в ІП «Кока-Кола» Беверіджиз Україна Лімітед» на посаді представника торгівельного філії Київського регіону 1 з 02.11.2009 по теперішній час; одноосібно займається вихованням сина, учня 10-А класу Білоцерківського ліцею - гімназії № 17 Білоцерківської міської ради Київської області, відвідує школу, батьківські збори, цікавиться навчанням сина, а мати дитини - [PERSON] з родиною не проживає та не займається вихованням сина. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснив, що він навчається у Білоцерківському ліцеї - гімназії № 17 Білоцерківської міської ради Київської області, проживає з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а з матір`ю він не проживає з 2013 року. Мати не цікавиться його життям, не спілкується, не допомагає, з днем народження вітає раз на два роки. Він вважає, що спілкування із матір`ю є недоцільним, вона не цікавиться його життям взагалі, вживає алкогольні напої, бачив її неодноразово у стані алкогольного сп`яніння. Він згоден, щоб матір позбавили батьківських прав відносно нього. Психолог [PERSON] , яка являється практикуючим психологом та працює в Центрі соціально - психологічної реабілітації дітей «Злагода», у судовому засіданні зазначила, що [PERSON] дав пояснення вільно, відверто та без стороннього тиску. 09.07.2024 Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради ухвалив рішення № 570 (а.с. 57), відповідно до якого, орган опіки та піклування дійшов висновку, що [PERSON] , в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, що є підставою для позбавлення її батьківських прав, а позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що відповідачка - [PERSON] , [INFO] , свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина - [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує його необхідним харчуванням, не займається лікуванням та оздоровленням, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується із сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, відзив на позов з доказами у спростування доводів позивача до суду не подала та не довела у судовому порядку виконання нею належним чином свої батьківських обов`язків відносно дитини. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, про позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Слід зазначити, що згідно із ст. 168 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною та суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Також, згідно із ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав та в даному випадку суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив при подачі позову судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с.4) та заявив клопотання про залишення даних витрат за ним без відповідного відшкодування.

Outcome: approved