Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

22 квітня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки пла\-тника податків - [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , місцезнаходження майна: [ADDRESS] , нежитлові приміщення) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ВІЛЬЯМСА 59Д» (ідентифікаційний код юридичної особи - 40587458, місцезнахо\-дження: 65096, місто Одеса, вулиця Академіка Вільямса, будинок №59Д), заборгованість по оплаті частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів встановлену пропорцій\-но до загальної площі нежитлового приміщення літ.«А» 19,1 м2 що складається з суми: 28 603,74 гривень - основного боргу, 470 гривень - одноразового внеску на придбання та обслугову\-вання електричного генератора для забезпечення роботи дахової котельні будинку на випа\-док непередбачуваного пошкодження/знищення енергетичної інфраструктури міста, спричи\-неного ракетними обстрілами з боку військ російської федерації, 7 841,38 гривень витрат з ви\-конавчого провадження з примусового виконання рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/3529/21, 4544,21 гривень - інфляційних втрат, 1 227,16 гривень - 3% річних, усі разом за період з 15.04.2021 року по 15.04.2024 року; загалом стягнути суму 42 686,49 гривень; стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки пла\-тника податків - [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , місцезнаходження майна: [ADDRESS] , нежитлові приміщення) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ВІЛЬЯМСА 59Д» (ідентифікаційний код юридичної особи - 40587458, місцезнахо\-дження: 65096, місто Одеса, вулиця Академіка Вільямса, будинок №59Д), заборгованість по оплаті частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів встановлену пропорцій\-но до загальної площі нежитлового приміщення літ. «А» 18,2 м2 , що складається з суми: 27 255,92 грн. - основного боргу, 470 грн. - одноразового внеску на придбання та обслугову\-вання електричного генератора для забезпечення роботи дахової котельні будинку на випа\-док непередбачуваного пошкодження/знищення енергетичної інфраструктури міста, спричи\-неного ракетними обстрілами з боку військ російської федерації, 7 841,38 грн. витрат з ви\-конавчого провадження з примусового виконання рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/3529/21, 4 330,09 грн. - інфляційних втрат, 1 218,34 грн. - 3% річних, усі разом за період з 15.04.2021 року по 15.04.2024 року; загалом стягнути суму 41 115 грн.; стягнути з [PERSON] судові витрати у вигляді витрат з сплати судового збору 3 028 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2024 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання. 04.06.2024 року до канцелярії суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову. 21.06.2024 року, до канцелярії суду, від представника Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «ВІЛЬЯМСА 59 Д» - Доніної Людмили Анатоліївни надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи. 21.06.2024 року до канцелярії суду від представника Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «ВІЛЬЯМСА 59 Д» - Доніної Людмили Анатоліївни надійшла Відповідь на відзив відповідача на позовну заяву. 05.07.2024 року на електронну пошту суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли заперечення на клопотання Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «ВІЛЬЯМСА 59 Д» про доручення документів до матеріалів справи. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судовому засіданні представники Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «ВІЛЬЯМСА 59 Д» - Донін Сергій Володимирович та Варічева Руслана Вікторівна позовні вимоги підтримали у повному обсязі, позов просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , у судовому засіданні, заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] згідно Свідоцтва про право власності САС №628422 , виданого 18.03.2009 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, є власни\-ком нежитлового приміщення літ.«А» загальною площею 19,1 м2 в будинку [ADDRESS] . Право власності відповідачки на вказане нежитлове приміщення зареєстровано в Держав\-ному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.04.2009 року, номер запису про право власності - 3364 в книзі:87неж-44, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 27082419, що під\-тверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 245544611 від 23.02.2021 року . Також, [PERSON] , згідно Свідоцтва про право власності САС №628396 , виданого 18.03.2009 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, є власником нежитлового примі\-щення літ.«А» загальною площею 18,2 м2. Право власності [PERSON] на вказане нежитлове приміщення зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.04.2009, номер запису про право власності - 3364 в книзі:87неж-45, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 27082194, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 245544611 від 23.02.2021 року. За приписами ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). 15.05.2016 року власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вільямса 59-Д». Метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим статутом. ОСББ «Вільямса59-Д» є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання (шляхом самозабезпечення) або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання. Відповідно до ч. 4 ст.4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних із діяльністю об`єднання. За змістом ст.10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків і платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», кошти об`єднання складаються, зокрема, з внесків і платежів співвласників. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання. Стаття 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначає обов`язки співвласника: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням тощо. Відповідно до ст.17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право: робити співвласникам попередження про порушення ними статутних або інших законних вимог і вимагати їх дотримання; вимагати відшкодування збитків, заподіяних спільному майну об`єднання з вини власника або інших осіб, які користуються його власністю; вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів. Частиною 3 статті 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів. Відповідно до розділу V Статуту ОСББ «Вільямса 59-Д» співвласник зобов`язаний, зокрема, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При таких обставинах, суд вважає вимоги ОСББ «Вільямса 59-Д» щодо стягнення заборгованості по оплаті частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів встановлену пропорцій\-но до загальної площі нежитлового приміщення літ.«А» 19,1 м2 що складається з суми: 28 603,74 гривень та нежитлового приміщення літ. «А» 18,2 м2 , що складається з суми: 27 255,92 грн. - основного боргу, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідачки по 470 гривень за два нежитлових приміщення (як з власниці нежитлового приміщення загальною площею 18,2 кв. м за адресою: [ADDRESS] та як з власниці нежитлового приміщення загальною площею 19.1 кв. м за адресою: [ADDRESS] ) одноразових внесків на придбання та обслугову\-вання електричного генератора для забезпечення роботи дахової котельні будинку на випа\-док непередбачуваного пошкодження/знищення енергетичної інфраструктури міста, спричи\-неного ракетними обстрілами з боку військ російської федерації. Вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів не вбачається ким для власників житлових та нежитлових приміщень було визначено необхідність плати та встановлено розмір одноразових внесків на придбання і обслуговування роботи генератора у розміні 470 гривень та визначено кількість одноразових внесків, які мають сплачувати співвласники. Також не зрозуміло, за якими критеріям визначено такий розмір внеску, а факт встановлення генератора у будинку [ADDRESS] та здійснення позивачем витрат на його утримання та/або обслуговування не підтверджено будь-якими доказами. Разом з тим, представики позивача, підтримуючи позовны вимоги у даній частині, зазначали, що таке рішення приймалось на загальних зборах, однак, протоколу чи відповідного рішення не надали, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити вказані обставини. Щодо стягнення з відповідачки (як з власниці нежитлового приміщення загальною площею 18,2 кв. м за адресою: [ADDRESS] та як з власниці нежитлового приміщення загальною площею 19.1 кв. м за адресою: [ADDRESS] ) по 7841,38 гривень за кожне нежитлове приміщення витрат з ви\-конавчого провадження з примусового виконання рішення Господарського суду Одеської області по справі №916/3529/21. Вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] не була учасником цієї справи. Необхідність стягнення з [PERSON] витрат позивача з примусового виконання рішення Господарського суду по справі №916/3529/21 обгрунтовується положеннями ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення власності у багатоквартирному будинку», статтями 20, 23 Закону України «Про єднання співвласників багатоквартирного будинку» та п. 3 розділу III та п. 2 розділу IV Статуту ОСББ «Вільямса 59Д». Однак, жодна із перелічених норм не містить припису щодо зобов`язання будь-кого із співвласників багатоквартирного будинку нести фінансову відповідальність (повну чи часткову), покладену судовим рішенням на об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Представником позивача до позовної заяви не надано жодних доказів на підтвердження цієї вимоги, зокрема, рішення суду щодо такого стягнення чи документів виконавчого провадження. Разом з тим, суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунку зазначеної суми, так як кількість боржників, загальна сума заборгованості, принцип визначення боргу залишились не зрозуміліми. Щодо стягнення з відповідачки, як з власниці нежитлового приміщення загальною площею 19,1 кв. м за адресою: [ADDRESS] , 4544,21 гривень - інфляційних втрат, 1 227,16 гривень - 3% річних; та як з власниці нежитлового приміщення загальною площею 18,2 кв. м за адресою: [ADDRESS] 4330,09 гривень - інфляційних втрат, 1218,34 гривень - 3% річних за період з 15.04.2021 року по 15.04.2024 року. Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.35). Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Отже, підстав для нарахування 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат немає, тому стягненню з відповідача на користь позивача відповідні нарахування не підлягають. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9570,99 гривень суд зазначає таке. За приписами ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч. 3 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України). На підставі п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно із ч. 1 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Нормою ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 28.06.2023 у справі № 463/2001/19 де зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано Договір про надання юридичних послуг від 01.01.2024 року, укладений між Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «ВІЛЬЯМСА 59 Д» та адвокатом Доніною Людмилою Анатоліївною, Акт прийому-передачі наданих послуг від 14.06.2024 року, Довідку про оплату послуг адвоката Доніної Л.А. в розмірі 9570,99 гривень від 14.06.2024 року, платіжну інструкцію від 02.04.2024 року щодо оплати адвокатських послуг, копію свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги. Відповідно до ч. 5 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача, 05.07.2024 року, подано заперечення щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися, як це закріплено положеннями ч. 3ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,46,56 Цивільного процесуального кодексу України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Вирішуючи питання щодо розміру суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписамистатті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Визначаючи суму до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічного змісту висновків щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року, прийнятій у справі № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18, та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, прийнятій у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. З огляду на викладене вище, можна дійти висновку, що Цивільним процесуальним кодексом Україниунормовано такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відтак, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 9570,99 гривень. Також представник позивача просив стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 3028 гривень. Відповідно до частини 1статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача - на 66,66% (в сумі 55859,66 грн.), то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2018 гривень.

Outcome: partial