Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилалася на те, що 01.09.2017 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу у них є одна малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Позивач самостійно не в змозі забезпечувати матеріальні потреби їх дитини на придбання їжі, ліків та одягу. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх малолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі по 5000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 31.05.2024 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено до судового розгляду. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Позивач у судове засідання не з`явився. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача. Позов підтримав. Не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що у сторін є одна малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно із частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. При цьому у період вирішення спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей, останні не можуть перебувати без матеріального утримання. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.02.2021 року у справі №523/18199/16-ц. Отже, під час вирішення спору про стягнення аліментів на утримання дитини визначальним є те, разом із ким спільно проживає дитина. Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи від 13.11.2017 року, місце проживання позивача [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). З довідки про реєстрацію місця проживання особи №21/1825 від 02.04.2021 року місце реєстрації проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Тобто, малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] . Статтею 51 Конституції України\~та\~статтею 180 Сімейного кодексу України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою та другою\~статті 141 СК України\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; \~доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відомостей про доходи відповідача суду надано не було. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 2563 гривень. Одночасно частиною другою статті 182 СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час, з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», становить 1281 грн. 50 коп. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 року, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. Оскільки місце проживання дитини зареєстровано разом із матір`ю, а відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий із позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі по 4000 гривень щомісячно. На переконання суду, такий розмір аліментів, з урахуванням обов`язку позивачки по утриманню дитини, забезпечить потреби малолітнього сина, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дітей буде достатнім для забезпечення його належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу. Відповідно до частини другої\~ст. 184 СК України,\~ розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного. Положенням\~ст. 191 Сімейного кодексу України\~визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України\~суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до\~Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: partial