Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 170 240, 96 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей: доньки [PERSON] та сина [PERSON] . Посилається в позові на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2018 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON] та сина Платона в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку( доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 січня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного рішення суду 12 березня 2018 року був виданий виконавчий лист. На даний час виконавче провадження перебуває у Оболонському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва. Станом на день її звернення до суду відповідач продовжує ухилятися від виконання рішення суду. Відповідно до довідки державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби від 06 грудня 2023 року заборгованість відповідача по аліментах з січня 2023 року до листопада 2023 року становить 170 240, 96 грн. Виходячи з цього, просить задовольнити позов та стягнути з відповідача пеню в розмірі заборгованості по аліментах у зазанчений період часу. Позов був зареєстрований судом 11 грудня 2023 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 16 січня 2024 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідчу був наданий строк для подання відзиву на позов. 12 червня 2024 року представник відповідча подав відзив на позов, яким проти позову заперечує. Посилається на те, що відповідно до довідки в/ч [NUMBER] відповідач з 14 грудня 2022 року і до цього часу перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації. У довідці про доходи №271 від 24 травня 2024 року зазначено, що за період часу з 14 грудня 2022 року і до 30 квітня 2024 року з відповідача здійснювалося утримання аліментів, а саме з липня 2023 року по квітень 2024 року здійснювалися відрахування, які не зазначені в розрахунку заборгованості, наданому позивачкою. Крім того, відповідно до довідки Оболонського ВДВС станом на 01 травня 2024 року заборгованіть становить 185 758,18 грн., з яких за зазначений позивачкою період - з січня по листопад 2023 року ромір аліментів, який підлягав сплаті, становив 87 662, 58 грн., сплачені відповідачем аліменти у розмірі 26 777,04 грн., відповідно заборгованість становить 60 885, 54 грн. Зазначила також, що стягнення пені можливе у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Посилаючись на постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, зазначає, що поняття вини в СК України не розкривається, а тому мають застосовуватися норми ЦК України. 26 березня 2022 року відповідач уклав контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки. За умовами такого контракту заробітної плати та виплати інших коштів не передбачено і не здійснювалося. З 14 грудня 2022 року відповідач перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації. Будучи в зоні бойових дій, де відсутній інтернет та будь-які банківські відділення, відповідч не на мав можливості сплачувати аліменти до направлення державним виконавцем до в/ч [NUMBER] відповідної постанови. З урахуванням цього вважає, що вини відповідача в виникненні заборгованості по аліментах немає, оскільки його основним завданням було і є боронити країну, що виключає правові підстави для нарахування пені. Просить у позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2 ст.141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2018 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку( доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 січня 2018року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду знаходиться на виконанні в Оболонському відділі державної виконавчої служби м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ). Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.ст.180-182 СК України, стягнення заборгованості по аліментах врегульовано ст.ст.194-197 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». З точки зору закону аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно зі ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ч.1 ст. 546 ЦК України неустойкою забезпечується виконання зобов`язання. В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст.196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абз.1 ч.1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абз.1 с.1 ст.196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. З довідки в/ч [NUMBER] вбачається, що відповідач з 14 грудня 2022 року і до цього часу перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації у в/ч [NUMBER] Національної гвардії України. В період з 01 листопада 2022 року до 10 лютого 2023 року і з 18 серпня 2023 року примає участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Росії проти України. З довідки про доходи від 24 травня 2024 року вбачається, що з грудня 2022 року, тобто за місцем служби, йому нараховуються грошові виплати, аліменти утримуються з липня 2023 року. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що розмір аліментів до сплати державним виконавцем нараховувався виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. З цього ж розміру була розрахована сума заборгованості по аліментах. Відповідно до ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У пункті 4 розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, визначено, що розрахунок заборгованості обчислюється на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Тобто,

Outcome: partial