Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

Позивач 03.07.2024 року звернулась до суду із зазначеним позовом. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування позову позивач зазначила, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , [INFO] . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельного паю площею 5,860 га, що розташований на території Селидівської міської ради. Граничний строк на прийняття спадщини припав на 21 березня 2022 року. У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану Позивачка була вимушена евакуюватись із дитиною до більш безпечного місця. Так, Позивачка з початку збройної агресії по 18 жовтня 2022 року проживала за кордоном. Після повернення в Україну Позивачка оформила статус внутрішньо переміщеної особи. Позивачка не має доступу до майна, зважаючи на те, що територія, на якій знаходиться майно є прифронтовою та перебування на якій є небезпечним для життя та безпеки дитини. В травні 2024 року звернулася до державного нотаріуса з метою подання заяви про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. У зв`язку з чим, просить визначити [PERSON] додатковий строк, достатній для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. Заяви та клопотання сторін. Представник позивача надала заяву, в якій просить розглянути справу у відсутності її та позивача. Представник відповідача надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.07.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.07.2024 року виправлено описку в ухвалі суду від 03.07.2024 року. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.07.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд, дослідивши надані матеріали та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Свідоцтвом про народження [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] . Згідно Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.07.2016 [PERSON] на підставі Державного акту від 08.07.2005 ДН 136403 належить на праві приватної власності земельна ділянка, розташована на території Селидівської міської ради Донецької області. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Постановою державного нотаріуса Першої селидівської державної нотаріальної контори від 30.05.2024 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з приводом того, що пропущено строк для прийняття спадщини. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру(спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , інформація у Спадковому реєстрі щодо спадкових справ та видачі свідоцтва про право на спадщину, відсутня. Як підставу поважності пропуску строку для звернення до нотаріальної контори позивач зазначає, що спадщина, яка відкрилася після смерті матері знаходиться на прифронтовій території та перебування на якій є небезпечним для життя та безпеки дитини. У зв`язку з введенням на території України воєнного стану вона була вимушена евакуюватись із дитиною до більш безпечного місця та з початку збройної агресії по 18 жовтня 2022 року проживала за кордоном та не мала доступу до майна. Суд вважає, що причини пропуску строку для звернення до нотаріальної контори, на які посилається позивач, є поважними, а тому позовну заяву слід задовольнити. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно доч.3ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до приписів ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Положеннями ч. 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Також суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в редакції від 06.03.2022 установлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється (п. 3). В подальшому 24.06.2022 було внесено зміни до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» та викладено в такій редакції: установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Офіційне розуміння правової визначеності як елемента верховенства права надано в пункті 3.1 мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010року №17-рп/2010 у справі №1-25/2010, відповідно до якого одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці є допустимим за умови передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права має базуватися на критеріях, які дадуть змогу передбачити юридичні наслідки своєї поведінки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Отже, суд дійшов висновку, що обмеження роботи нотаріусів в умовах воєнного стану призвели до неможливості подання позивачем заяви про прийняття спадщини у строк, передбачений статтею 1270 Цивільного кодексу України, а тому суд вважає, що позивач пропустила строк подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення позивача від спадкування, тому позов обґрунтований, підтверджений матеріалами справи та підлягає задоволенню. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. На підставі ст. ст. 1220, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved