Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

У квітні 2024 року адвокат Івашківська А.О., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», Державної казначейської служби України, уякій просила стягнути моральну шкоду в розмірі 100 гривень, завдану в період з 21.06.2023 по 22.06.2023 в результаті утримання [PERSON] в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1) в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] згідно з вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011, засуджений до довічного позбавлення волі та з 02.06.2010 відбуває покарання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1), що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2. Під час утримання засудженого [PERSON] в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1) в період з 21.06.2023 по 22.06.2023 було порушено його законне право на забезпечення належних житлово-побутових умов у камерному приміщенні №133. З заявами про утримання в неналежних умовах позивач неодноразово звертався до Вінницької окружної прокуратури, на телефон «гарячої лінії» Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. На підставі проведених перевірок 14.04.2023 начальнику державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» Вінницькою окружною прокуратурою було надано вказівку на усунення порушень законодавства України з питань неналежних житлово-побутових умов та можливих порушень прав засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON] . В порушення вимог ст. 107, 115 КВК України камерні приміщення, в яких утримувався позивач не провітрювалися, вікна не відкривалися, площа не перевищувала 4 кв.метрів, в камерах були антисанітарні умови, стіни вкриті грибком та потребують побілення, відсутні необхідні санітарні зручності, підлога потребує фарбування, в цілому камера та санвузол знаходяться в незадовільному стані. Крім того, у порушення норм забезпечення меблями, інвентарем і предметами господарчого призначення виправної колонії максимального рівня безпеки, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 27.07.2012 № 1118/5, камерне приміщення не обладнано лавою, особистою шафою, відгородженим санвузлом, унітазом, змивним бачком. У порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 115 КВК України, ст. 22 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» у камерному приміщенні санвузол не обладнано належним чином, оскільки кабіна з [PERSON] не має дверей, проглядається через оглядове вічко, не віддалена від житлової зони, що в свою чергу принижує людську гідність засудженого. Зважаючи на дані викладені вище, які надала Вінницька обласна прокуратура як висновок щодо проведеної перевірки Уповноваженому Верховної Ради з прав людини, останнім на підставі ст.101 Конституції України, та ст. 13, 16, 22 ЗУ «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» 19.07.2023 було надіслано лист до Міністра юстиції України з проханням ініціювати та провести службову перевірку за фактом надання недостовірної інформації. В той же час, порушення законодавства України з питань неналежних житлово-побутових умов та можливих порушень прав засудженого до довічного позбавлення волі [PERSON] не було усунуто. У зв`язку з триманням позивача в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)" в період з 21.06.2023 по 22.06.2023 в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи характер правопорушення, тривалість та глибину моральних страждань, яких він зазнав, з урахуванням принципу розумності та справедливості, розмір заподіяної [PERSON] моральної шкоди просив визначити в сумі 100 гривень. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Івашківська А.О.підтримала позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на обставини викладені в позовній заяві, просила позов задоволити. Представник відповідача - Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» до судового засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не подав. Представник відповідача - Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не навів жодної з підстав, передбаченої ч. 2 ст. 1167 ЦК України, для відшкодування моральної шкоди. Також позивач не навів будь-яких переконливих доказів, які б вказували на те, що у зв`язку з триманням його в установі виконання покарань він дійсно зазнав моральної шкоди, що мало негативний вплив і спричинило негативні емоції та страждання. Зауважив, що державні органи як юридичні особи несуть відповідальність за своїми договірними зобов`язаннями і держава не відповідає за такими зобов`язаннями. Державна установа відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Державна казначейська служба України не є органом, що порушив права та інтереси позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду). Судом встановлено, що позивач [PERSON] відбуває покарання у Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)" з 02.06.2010 по теперішній час. За вищевказаний період [PERSON] в установі не працював, доходів від трудового використання не мав, знаходиться на повному державному забезпеченні, що підтверджується довідкою №5/105 від 04.01.2024 (а.с. 5). Відповідач Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№1) є органом державної влади (у організаційно-правовій формі державної установи). Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з правовою позицією Верховного Суду від 08.11.2017 у справі №6-99цс17, згідно якої спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно; при цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Проте, позивачем та його представником не надано суду і в матеріалах справи не містяться достовірні, належні, достатні, допустимі докази визнання дій або бездіяльності Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1) незаконними щодо утримання в період з 21.06.2023 по 22.06.2023 [PERSON] в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1) в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано суду жодного рішення суду про визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності відповідача Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», зокрема, у період з 21.06.2023 по 22.06.2023 внаслідок тримання [PERSON] в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1) в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону України «Про прокуратуру», письмові вказівки прокурора щодо додержання встановлених законодавством порядку та умов тримання осіб у місцях, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, а також письмові вказівки прокурора, надані іншим органам, що виконують судові рішення у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення, є обов`язковими і підлягають негайному виконанню. Однак, такі вказівки на відміну від судових рішень, не є доказами визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності відповідного органу державної влади, а у спірних правовідносинах - відповідача Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)». Суд також звертає увагу на те, що з доданих до позовної заяви вказівок про усунення порушень законодавства України Вінницької окружної прокуратури від 14.04.2023 №50/5648 вих. 23 та від 27.06.2023 №50/10312 вих. 23, адресованих відповідачеві Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)», не вбачається порушень прав позивача [PERSON] саме у період з 21.06.2023 до 22.06.2023 (вказівки на окремі дати березня-червня 2023 року є недостатніми доказами у спірних правовідносинах). Таким чином, у задоволенні позову [PERSON] до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди слід відмовити у зв`язку із недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed