Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

У липні 2024 року представник позивача Севостьянова І.Г., діючи в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаної з виконанням трудових обов`язків. Мотивуючи свою заяву тим, що Позивач працював на ПАТ «Суха Балка» на шахті «Ювілейна» тривалий час, а саме у період з 15 серпня 2005 року по 11 березня 2022 року, на посаді підземного електрослюсаря (слюсаря) чергового з ремонту устаткування. За час роботи отримав професійне захворювання, яке було встановлено на підставі медичного висновку Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», а саме: радикулопатія попереково-кринжова L5, S1, переважно справа, на фоні спондилоартрозу попереково-крижового відділу хребта, антеспондилолістезу тіла L5 (0,5см) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, з нейродистрофічними проявами у вигляді остеортрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А; Легенева недостатність першого ступеня. Відповідно п.\~18\~Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12.09.2023 року зазначено, що причиною хронічного професійного захворювання (отруєння) позивача є: важкість праці: робоча поза незручна 45% тривалості зміни при допустимій до 25%, нахили тулуба складали 153 при допустимих до 100, згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 р. № 248; Аерозоль переважно фібро генної дії: концентрація кремнію діоксиду кристалічного при вмісті в пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала граничо-допустиму в 1,65-1,75 рази згідно з «Гігієнічними регламентами допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.07.2020 № 1596 і складала 3,3-3,5 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. Відповідно до п.12 (висновку про наявність шкідливих умов праці) ) інформаційної довідки про умови праці від 17.05.2023 № ПС/3.1/11867-23, складеної Південно-східним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці та відповідно до Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.04.2014 року № 248 умови праці [PERSON] 3 класу 2 ступеню шкідливі відносяться: по вмісту аерозолів фіборогенної дії в повітрі робочої зони до 3 класу 1 ступеню (шкідливі),по рівню шуму до 3 класу 2 ступеню (шкідливі), по показникам освітленості до 3 класу 2 ступеню (шкідливі), по важкості праці до 3 класу 1 ступеню (шкідливі), по напруженості праці до 3 класу 2 ступеню (шкідливі). За висновком\~МСЕК від\~08.12.2023\~р.\~позивачу була\~встановлена третя\~група інвалідності\~(первинно)\~,\~втрата професійної\~працездатності в\~розмірі 45%,\~з яких:\~35%\~по радикулопатії,\~10%\~-\~хронічне обструктивне\~захворювання легень\~з 27\~листопада 2023\~року \~безстроково,\~зазначено,\~що \~позивач має\~потребу у\~медикаментозному лікуванні,\~забезпечення виробами\~медичного призначення,\~санаторно-курортному\~лікуванні. У зв`язку з професійним захворюванням змінився спосіб життя позивача та його якість, що завдає йому моральних страждань. Позивач змушений постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно. Позивач відчуває себе немічним та безпорадним: його турбує майже постійний біль в п/крижовому відділі хребта з іррадіацією болю в праву ногу, біль і обмеження рухів в правому т/стегновому суглобі, порушену ходу, слабкість в правій нозі при ході, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий, біль за грудиною, втома, запаморочення, зниження слуху, шум у вухах, набряки гомілок, підвищення АТ. Це дуже заважає спілкуванню з оточуючими, завдає позивачу психологічної травми. Всі ці обставини дуже ускладнюють життя позивача. Факт втрати\~позивачем професійної\~працездатності як\~зазначає у\~позові позивач,\~з точки\~зору погіршення\~здоров`я,\~втрати важливих\~особистих здібностей,\~зміни життєвого\~укладу,\~необхідності лікування,\~підтверджує наявність\~моральної шкоди. Виходячи з обставин, викладених в позові та наданих доказів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності у розмірі 45% безстроково, та визнання його особою з інвалідністю третьої групи безстроково, позивач вважає, що розмір моральної шкоди, який має бути стягнуто з відповідач на його користь має становити 1 500 000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 липня 2024 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представник відповідача адвокат Заклецький В.В. скористався правом подання відзиву, у якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з тим, що вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими. Звернув увагу суду, що робота на гірничо добудовному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, усунути які неможливо з об`єктивних причин, порядок та вимоги щодо роботи в шкідливих умовах регламентовані законодавчо і компенсуються пільгами. Підприємство відповідача не приховувало важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, при укладанні трудового договору був повідомлений про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі їх наслідки впливу на здоров`я. Факт втрати позивачем професійної працездатності не призводить до відшкодування моральної шкоди, оскільки він погашається відшкодуванням втраченого заробітку або відповідної її частини, відшкодуванням позивачу витрат на медичну та соціальну допомогу, виплати одноразової допомоги, яка забезпечує фінансову можливість для соціальної реабілітації. Причиною виникнення у позивача професійного захворювання є незастосування ним у процесі виконання трудових обов`язків засобів захисту, не зважаючи на забезпечення ними в повному обсязі. Крім того, позивача було ознайомлено з умовами праці, наявністю на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсацію за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства, при цьому позивач свідомо приймав наявні умови праці і усвідомлював можливість нанесення шкоди його здоров`ю. Не доведено позивачем і факт перенесення ним моральних страждань, довідка МСЕК надана позивачем лише встановлює ступень втрати працездатності. Розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з підприємством ПАТ «СУХА БАЛКА». Звільнений з підприємства 11.03.2021 року за власним бажанням по виходу на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книги позивача [NUMBER] від 28.04.1979 року. Згідно Акту\~розслідування причин\~виникнення хронічного\~професійного захворювання\~(отруєння)\~від 11.09.2024\~встановлено причини\~виникнення професійного\~захворювання,\~а саме: важкість праці: робоча поза незручна 45% тривалості зміни при допустимій до 25%, нахили тулуба складали 153 при допустимих до 100, згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 р. № 248. Аерозоль переважно фібро генної дії: концентрація кремнію діоксиду кристалічного при вмісті в пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала граничо-допустиму в 1,65-1,75 рази згідно з «Гігієнічними регламентами допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.07.2020 № 1596 і складала 3,3-3,5 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. Так, у п. 20 Акту зазначено, що враховуючи роботу [PERSON] в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, неодноразову зміну керівництва, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативно-правові акти, встановити неможливо. Відповідно до висновку МСЕК серії 12 ААА № 129793 Позивачу первинно встановлена 3 (третя) група інвалідності (причина інвалідності профзахворювання), та втрата професійної працездатності в розмірі 45% (сорок п`ять)- (35% радикулопатії, 10% - ХОЗЛ). Згідно рекомендацій МСЕК, позивачу протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, в умовах виробничого пилу, шуму, рекомендовано спостереження у сімейного лікаря, невролога. У зв`язку з професійним захворюванням змінився спосіб життя позивача та його якість, що завдає йому моральних страждань. Позивач змушений постійно лікуватися амбулаторно та стаціонарно, що підтверджується зазначеними у виписці № 2275/508 із медичної картки стаціонарного хворого перебував на лікуванні з 04.08. по 18.08.2023 р., до цього, як зазначено у виписці, лікувався: з 03.03 по 12.03.2018 р. стаціонарне лікування, з 11.09 по 20.09.2019 амбулаторне лікування, з 18.05. по 30.05.2020 р. амбулаторне лікування, з 11.07. по 23.07.2020 р. стаціонарне лікування, 07.08.2020 р. амбулаторне лікування, 03.11 17.11.2020 р. амбулаторне лікування, з 04.01 по 13.01.2021 р. амбулаторне лікування, з 04.01 по 13.01.2021 р. амбулаторне лікування, з 01.02 по 15.02.2021 р. лікування на ДС, 05.04.2022 р. лікування сімейного лікаря, 23.06.2023 р. лікування у сімейного лікаря. Погіршення стану здоров`я. З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача , а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. ст.153, 2371 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення Відповідача в тій частині, що Позивач при прийнятті на роботу був попереджений про шкідливі умови праці, а також недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання, що об`єктивно призвело до моральних страждань. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що Позивач працював тривалий час в шкідливих умовах праці на підприємстві Приватного акціонерного товариства «Суха Балка», що спричинило виникнення в нього професійного захворювання, а отже існують обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Суд зауважує, що, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї Позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 45 %, встановленням третьої групи інвалідності у зв`язку із професійним захворюванням, значний період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 180 000 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача, згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2статті 141 ЦПК України визначено, що, у разі часткового задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з Відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1800,00 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial