Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся», на його користь нараховану, але не виплачену його заробітну плату в сумі 59150 грн., а також індексацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 2015 грн. Всього 61165 грн 66 коп. Свої вимоги мотивує тим, що він з 1 грудня 2016 року перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі та працював на посаді сторожа, а з 2017 року на посаді оператора з видобутку нафти і газу. 10 серпня 2021 року його звільнено з роботи, однак відповідач не виплатив йому заробітну плату за період з грудня 2020 року по день звільнення 10 серпня 2021 року , заборгованість по невиплаченій заробітній платі становить і 44 тисячі 662 грн 00 коп. Крім цього, в зв`язку з звільненням відповідач зобов`язаний виплатити йому не виплачені заробітну плату та розрахункові. Разом з розрахунковими загальна сума заборгованості по 31 липня 2021 року становить 59 тисяч 150 грн., що підтверджується довідкою відповідача від 29 серпня 2021 року. Крім заборгованості по заробітній платі та розрахункових, з відповідача слід стягнути його середній заробіток за період з 1 по 10 серпня 2021 року по час звільнення, що становить 2015 грн 66 коп. Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 16.05.2024 відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач та його представник адвокат Гутник П.М. в судовому засіданні уточнили вимоги, просять стягнути з відповідача суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 59150 грн. Не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідач відзиву на позов не подавав, в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи був належно повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ст. 247 ч. 2 ЦПК України, з ухваленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У відповідності до положень ч.1ст. 21 Закону України «Про оплату праці» , працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ст. 15 Закону України "Про оплату праці", форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до вимог ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , працював в Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся». Відповідно до довідки №9/08/2021-7 від 09 серпня 2021 року, виданої директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Полісся», заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] , становить 59150 грн. (а.с. 7). Вирішуючи спірні правовідносини, які виникли між сторонами, суд вважає доведеним наявність перед позивачем заборгованості по заробітній платі за період з 01 грудня 2020 року по 31 липня 2021 року включно, в розмірі 59150 грн, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню. Щодо відшкодування витрат по справі, суд виходить з наступного. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення заробітної плати, звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved