Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , 11.06.2021 звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просив: -визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобіль «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « [NUMBER] » та поділити його шляхом визнання права особистої приватної власності на цей автомобіль по частці за кожною зі сторін; - припинити право спільної часткової власності [PERSON] на частку у автомобілі «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « [NUMBER] » та залишити його в особистій приватній власності [PERSON] ; - в рахунок компенсації частки [PERSON] стягнути із [PERSON] вартості автомобіля «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « [NUMBER] », що складає 88\~800 грн.; - розподілити судові витрати, попередній розрахунок яких на правову допомогу становить 10\~000 грн. В обґрунтування позову вказав, що з відповідачкою перебував у шлюбі з 21.06.2014 по 02.06.2020. Під час шлюбу ними набуто у спільну сумісну власність автомобіль «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « [NUMBER] », який було набуто за кордоном на ім`я [PERSON] . Вказаний автомобіль був розмитнений та за нього були сплачені всі платежі. Однак відповідач з невідомих причин не ставила його на облік у встановленому Законом порядку. У зв`язку із розірванням шлюбу та оформленням автомобіля на відповідача, вона залишила його в одноосібному користуванні та володінні, заперечує його права на автомобіль, ухиляється від його поділу. Оскільки автомобіль є неподільною річчю, вважає за можливе стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію за частку його вартості. З цих підстав звернувся до суду з позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 08.07.2021 позовну заяву залишено без руху, надано строк десять днів для усунення недоліків. \~ \~ \~ \~Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 10.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~19.10.2021 відповідач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , подала до суду зустрічний позов до [PERSON] , в якому прохала: - визнати у порядку спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на автомобіль марки «Toyota Avensis», з д.н. [NUMBER] , номер шасі « [NUMBER] »; - стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частки автомобіля у сумі 88 800 грн.; - стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які за її попереднім повідомленням становлять 25\~000 грн. Обгрунтовуючи зустрічний позов зазначила, що вона з відповідачем перебували у шлюбі з 21.06.2014 по 02.06.2020. 06.12.2018 між UAB «BRISTELA» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки марки «Toyota Avensis», з д.н. [NUMBER] , номер шасі « [NUMBER] » в простій письмовій формі. Відповідно до ухвали Київського районного суду м.Харкова по справі № 953/4845/20, провадження № 1-кс/953/2612/20 від 27 березня 2020 року, 11.01.2019 року до Київського ВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення «102» про те, що на оглядові площадці у [ADDRESS] виявлено автомобіль марки «Toyota Avensis», з д.н. [NUMBER] , у якого виявлені ознаки знищення ідентифікаційного номера двигуна. 12.01.2019 внесено відомості до ЄРДР за № 12019220490000151 за ст. 290 КК України. 17.01.2019 року слідчим суддею Київського районного суду м.Полтави накладено арешт на автомобіль. Вищезазначене позбавило її здійснити державну реєстрацію транспортного засобу та набути право власності на автомобіль. Вона не має необхідності у володінні та користуванні спірним майном та в добровільному порядку згодна передати автомобіль та всі наявні документи на нього позивачу за умови сплати частки вартості автомобіля на її користь, а також посвідчити вказаний договір у встановленому Законом порядку. Крім того, вона не має фінансової можливості сплатити позивачу частку вартості автомобіля, оскільки не має достатніх доходів. З огляду на викладене, звернулася до суду із зустрічним позовом. Відповідач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , подала до суду відзив на позов, у якому прохала у задоволенні позову відмовити. Вказала, що позов є безпідставним, оскільки право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації, а не з моменту передачі автомобіля за договором купівлі-продажу. Зазначив ті ж обставини, про які вказував у зустрічному позові. Додатково посилається на те, що Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 17.01.2019 був накладений арешт на автомобіля марки «Toyota Avensis», з д.н. [NUMBER] , номер шасі « [NUMBER] » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , яке видано 18.10.2017 та належить UAB «BRISTELA», визначено місце зберігання автомобіля спеціальний майданчик для тимчасово затриманих автомобілів. На даний час строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено. Вищезазначене позбавило відповідача здійснити державну реєстрацію транспортного засобу та набути право власності. Крім того, вказує, що ініціювання спору про поділ спільного майна подружжя та визнання права на частку в спільному майні є недопустимим, якщо це майно (грошові кошти) є речовими доказами у кримінальному провадженні та предметом вчинення кримінального правопорушення. Також зазначає, що на момент пред`явлення позову відсутній предмет спору, оскільки позивач жодного разу не звертався до відповідача з пропозицією поділу майна подружжя. Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , подав до суду письмові пояснення, в яких щодо доводів про не набуття відповідачем права власності на автомобіль вказав, що сторони набули право власності на автомобіль на підставі митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери що передбачено п.8 Порядку Державної Реєстрації, а тому Позивач та Відповідач є власниками спільного майна та воно може бути поділено у встановленому законодавством Порядку. Щодо кримінального провадження № 12019220490000151 за ст. 290 КК України зазначає, що останнє закрито 09.12.2021 року на підставі ст. 284 КПК України, арешт з автомобіля скасований ухвалою слідого судді Київського районного суду м.Харкова від 17.01.2019 року у справі № 640/891/19, н/п 1-кс/640/971/19, про що відомо відповідачу згідно з поданою нею заявою від 04.02.2021 , а тому вона повідомляє неправдиві відомості суду. Щодо відсутності предмета спору зазначає, що відповідач ухиляється від надання позивачу автомобіля, вважаючи, що він набутий на її ім`я, а тому вона є одноосібним власником. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 23 березня 2023 року справу прийнято до провадження Октябрського районного суду м.Полтави, на підставі розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 31 жовтня 2023 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним та об`єднано в одне провадження. Задоволено частково клопотання [PERSON] та відстрочено їй сплату судового збору у сумі 1816 грн. до ухвалення судового рішення. Суд перейшов до розгляду справи у загальному порядку, призначено підготовче засідання. Від представника позивача за первісним позовом [PERSON] до суду надійшли додаткові письмові пояснення , в яких вказав, що сторонами під час шлюбу набуто автомобіль марки «Toyota Avensis», з д.н. [NUMBER] , 2005 року випуску, номер шасі « [NUMBER] », який було набуто у власність за кордоном на ім`я відповідача. Вказаний автомобіль був розмитнений та за нього заплачені всі митні платежі. Однак відповідач, залишивши його у своєму фактичному користуванні та володіння, на поставив його на облік., пояснюючи наявність кримінального провадження. Разом з тим, кримінальне провадження № 12019220490000151 від 12.01.2019, за яким був накладений арешт на автомобіль, закрито 09.02.2021 року на підставі ст. 284 КПК України, а арешт скасовано. Проте після усунення перешкод, відповідач продовжувала ухилятися від постановлення автомобіля на облік. Відповідач у зустрічному позові повідомила, що автомобіль дійсно перебуває у неї у фактичному користуванні та володінні, вона готова передати його позивачу за умови оплати половини його вартості. У судовому засіданні 31.10.2023 року [PERSON] повідомила, що розпорядилася автомобілем на власний розсуд без згоди позивача за первісним позовом, передавши його на потреби ЗСУ, однак доказів цьому не надала. Таким чином, саме позивач має право на грошову компенсацію половини вартсоті цього майна. Аналізуючи поведінку [PERSON] , вважає її недобросовісною, а тому саме позов [PERSON] підлягає задоволенню. Позивач за первісним позовом не надала доказів відсутності сплати нею компенсації у сумі 88\~000 грн. Прохав зменшити судові витрати, як необґрунтовані. Прохав первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити, відмовити/зменшити судові витрати понесені відповідачем, вирішити питання про понесені позивачем судові витрати. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 14 березня 2024 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про направлення даної справи за підсудністю на розгляд до Московського районного суду м.Харкова відмовлено. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 14 березня 2024 року закрито підготовче провадження по справі. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, останній надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, до суду надіслали додаткові письмові пояснення, в яких прохали слухати справу у їх відсутність, відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги задовольнити. Пояснили, що [PERSON] каже неправду стосовно обставин придбання спірного майна та його реєстрації у митній декларації на [PERSON] . Цей автомобіль обирав для себе позивач, оскільки вона хоч і мала посвідчення водія, але не керувала автомобілем. Всі питання щодо придбання автомобіля вирішувалися [PERSON] , але на час митного оформлення, у нього закінчився термін закордонного паспорта, а згідно вимогами Митного Кодексу, як відповідачці пояснили співробітники митниці, особа має мати належні (діючі) документи для проходження митного контролю. Так як автомобіль було вже оплачено та завезено в Україну, його вирішили оформити на [PERSON] , яка мала діючий паспорт. Вказують, що відповідач не користувалася автомобілем, а лише приймала учсть у його оформленні, сплачувала за нього всі платежі пов`язані із експлуатацією та реєстрацією. Зазначає, що позивач автомобіль було отрафовано, коли позивач приїхав особисто до РСЦ МВС України, щоб поставити на облік автомобіль, де його потім і арештували. Всі дії щодо кримінального провадження та скасування арешту вчинялися саме нею. [PERSON] , придбавши автомобіль, який не можна поставити на облік в Україні, намагається стягнути з неї компенсацію вартості за оцінкою, при якій автомобіль не оглядався. Вважає, що справедливим буде задовольнити її позов, а вона гарантує повернути автомобіль у користування позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини письмовими доказами, дійшов до висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 21.06.2014 по 02.06.2020, що слідує з із копій свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21 червня 2014 року та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02 червня 2020 року (а.с.22-23). Під час шлюбу ними набуто у спільну сумісну власність автомобіль «Toyota Avensis», д.н. [NUMBER] , сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « [NUMBER] », який було набуто за кордоном на ім`я [PERSON] . Вказаний автомобіль був розмитнений та за нього були сплачені всі платежі, що підтверджується інвойсом від 06.12.2018, митною декларацією № UA807190/2018/025851 від 28.12.2018, Актом огляду транспортного засобу від 11.01.2019, Сертифікатом відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.009.2849-19 від 05.01.2019 з додатком до нього, копією литовського техпаспорту серії Н № 504283, квитанцією про сплату митних платежів (а.с.24-31). Згідно звіту про оцінку майна виготовленого СОД ФОП [PERSON] від 26.05.2021 року, станом на 21.05.2021 року ринкова вартість транспортного засобу марки автомобіль «Toyota Avensis», д.н. [NUMBER] , складає 177\~600 грн. (а.с.32-57). Із ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 04 березня 2021 року у справі № 953/4845/20, н/п 1-кс/953/1575/21, слідує, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова було накладено арешт на автомобіль «Toyota Avensis», д.н. [NUMBER] , сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « [NUMBER] » та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 18.10.2017, який належить UAB «BRISTELA», автомобіль поміщено на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів. Ухвалою суду від 15.05.2019 року змінено місце зберігання автомобіля та передано його на відповідальне зберігання [PERSON] до скасування арештроу майна. В ході розгляду клопотання було встановлено, що СД ХРУП № 1 в Харківській області проводилося досудове розслідування у КП № 12019220490000151 від 12.01.2019 за ст. 290 КК України. 09.02.2021 року кримінальне провадження закрито, на підставі ст. 284 КПК України. З цих підстав, арешт з вказаного автомобіля та свідоцтва скасовано (а.с.113-115). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Зі змісту ч.1 ст. 65 СК України слідує, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що слідує із ч.1 ст. 70 СК України. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. \~ \~ \~ \~За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. \~ \~ \~ \~У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК ( 2947-14 ) та ст. 372 ЦК ( 435-15 ). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання автомобіля «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « [NUMBER] » об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та поділ його шляхом визнання права особистої приватної власності на цей автомобіль по частці за кожною зі сторін є обґрунтованими та підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Доводи відповідача [PERSON] про те, що вона не набула права власності на автомобіль у встановленому законом порядку, оскільки його державна реєстрація у органах МВС не здійснена , судом спростовуються, виходячи із наступного. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з договорів та інших правочинів (п.5 ч.2 ст.\~11 ЦК України). Згідно з частиною\~першою\~статті\~319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин\~першої\~та\~другої\~статті\~328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті\~34 Закону України "Про дорожній рух"\~державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Згідно з пунктом 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів від 07 вересня 1998 року № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Пунктом 8 Порядку визначено, що документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є митна декларація\~на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Видане за результатами проведення реєстраційних дій свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності у особи не породжує. Наслідком порушення пункту 7 Порядку, є покладення на таких осіб відповідальності, встановленої законом (пункт 5), а не позбавлення права власності на придбаний особою транспортний засіб. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 13 лютого 2018 року у справі № 910/11266/17, від 04 вересня 2019 року у справі № 761/24050/17, від 16 грудня 2020 року в справі № 278/3640/18. Посилання [PERSON] на правову позицію Верховного Суду у справі № 607/14107/17 від 27 грудня 2019 року, як на таку, що є релевантною до даних правовідносин, є хибним, оскільки у вказаній справі предметом спору було набуття права власності на автомобіль за довіреністю, що відрізняється від спірних правовідносин. Також суд критично оцінює заперечення відповідача щодо неможливості поділу майна, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки досудове розслідування у КП № 12019220490000151 від 12.01.2019 за ст. 290 КК України 09.02.2021 року закрито, на підставі ст. 284 КПК України. Враховуючи, що титульним власником автомобіля є [PERSON] , автомобіль знаходиться у неї на зберіганні, що не заперечувала сама відповідач, не підтвердження факту вибуття з її володіння автомобіля на потреби ЗСУ, про що вона повідомляла у судовому засіданні, суд вважає за доцільне задовольнити первісні позовні вимоги та припинити право спільної часткової власності [PERSON] на частку у автомобілі «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « [NUMBER] » та залишити його в особистій приватній власності [PERSON] . У зв`язку із цим задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення компенсації в рахунок частки [PERSON] із [PERSON] у розмірі вартості автомобіля «Toyota Avensis», сірого кольору, 2005 року випуску, номер шасі « [NUMBER] », що складає 88\~800 грн. Враховуючи, що судом задоволено первісний позов, задоволення зустрічного позову виключається. Питання про розподіл судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягує із [PERSON] на користь [PERSON] 908 грн. (за первісний позов)(а.с.66), а також із [PERSON] на користь держави 1816 грн. (за зустрічний позов) (а.с.182). Позивач та відповідач у позові та зустрічному позові відповідно заявили, що докази реальності понесених витрат на правову допомогу будуть надані в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved