Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

До Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді від 12 липня 2024 року у справі відкрито провадження. Заявник у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленим про час, дату і місце судового розгляду належним чином. Заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяви, клопотання з процесуальних питань не надходили до суду. Вивчивши заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд встановив наступні обставини і прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2024 року у справі № 308/13234/23 в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовлено повністю. Вказаним рішенням встановлено наступне. Спадкодавець громадянин України [PERSON] помер [INFO] в м.Подольск московської області рф, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Спадкова маса після смерті [PERSON] складається з земельної ділянки з кадастровим номером 2124880301:03:020:0256 площею 0,0848 га, земельної ділянки з кадастровим номером 2124880301:03:020:0257 площею 0,0858 га, нерухомого майна - кафе-колиби, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , автомобіля модель Mitsubishi Outlender, д.н.з. [NUMBER] та грошових коштів, що розміщені на рахунках померлого у АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується інформаційною довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №330364737 від 26.04.2023 року, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , договором купівлі-продажу транспортного засобу від 27.04.2007 року. Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] являвся чоловіком [PERSON] , а свідоцтвом про народження серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] являвся батьком [PERSON] . Відповідач [PERSON] є сином померлого [PERSON] та як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті батька у встановлений законодавством шестимісячний строк. Строк для прийняття спадщини щодо майна померлого [PERSON] закінчився 06 лютого 2022 року. У травні 2024 року [PERSON] звернулась до органів ДРАЦС (через «Дія») з запитом про видачу їй Свідоцтва про смерть [PERSON] , де її спочатку відправили до органів ДРАЦС, в якій їй згодом усно відмовлено у видачі даного документа, з посиланням на відсутність реєстрації факту смерті [PERSON] на териорії України та необхідність реєстрації такого факту (відсутність актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] . Адвокат Шоха С.І. подала адвокатський запит щодо отримання письмового підтвердження про відсутність реєстрації факту смерті [PERSON] у відповідних реєстрах в Україні, та можливості реєстрації даного факту тепер дочкою померлого - [PERSON] і документів, на підставі яких такий факт може бути зареєстрований зараз. 17 червня 2024 року отримано відповідь від ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МІСТІ УЖГОРОД ЗАХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО У ПІР АВ ЛІНЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ, з якої випливало, що факт смерті [PERSON] на території України не зареєстровано. Так у листі вказано, що даний орган повідомляє про відсутність актового запису про смерть [PERSON] , [INFO] та рекомендовано, зокрема для реєстрації даного факту в Україні надати певний перелік документів (надання яких є неможливим через, зокрема воєнну агресію російської федерації та припинення відносин з даною країною-агресором), або судове рішення про встановлення факту смерті особи в певний час. Оскільки надати документи, що визначені чинним законодавством України (фельдшерська довідка про смерть, лікарське свідоцтво про смерть тощо) неможливо, заявник звертається до суду для встановлення факту смерті [PERSON] в певний час, а саме - [INFO] . Факт смерті підтверджується нотаріально посвідченою копіює свідоцтва про смерть, що видавалось за місцем смерті [PERSON] у рф (з посвідченим нотаріусом перекладом такого документу українською) та інформацією з відкритих інтеренет-джерел про смерть [PERSON] , яка є загальновідомою. Місцем смерті є територія російської федерації - [PERSON] помер [INFO] в м. Подольск московської області рф, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видавалось в рф. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У частині першій статті 315 ЦПК України міститься перелік фактів, що мають юридичне значення, справи щодо яких розглядаються судом. Згідно із пунктами 1 і 8 частини першої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти: родинних відносин між фізичними особами, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Факти родинних відносин та смерті особи встановлюються у судовому порядку, якщо від їх встановлення залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини першої статті 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Заявником у справі можуть, зокрема бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для них у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою. Відповідно до частини четвертої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (діти, батьки, один із подружжя, що пережив, брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і за заповітом). У своїй заяві про встановлення фактів [PERSON] зазначила, що встановлення факту смерті необхідно зокрема для вирішення питання про прийняття спадщини після смерті померлого - [PERSON] та приведення документів (щодо факту смерті особи) у відповідність до вимог чинного законодавства України, адже наразі документально на території України смерть [PERSON] не зареєстрована. Отже, метою встановлення вказаних фактів є реалізація заявницею її права на спадкування. Відповідно до статті 22 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон про міжнародне приватне право) до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом. Згідно із частиною першою статті 13 Закону про міжнародне приватне право документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Аналогічно регламентовано зазначене питання у пункті 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила реєстрації актів цивільного стану), відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю рф. У зв`язку з військовою агресією рф проти України та повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року російських військ на територію України задля знищення Української держави, захоплення силою української території та встановлення окупаційного контролю Президент Володимир Зеленський підписав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». У відповідь на акт збройної агресії рф проти України Президент України Володимир Зеленський підтримав пропозицію Міністерства закордонних справ України про розрив дипломатичних відносин України з рф, про що 24 лютого 2022 року оголошено на офіційному веб-сайті Міністерства закордонних справ України. На доручення Глави Української держави Міністерство закордонних справ України розпочало процедуру розриву дипломатичних відносин відповідно до норм міжнародного права. 01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» (далі - Закон № 2783-IX). 22 грудня 2022 року Закон № 2783-IX опубліковано у газеті «Голос України» та 23 грудня 2022 року він набрав чинності. Закон № 2783-IX передбачає: - зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року (далі - Мінська конвенція та Протокол), вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з рф та Республікою Білорусь (стаття 1); - вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до неї, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (стаття 2). Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення. Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами. За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Мінської конвенції у відносинах з рф та Республікою Білорусь зупинено з 27 грудня 2022 року. З дати зупинення дії Мінської конвенції, зокрема, до документів, виданих на території рф і Білорусі, при їх пред`явленні на території України застосовується вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, від 05 жовтня 1961 року, яка є чинною у відносинах України з рф і Білоруссю. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що свідоцтво про смерть від 06 серпня 2021 року № VIII-ИК, видане у м. Подольськ, Московська область, Російська Федерація, може підтверджувати факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , лише у випадку засвідчення його оригіналу (дублікату) апостилем. У постанові від 31 січня 2024 року у справі № 643/1873/23 (провадження № 61-9113св23) Верховний Суд виснував, що у разі, коли особисті немайнові та майнові права перебувають у стані правової невизначеності і особа позбавлена прав, які пов`язані із встановленням певного факту, вона потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту. Суд враховує, що [PERSON] в силу незалежних від неї об`єктивних причин не може надати документи, що визначені чинним законодавством України, для реєстрації в Україні факту смерті свого батька [PERSON] , крім того сплинув граничний річний строк для подання таких документів. Оскільки [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , спадкодавець і спадкоємець є громадянами України, від встановлення факту смерті залежить виникнення, зміна або припинення спадкових справ, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення за умови неможливості подати належних документів у встановлений законом строк, то суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог заяви та необхідність її задоволення. За приписами частини другої статті 317 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно з частиною четвертої ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved