Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про зобов`язання провести перерахунок за період з січня 2016 року по квітень 2023 року та стягнення моральної шкоди в сумі 52151,34 грн. В обґрунтування позову вказали, що у травні 2023 року ОКВП «Дніпро-Кіровоград» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2016 року по 31.03.2023 року в розмірі 47445,11 грн. Даний борг відповідач нарахував за нормою споживання відповідно до кількості зареєстрованих осіб, а не за показниками лічильника. Вказали, що у 11.02.2016 року в даній квартирі було встановлено повірений лічильник. До кінця червня 2016 року позивачі разом з їх дочкою [PERSON] постійно проживали у даній квартирі та користувалися комунальними послугами. Однак, у зв`язку з лікуванням їх дочки вони з липня 2016 року у даній квартирі не проживали та комунальними послугами не користувалися, газовий котел зламаний, опалення взимку не здійснюється. Так, [PERSON] здійснювала догляд за своєю дочкою та перебувала разом з нею у закладах охорони здоров`я та монастирях. Коли вони приїздили до міста, то проживали у квартирі матері [PERSON] . Також, у 2016 році [PERSON] також захворіла та у період з 2020 року по 2023 рік часто перебувала на стаціонарному лікуванні у закладах охорони здоров`я. В той же час, [PERSON] з 2018 року почав виїздити закордон на заробітки та на короткий час повертався в Україну. З лютого 2022 року він постійно перебуває закордоном. Зазначили, що [PERSON] у липні 2023 року звернулася до відповідача із заявою про перерахунок боргу, на що 18.07.2023 року отримала відповідь про те, що з неї знято нарахування за нормою споживання у періоди, коли вона перебувала на стаціонарному лікуванні, однак нарахування боргу за період з 01.07.2019 року по 31.03.2023 року все одно здійснюється за нормою споживання, а не за показаннями лічильника, так лічильник не було повірено. Вважають дане нарахування боргу неправомірним, оскільки вони з липня 2016 року послугами водопостачання за вказаною адресою не користувалися. Жодного повідомлення про необхідність проведення планової періодичної повірки лічильника у 2019 році відповідач позивачам не вручав. Чинним законодавством не передбачено право виконавця житлово-комунальної послуги нараховувати плату за послуги водопостачання згідно норми споживання у разі непроведення споживачем своєчасної чергової повірки лічильника при відсутності сумнівів у правильності показань. Крім того, дані неправомірні дії відповідача завдали позивачу [PERSON] моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 52151,34 грн. За таких обставин просять зобов`язати відповідача провести перерахунок нарахованої з січня 2016 року до 30.04.2023 року за адресою: [ADDRESS] , плати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, обрахувавши її згідно із показниками лічильника холодної води СК-1,5 .заводський номер 4023721 та стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 52152,34 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.10.2023 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, клопотання позивачів про витребування доказів задоволено, витребувано з Державної прикордонної служби України (Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію про перетин державного кордону України громадянином [PERSON] , [INFO] в період з 01.01.2018 року по час виконання ухвали суду. 02.11.2023 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та вказала, що позивач надає послугу водопостачання та водовідведення за вказаною адресою позивачам, кількість осіб, що отримують послугу - 3. 17.04.2019 року позивач [PERSON] під підпис отримала повідомлення про необхідність повірки водолічильника та її оплати, яка відбудеться 17.05.2019 року. Однак, оскільки споживачами не було оплачено повірку, то даний прилад обліку було знято з 01.07.2019 року. В подальшому, нарахування послуги проводилося по нормі споживання - 7,7 куб.м./міс на одну особу. При цьому, позивачі не зверталися до відповідача із заявою щодо тимчасової відсутності споживача або членів їх сім`ї або відключення холодної води та опломбування запірних вентилів у їх квартирі. Крім того, у разі відсутності інформації про показання повіреного лічильника виконавець зобов`язаний здійснювати розрахунки також за нормою споживання. Водночас, актом комісії відповідача від 18.07.2023 року з [PERSON] та [PERSON] було знято нарахування послуги у період, коли вони перебувала на стаціонарному лікуванні та зменшено розмір їх боргу. Також позовні вимоги не містять обґрунтування завдання позивачу [PERSON] моральної шкоди діями відповідача. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 13.12.2023 року клопотання представника позивачів про витребування доказів задоволено, повторно витребувано з Державної прикордонної служби України (Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) інформацію про перетин державного кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO] в період з 01.01.2018 року по час виконання ухвали суду.19.09.2023 року представник позивача подала у судове засідання заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Ухвалою суду від 27.06.2024 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено, заборонено відповідачу ОКВП «Дніпро-Кіровоград» відключення квартири [ADDRESS] від внутрішньо будинкових мереж водовідведення. Представник позивачів - адвокат Грицина В.І. 30.07.2024 року подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача 25.07.2024 року подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , з 13.10.2004 року, що підтверджується Інформацією з Реєстру прав на нерухоме майно від 30.03.2023 року № 327496232 (а.с. 12). Згідно витягу з реєстру мешканців м. Кропивницького та довідок Кропивницької міської ради [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, ). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачами, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідача (водопостачання), а відповідачі отримують та користуються даними послугами та відповідно зобов`язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. Відтак, шляхом відкриття позивачем особового рахунку № [NUMBER] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та оплатою позивачами послуг водопостачання між сторонами виникли фактичні договірні відносини, згідно яких підприємство зобов`язалось надавати послуги з централізованого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , а позивачі своєчасно їх оплачувати. 17.02.2016 року представник ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та [PERSON] склали акт про монтаж засобу вимірювальної техніки № 000000003226, згідно якого виконавець комунальної послуги здійснив монтаж засобу вимірювальної техніки СК-1,5 № 4023721 після його повірки з показником 1761,748. Дата наступної повірки - І квартал 2019 року (а.с. 20). 17.04.2019 року [PERSON] отримала повідомлення ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про необхідність повірки засобу вимірювальної техніки СК-1,5 № 4023721, яка відбудеться 17.05.2019 року після її оплати споживачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 55, 56). Як вбачається з наданої позивачами медичної документації [PERSON] у період з 22.05.2020 року по 25.05.2020 року, з 12.06.2020 року по 15.06.2020 року, з 03.07.2020 року по 06.07.2020 року, з 12.04.2021 року по 14.04.2021 року, з 05.05.2021 року по 07.05.2021 року, з 27.05.2021 року по 07.06.2021 року, з 11.08.2021 року по 13.08.2021 року, з 02.09.2021 року по 06.09.2021 року, з 02.12.2021 року по 03.12.2021 року, з 08.02.2022 року по 18.02.2022 року, з 22.02.2022 року по 03.03.2022 року, з 10.04.2023 року по 18.04.2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні, а [PERSON] з 21.11.2022 року по 29.11.2020 року (а.с. 23-30, 35-36). Згідно листа Головного центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04.01.2024 року № 19-492/18/24-Вих громадянин України [PERSON] у період з 15.08.2018 року по 10.11.2018 року, з 02.03.2019 року по 30.05.2019 року, з 06.10.2019 року по 22.12.2019 року, з 04.01.2020 року по 19.02.2020 року, з 22.02.2020 року по 18.05.2020 року, з 28.08.2020 року по 30.11.2020 року, з 15.05.2021 року по 11.12.2021 року, та з 12.02.2022 року перебував (перебуває) закордоном (а.с. 76). У травні 2023 року ОКВП «Дніпро-Кіровоград» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2016 року по 31.03.2023 року в розмірі 47445,11 грн., а також індекс інфляції та 3% річних та ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15.05.2023 року відкрито провадження за даним позовом (а.с. 5, 6-7). 04.07.2023 року засіб вимірювальної техніки СК-1,5 № 4023721 було демонтовано з показником 1800 для його подальшої повірки та 10.07.2023 року здійснено монтаж назад після повірки, що підтверджується відповідними актами (а.с. 34). 12.07.2023 року [PERSON] звернулася до ОКВП «Дніпро-Кіровоград» із заявою про перерахунок заборгованості, оскільки вона та її дочка не проживали за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з їх хворобою, про що додала до заяви акти про монтаж і демонтаж та виписки з лікарні (а.с. 58). Згідно акту постійно діючої комісії по врегулюванню дебіторської заборгованості (яка не закріплена рішенням суду) по наданню послуг водопостачання та водовідведення від 18.07.2023 року № 4332 знято [PERSON] нарахування плати за цю послугу у періоди її стаціонарного лікування, а саме з 12.06.2020 року по 15.06.2020 року, 05.05.2021 року по 07.05.2021 року, 11.08.2021 року по 13.08.2021 року, 02.12.2021 року по 03.12.2021 року з 10.04.2023 року по 18.04.2023 року, а також [PERSON] з 21.11.2022 року по 29.11.2022 року (а.с. 14). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», п. 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, чинних на час спірних правовідносин, п. 32 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Як вбачається з довідок ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про нарахування плати та розмір платежів за особовим рахунком № [NUMBER] заборгованість позивачів за послугу водопостачання за період з 01.01.2016 року по 30.04.2017 року та з 01.05.2017 року по 31.03.2023 року становить 44805,61 грн. Так, у період з 01.01.2016 року по 30.06.2019 року вартість послуги нараховувалася за показниками об`єму води (стоку) за розподільним засобом обліку (близько 1,38 куб.м./міс), а з 01.07.2019 року за нормою споживання 7,7 куб.м./міс х 3 зареєстровані особи = 23.1 куб.м./міс. При цьому, за січень 2016 року показник лічильника становив 1757, а згідно даних контрольного зняття показників лічильника 02.06.2016 року - 1770. Водночас, за період з червня 2016 року по 31.07.2019 року споживачами показання лічильника, який був повірений належним чином, не виконавцю послуги водопостачання не передавалися. Згідно вказаних довідок комерційний засіб обліку та розподільний засіб обліку відсутні (а.с. 16, 125). Згідно п. 4 Порядку розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року № 1107, нормативи питного водопостачання у конкретному населеному пункті розробляються та науково обґрунтовуються згідно з Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення спеціалізованими науково-дослідними організаціями на замовлення місцевих державних адміністрацій або органів місцевого самоврядування та затверджуються ними після погодження із структурним підрозділом місцевої державної адміністрації охорони здоров`я, екології та природних ресурсів та територіальними органами Держводагентства. Рішенням Кіровоградської обласної ради від 20.05.2016 року № 82 затверджені нормативи питного водопостачання населення в населених пунктах, що обслуговуються ОКВП «Дніпро-Кіровоград». Так, загальний норматив питного водопостачання, норма споживання послуг з централізованого постачання питної води та норма споживання послуг з централізованого водовідведення на 1 особу у житлових будинках з централізованою каналізацією з водопроводом, каналізацією, з ваннами та газовими (електро) водопідігрівачами становить 7,7 куб.м. за місяць. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Аналогічне положення містив іЗакон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV, який також був чинним на час спірних правовідносин. Відповідно до п.п. 11, 18 Правил від 21.07.2005 року № 630, чинних на час спірних правовідносин, плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу). Як вбачається з п. 14 Правил від 21.07.2005 року № 630, чинних на час спірних правовідносин, показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця. Крім того, згідно п. 15 Правил від 21.07.2005 року № 630, чинних на час спірних правовідносин, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. Як вбачається з матеріалів справи, засіб вимірювальної техніки СК-1,5 № 4023721 у квартирі за адресою: [ADDRESS] , був повірений у лютому 2016 року, наступна повірка повинна була відбутися у ІІ кварталі 2019 року. Однак, повірка даного лічильника була здійснена лише у липні 2023 року. При цьому, позивачами не надано належних та допустимих доказів того, що у період з червня 2016 року по 31.07.2019 року вони передавали відповідачу показання засобу обліку (лічильника), який був повірений у встановленому законом порядку, а відтак, неможливо встановити якими саме були показання лічильника у даний період. У свою чергу, згідно п. 2 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02.08.2017 року, обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку. Так само, позивачами не надано належних та допустимих доказів (акту монтажу), що підтверджували б наявність у них за даною адресою повіреного у встановленому законом порядку приладу обліку води (водолічильника) у період з 31.07.2019 року по 10.07.2023 року, а тому виконавець послуги водопостачання та водовідведення не має права здійснювати у цей період нарахування за показниками лічильника. Тобто, відповідач правомірно нараховував позивачам плату за послугу з централізованого водопостачання та водовідведення за нормою споживання у період з червня 2016 року по 31.07.2019 року, оскільки позивачі щомісячно не передавали показання засобу обліку (лічильника), а у період з 01.08.2019 року по 30.04.2023 року - оскільки за адресою споживачів був відсутній повірений у встановленому порядку засіб обліку (лічильник). У свою чергу, згідно п. 3 п. 29 Правил від 21.07.2005 року № 630 споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою. Згідно п.п. 11 п. 37 Правил від 05.07.2019 року № 690 (в редакції чинній на час спірних правовідносин) споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору. Однак, тимчасова відсутність споживача і членів його сім`ї у відповідному житловому приміщенні є підставою для перерахунку плати за житлово-комунальну послугу, а не нарахування послуги за показаннями засобу обліку (лічильника). При цьому, правом на такий перерахунок позивач [PERSON] та [PERSON] уже скористалися, подавши відповідні заяви до відповідача. При цьому, позивач [PERSON] не позбавлений права звернутися до відповідача з відповідною заявою. Окрім того, факт ненадання відповідачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою не підтверджується актом-претензією або іншими допустимими та достатніми доказами, відомостей про відключення квартири від водопостачання та водовідведення також не надано. Також суд не бере до уваги посилання позивачів на постанову Верховного Суду від 26.12.2019 року в справі № 522/17085/16-ц, оскільки у даній постанові надано правовий висновок щодо законодавства про порядок повірки засобів обліку (лічильників), чинного станом на 2016 рік. Водночас, у справі, що розглядається судом, питання про порядок повірки засобів обліку (лічильників) розглянуто судом згідно вимог законодавства, чинного станом на 2019 рік у момент, коли у позивачів закінчився строк повірки їх засобу обліку (лічильника). Відтак, у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача провести перерахунок нарахованої з червня 2016 року до 30.04.2023 року за адресою: [ADDRESS] , плати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, обрахувавши її згідно із показниками лічильника холодної води СК-1,5, заводський номер 4023721 слід відмовити, оскільки позивачами не доведено неправомірності нарахування плати за дану послуги за нормою споживання. Водночас, з довідки ОКВП «Дніпро-Кіровоград» про нарахування плати та розмір платежів за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.01.2016 року по 30.04.2017 року вбачається, що відповідач помилково нарахував плату за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення без врахування наданих (отриманих) показників засобу обліку (лічильника холодної води СК-1,5, заводський номер 4023721), а тому позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок нарахованої з січня 2016 року до 02.06.2016 року за адресою: [ADDRESS] , плати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, обрахувавши її згідно із показниками лічильника холодної води СК-1,5, заводський номер 4023721, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до положень частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із статтею 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Підставою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди між сторонами є факт її завдання позивачу протиправними діями відповідача. Тобто, правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак позивач [PERSON] у своєму позові не наводить жодних доказів завдання їй моральних та душевних страждань через протиправні дії та бездіяльність відповідача та не вказує у чому проявилась завдана їй моральна шкода, її рівень, психічні та фізіологічні наслідки. У свою чергу, позивач [PERSON] розпорядилася своїми правами щодо визначення підстав позову шляхом посилання лише на протиправність дій відповідача і необхідність трати часу на спілкування з представниками відповідача, а також загального опису змісту правового регулювання без конкретної прив`язки до спірних правовідносин. Крім того, позивач [PERSON] не навела жодних доводів або доказів того, що її страждання призвели до погіршення або позбавлення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Слід зазначити, що сам по собі факт ухвалення судового рішення про встановлення протиправності дій чи бездіяльності не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу деліктних правовідносин (як то зміст моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок), яке є підставою для відшкодування моральної шкоди. Будь-яких інших обставин, зокрема, щодо заподіяння шкоди позивачу [PERSON] , причинного зв`язку між такою шкодою та бездіяльністю відповідача даним судом не встановлено. Слід вказати, що у спірних правовідносинах вина заподіювача шкоди презюмується. Разом з тим, наданих позивачем [PERSON] до суду доказів недостатньо для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач зобов`язана довести не лише протиправність діяння, яким їй завдано шкоду, але й факт настання негативних наслідків у вигляді моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок з протиправними діями. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач [PERSON] не надала доказів заподіяння відповідачем моральних страждань або втрат немайнового характеру, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката суд виходить з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача - адвокатом Грициною В.І. надано договір про надання правової (правничої) допомоги адвоката від 26.09.2023 року, яким передбачено гонорар адвоката 7000 грн. та квитанцію від 26.09.2023 року про оплату позивачем [PERSON] вказаних послуг у розмірі 7000 грн. При цьому, представником позивачів надано детальний опис робіт (наданих послуг), що були виконані адвокатом, який складений самою адвокатом та не підписаний позивачами, що позбавляє суд можливості встановити реальність (дійсність) адвокатських послуг. Відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 70,62 грн. пропорційно задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial