Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Позивачка в вересні 2023 року звернулася до суду з позовом і просила: - визначити місце проживання дитини, сина [PERSON], [INFO] , з нею; - стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі - 20 000, 00 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. 12 січня 2024 року позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог і додатково до первинно заявлених вимог просила: - стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина у твердій грошовій сумі 105 600,00 грн. на тренування та 6 525,00 грн. за придбані ракетки для сквошу, а всього 112 100,00 гyр.; - визначити спосіб спілкування відповідача з сином у її присутності або представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Ухвалою суду від 19 березня 2024 року первинні вимоги позивачки про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів роз`єднані в самостійні провадження. Вимоги про визначення місця проживання дитини виділено в самостійне провадження та передано для реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. Ухвалою суду від 03 червня 2024 року було відмовлено в прийнятті заяви позивачки від 12 січня 2024 року про уточнення позовних вимогу частині: стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина та визначення способу спілкування відповідача з сином в її присутності або представника органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. Звертаючись до суду та обгрунтовуюи вимоги в частині стягнення аліментів, позивачка посилається на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який був розірваний рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2019 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, а тому вона змушена звертатися до суду з позовом за їх стягненням. Зазначає, що вона проживає разом із сином, після повномасштабного вторгнення Росії на територію України виїхала з сином до м.Києва, винаймає квартиру. Крім того, за змістом позову відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, аліменти не сплачує. При цьому, за домовленістю з відповідачем, вона влаштувала сина в школу з поглибленим вивченням англійської мови, вона повністю забезпечує сина, створює всі умови для його проживання та виховання. Зокрема, вона повністю забезпечує сина повноцінним та здоровим харчуванням, одягом повсякденним та спортивним, іграшками, спортивне тренування та дозвілля. Крім того, син в індивідуальному порядку з репетиторами буде вивчати окремі шкільні предмети, оплату яких забезпечує вона, а також відвідує спортивні секції, оплату яких також забезпечує вона. З урахуванням цього, на потреби диини нею витрачаються значні кошти. Участі в цьому відповідач не приймає, аліменти не сплачує. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Позов був зареєстрований судом 21 серпня 2023 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третій особй копію позовної заяви з додатками. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третій особі для подання до суду письмових пояснень. 27 травня 2024 року відповідач подав відзив на позов, яким позов визнав частково у розмірі 5 000, 00 грн. на місяць. Зазначає, що саме в такому розмірі він сплачував аліменти протягом червня 2023 - січня 2024 року, які позивачка приймала. Затримка в сплаті аліментів була викликана тим, що син проживав з ним протягом тривалого часу в Закарпатській обл., він самостійно його утримував, поки позивачка в червні 2023 року не прийняла одноосібне рішення про зміну місця проживання сина і забрала його до м.Києва. З урахуванням цього вважає, що визначена позивачкою сума аліментів є завеликою та не відповідає засадам рівності прав та обов`язків батьків відносно дитини. 03 червня 2024 року позивачка подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що сплачуючи аліменти у розмірі 5 00,. 00 гнр., відповідач не врахував її реальні витрати на потреби дитини щодо необхідного розміру аліментів для забезпечення належного матеріального утримання сина. Відповідач не зазначає, яким саме обставинам справи не відповідає розмір аліментів та чому він не відповідає засадам рівності прав та обов`язків батьків. Крім того, відповідач не надає ждних заперечень на тверду суму аліментів та не надав обґрунтування запропонованої ним суми аліментів. Зазначила, що сплачені відповідачем суми по 5 000, 00 грн. з червня 2023 року до січня 2024 року вона не сприймає як аліменти, оскільки відповідач перестав сплачувати їх у вересні 2021 року. Звернула увагу на витрати, які вона несе щодо дитини, організацію його дозвілля та відпочинку, святкування дня народження та ін. Крім того, звернула також увагу та зазначила суму витрат на належне утримання дитини за 4 міс. 2023 року в розмірі 217 712, 00 грн., перші місяці 2024 року в розмірі 171 413, 40 грн., березень- травень 2024 року в розмірі 145 649, 90 грн., надавши про це відповідні розрахункові документи. Звернула увагу на витрати на розвиток здібностей дитини, індивідуальні заняття та тренування. За період з вересня 2023 року до травня 2024 року її витрати на дитину склали 534 775, 30 грн. Протягом останніх місяців матеріальні витрати на дитину склали 570 779, 90 грн., що в середньому становить 63 419, 88 грн. Звернула також увагу на те, що вона орендує квартиру в м.Києві, вартість оренди на місяць становить 30 000, 00 грн., що також направлено на забезпечення життя та розвитку дитини. Зазначила також, що лише вона займається утриманням та забезпечення дитини, його харчуванням, забезпеченням його повноцінним та здоровим харчуванням, відпочинком та несе інші витрати. Просить стягнути з відповідача аліменти з урахуваням цих обставин у заявленій у позові сумі. Ухвалою суду від 03 червня 2024 року підготовче судове засідання було закрите, суд перейшов до розгляду справи за справилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 11 червня 2011 року перебували в шлюбі, який був розірваний рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2019 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . На даний час у провадженні суду знаходяться спори сторін про визначення місця проживання дитини. ( т.1, а.с. 14 - 17 ) Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Такий обов`язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках - і своїх повнолітніх дітей. Чинним законодавством України передбачено декілька способів стягнення аліментів. Так, виконання батьками обов`язку утримувати дитину може здійснюватися за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні, в грошовій і (або) натуральній формі. Крім того, батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. З матеріалів справи вбачається, що домовленості щодо способів утримання дитини сторони перед зверненням позивачки до суду не досягли. Більше того, між ними також існує спір і з приводу розміру аліментів до сплати. Відповідач у відзиві на позов зазначає та підтверджує наданими доказами, що він протягом червня 2023 - січня 2024 року надсилав позивачці аліменти на утримання сина в розмірі 5 000, 00 грн. Проаналізувавши вимоги закону щодо мінімального розміру аліментів, який становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, Закони України» Про Державний бюджет України», яким встановлюється прожитковий мінімум, саме так суму вважає достатньою для утримання сина на місяць. При цьому, будь-яким чином такий розмір аліментів , який він вважає достатнім, виходячи з потреб дитини та реалій сьогоднішнього часу, відповідач не обґрунтовує. Однак, заперечуючи проти заявленої позивачкою суми, долучив до відзиву декларацію платника єдиного податку, згідно з якою розмір його доходу лише за 1 квартал 2024 року становить 1 013 038, 53 грн. ( т.3, а.с. 77-78 ) Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідн з ч.ч.7,10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2, 3 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За змістом ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатні для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Виходячи з викладеного вище, надані сторонами докази та приведені обгрунтування, суд вважає за необхідне погодитися з позицією позивачки та визначити необхідним та достатнім розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 20 000,00 грн. на місяць. Що стосується приведеного в позові обгрунтування заявленого позивачкою розміру аліментів та наданих доказів цьому обгрунтуванню, а також заперечень відповідача, приведених у відзиві, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Звертаючись до суду, позивачкою були надані відповідні обґрунтування визначеної нею суми аліментів. За змістом позову розмір аліментів позивачкою обгрунтовується витратами, які вона несе на утримая дитини, слідкування за його здоров`ям, харчування, оздоровлення, а також оренду квартири, в якій з нею проживає дитина, в зв`язку з отриманим ними статусом ВПО. В свою чергу, відповідач свої заперечення звів до аналізу встановленого законом мінімального розміру аліментів та визначеного законом прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Однак будь-яким чином не спростовував розміру та необхідності таких витрат та їх необхідності саме на ці потреби дитини, обмежившись лише посиланням на форму Договору оренди квартири. При цьому долучив докази отриманого ним доходу лише за 1 квартал 2024 року, тобто підтвердив свої статки та матеріальні можливості. Суд враховує, що сторони є батьками малолітньої дитини, якій були створені певні умови для життя, виходячи з їх матеральних можливостей. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків, визначених ч.2 ст.51 Конституції України і закріплюється в сімейному законодавстві. Зокрема, ст. 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд враховує, що відповідач, подавши відзив, свого обов`язку утримувати дитину, не заперечував, однак на свій розсуд визначив розмір суми, достатній, з його точки зору, для утримання дитини. При цьому не спростовував можливості надання такого утримання в розмірі, приведеному в позові. З урахуванням цього, суд вважає, що приведений відповідачем розмір аліментів до стягнення з нього, як батька, не відповідає його матеріальній можливості надавати належну матеріальну допомогу на утримання сина відповідно до тих доходів, які він отримує, та є несправедливим. Що стосується інших витрат, які позивачка несе на розвиток здібностей дитини, з точки зору ст.185 СК України це є додатковими витратами на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. З урахуванням наведеного, суд вважає, що приведене позивачкою обґрунтування в цій частині охоплюється саме нормою ст.185 СК України, та не впливає на розмір аліментів, які стягуються судом на утримання дитини. В свою чергу, питання про стягнення додаткових витрат на дитину в даному провадженні не є предметом розгляду. З урахуванням цього, рівності прав та обов`язків кожного з батьків щодо дітей, суд вважає обґрунтованим розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 20 000. 00 гр. на місяць. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, в частині платежу на один місяць рішення підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру з фізичної особи справляється судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначає, що з 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 2 684, 00 грн. Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню 1 073, 60 грн. судового збору на користь держави в частині вимог про стягнення аліментів.

Outcome: approved