Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

29 вересня 2023 року [PERSON] , в інтересах якої діє її предствник адвокат Досковський В.Г., звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у перешкоди у користуванні житловим будинком загальною площею 232,3 кв.м житловою площею 107,9 кв.м та земельною ділянкою, площею 0.0773 га, кадастровий номер 5110137600:70:007:0052, за адресою: [ADDRESS] , вселення її у вказаний житловий будинок, виселення [PERSON] із вказаного житлового будинку та зобов`язання [PERSON] не перешкоджати їй у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, на якій він розташований. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 08 січня 2014 року позивачка перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу подружжя набуло у власність земельну ділянку, яку згодом поділили на дві ділянки, на одній з них сторони збудували житловий будинок, якому присвоєно адресу: [ADDRESS] , право власності на який зареєстроване в рівних часках за кожним із подружжям. З листопада 2022 року позивачка та [PERSON] перестали підтримувати шлюбні стосунки та позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу Після припинення сімейних стосунків [PERSON] почав проживати з [PERSON] . Відповідачі обмежили доступ позивачки до належного їй майна, чинять перешкоди у користуванні власністю, [PERSON] вчиняє стосовно [PERSON] протиправні дії, застосовує заходи психологічного насильства. Відповідачі використовують належне позивачці майно для отримання прибутку шляхом здавання його в оренду, привласнюють прибуток, отриманий від використання цього майна. Спроби врегулювати спірні питання мирним шляхом, так само як і звернення до правоохоронних органів, результату не дали. 03 жовтня 2023 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 06 березня 2024 року відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що вважає позовні вимоги до неї необґрунтованими та не доведеними жодними належними та допустимими доказами, оскільки вона не здійснювала жодних дій, які б створювали перешкоди [PERSON] у володінні, користуванні або розпорядженні житловим будинком та земельною ділянкою [ADDRESS] . Відповідачка зазначає, що вона зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , має постійне місце роботи в КНП Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області «Центральна районна лікарня», з 01 липня 2003 року до теперішнього часу працює там на посаді медичної сестри приймального відділення № 1 загально-лікарняного персоналу. Звернення [PERSON] до ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 05 липня 2023 року про вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень є надуманими. Подана до позову фототаблиця не містить жодної інформації про вчинення нею перешкод позивачці у користуванні її власністю. 9 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та її представник адвокат Досковський В.Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивачка зазначила, що з грудня 2022 року не може попасти до будівлі, декілька разів зверталася до відповідача. при цьому [PERSON] має постійний доступ. Лише коли проводилася експертиза, їй було дозволено зайти, тоді вона побачила, що відповідач виніс багато речей і навіть зняв дверні пройоми. Після ухвали суду про забезпечення позову відповідачами виносилися речі з другого поверху. Раніше будинок використовувався під готель, а на теперішній час вже ні. Також вона не може потрапити на земельну ділянку, в 2023 році відповідач змінив замки і користується нею лише він і [PERSON] . Відповідач [PERSON] позов не визнав та заначив, що вимоги необгрунтовані, ним не чиняться перешкоди в користуванні, позивачка умисно створює конфлікт, сплановує виклик поліції, щоб використовувати це в суді проти нього . Однак він вважає, що оскільки в них є справа про поділ майна, після виділу майна в натурі буде зрозуміло хто чим має право користуватися, а до цього заперечує з посиланням на те, що в будинку знаходиться майно яке він придбавав за свої кошти. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] заперечувала проти задоволення позову у частині позовних вимог до [PERSON] , вважає їх безпідставними, оскільки відповідачка не перешкоджає позивачці в користуванні майном, проживає і працює в іншому місті і лише іноді приїжджає в гості до відповідача, тоді як позивачка не підтверджує належними доказами свої вимоги. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу та свідків, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, що 08 січня 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 3. За час перебування у шлюбі на підставі рішення Одеської міської ради від 27 квітня 2017 року № 698-VІІ [PERSON] і [PERSON] передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,1000 га кадастровий номер 5110137600:70:007:0042 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та в оренду площею 0,0151 га кадастровий номер 5110137600:70:007:0041 строком на 49 років за адресою [ADDRESS] . На підставі рішення Одеської міської ради від 27 квітня 2017 року № 698-VІІ державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алексєєвою О.О. 23 травня 2016 року внесено запис про право власності № 14657912 на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер 5110137600:70:007:0042, відповідно до якого власниками ділянки на праві спільної сумісної власності є [PERSON] та [PERSON] . Зазначену ділянку згодом було поділено на дві земельних ділянки: площею 0,0227 га, кадастровий номер 5110137600:70:007:0051 та площею 0,0773 га, кадастровий номер 5110137600:70:007:0052. На земельній ділянці площею 0,0773 га, кадастровий номер 5110137600:70:007:0052 подружжя побудувало житловий будинок загальною площею 232,3 кв. м, житловою площею 107,9 кв. м, якому присвоєно адресу: [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок зареєстрували на праві спільної часткової власності в рівних часках за [PERSON] та [PERSON] на підставі технічного паспорту, виготовленого ПП «Укрелтранс» від 24 травня 2017 року, декларації про готовність об`єкта до експлуатації ОД142171381675 , виданої 18 травня 2017 року Управлінням ДАБК Одеської міської ради. Вказаний житловий будинок фактично використовувався подружжям як міні-отель, має дев`ять одномісних номерів та два двомісні номери. З листопада 2022 року [PERSON] та [PERSON] припинили подружні стосунки, ведення спільного господарства та почали проживати окремо. 22 березня 2023 року [PERSON] звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2023 року у справі № 523/6200/23 відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. З моменту припинення шлюбних стосунків [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів через вчинення перешкоди відповідачем [PERSON] у користуванні спільним майном. Як вбачається з довідки КНП Саф`янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області "Центральна районна лікарня" [PERSON] працює в лікарні на посаді медичної сестри приймального відділення №1 загально-лікарняного персоналу з 01.07.2003 р по теперішній час. За відомостями Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , працює в аптеці разом з позивачкою, пояснила, що з літа 2022 року позивачці не дозволяють заходити на ділянку, тоді як раніше вона мала безперешкодний доступ, до пожежі в 2022 р, коли у сторін були нормальні стосунки, і відповідач ключі від номерів в будинку залишав в аптеці. Після розірвання стосунків з позивачкою вже ключі він не залишав, однак продовжував використовувати будівлю під готель. Свідок [PERSON] повідомила, що знає позивачку та відповідача вже на протязі 8 років, прцює вона в аптеці разом з позивачкою. Ще два роки тому проблем у сторін не було, позивачка мала доступ користувалася і будинком і ділянкою. Будівля використовувалася як отель, в аптеці запитували де можна заселитися, давали людям візитки, через вікно, яке виходить у двір, було видно як ходять в будинок різні люди. На теперішній час доступу до будинку позивачка не має, як вона повідомляла її не впускають. Як закріплено нормами ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1\~статті 16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Нормами ч.2 ст.16 ЦК України передбачено такі способи захисту цивільних прав та інтересів, як припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. В нормі ст.41 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст.321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~ \~ \~ \~Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. \~ \~ \~ \~Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. \~ \~ \~ \~Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. \~ \~ \~ \~Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною першою статті 109 ЖК виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. \~ \~ \~ \~Нормами ст.150 ЖК також закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. \~ \~ \~ \~Згідно з нормами ст.156 ЖК члени сім`ї\~власника жилого\~будинку (квартири),\~які проживають\~разом з\~ним у\~будинку (квартирі),\~що йому\~належить,\~користуються жилим\~приміщенням нарівні\~з власником\~будинку (квартири),\~якщо при\~їх вселенні\~не було\~іншої угоди\~про порядок\~користування цим\~приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~вимог\~ст.76\~ЦПК\~України доказами\~є\~будь-які\~дані,\~на\~підставі\~яких суд\~встановлює\~наявність\~або відсутність\~обставин\~(фактів),\~що\~обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення\~учасників\~справи,\~та\~інших\~обставин,\~які\~мають\~значення для\~вирішення\~справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими\~і\~електронними доказами; 2)\~висновками\~експертів; 3) показаннями свідків. \~ \~ \~ \~Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони\~мають право\~обґрунтовувати належність\~конкретного доказу\~для підтвердження\~їхніх вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст.77 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до частини другої\~статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~Згідно зі\~статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. \~ \~ \~ \~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Враховуючи надані докази судом встановлено, що позивачка та відповідач є співвласниками будинку і земельної ділянки в рівних частинах, питання про виділ часток в натурі не вирішено. \~ \~ \~ \~Доводи позивачки про перешкоджання відповідачем в коритуванні спільним майном знайшло своє підтвердження належними доказами. Більше того, окремо необхідно звернути увагу і на позицію відповідача, який в суді під час розгляду справи по суті відповідаючи на запитання головуючої судді , зазначав, що позов не визнає, вимог надуманні, перешкод не створює, і при цьому , на пропозиціє врегулювати мирним шляхом спірні питання, тим самим підтвердити відсутність перешкод, відповідав відмовою. Як аргумент вказував причину відмови, витрати які він поніс на зміну воріт та придбання іншого майна, яке може пошкодити позивачка. \~ \~ \~ \~До вказаних тверджень відповідача суд ставиться критично, своїми діями та відповідями підтверджує факт вчинення ним перешкод позивачці в користуванні спірним майном. \~ \~ \~ \~Крім того, обставина на яку посилається відповідач, що майно не виділено в натурі , також не виправдовує його дії, оскільки до вирішення витання про можливість виділу, власники мають право користування майном без обмежень. \~ \~ \~ \~Отже, оцінивши досліджені докази в сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлені до відповідача [PERSON] про вселення позивачки та усунення їй перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, є обгрунтованими та законними, тому підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~Що стосується вимог до [PERSON] про виселення, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано належних доказів, як у вчиненні нею перешкод в користуванні майном позивачці , так доказів, що підтверджують її проживання в будинку. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки судовий збір в розмірі 2147,20 грн.

Outcome: partial