Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Від КП "Комунальник" до суду надійшла позовна заява до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2019 по 30.04.2024, станом на 01.05.2024\~в розмірі 14 309 грн 85 коп., з них: 11 240 грн 61 коп. - заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та інфляційні втрати - 382 грн 42 коп. і 3% річних - 134 грн 81 коп.; 2\~403\~грн 28 коп. - заборгованості за послуги вивезення побутових відходів, та інфляційні втрати - 109 грн 57 коп. і 3% річних - 39 грн 16 коп. На обґрунтування позовної заяви представник позивача [PERSON] зазначив, що Комунальне підприємство "Комунальник" є балансоутримувачем багатоквартирного будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] . Споживач [PERSON] є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу надаються послуги з управління житлового будинку та прибудинкової території та послуги з вивезення побутових відходів. Водночас, відповідач не маючи поважних причин, не уклала договір з КП\~"Комунальник", хоча користується житлово-комунальними послугами, та має їх оплачувати. Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі (солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх (боржників разом, так і від будь-якого окремо. Оскільки [PERSON] фактично проживає та зареєстрована за вказаною адресою та користується житлово-комунальними послугами, що надає КП "Комунальник", позивач вважає, що надані послуги повинні бути оплачені. Заборгованість відповідача [PERSON] перед КП "Комунальник" станом на 01.05.2024 складає 14 309 грн 85\~коп. з яких: 11 240 грн 61 коп. - заборгованість за послугу з управління будинком; 382 грн 42 коп. - інфляційні нарахування, 134 грн 81 коп. - 3% річних; 2 403\~грн 28 коп. - заборгованість за послуги з вивезення побутових відходів; 109 грн 57 коп. - інфляційні втрати; 39 грн 16 коп. - 3% річних. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.06.2024 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 05.07.2024. 05.07.2024 у зв`язку з першою неявкою відповідача відкладено судовий розгляд. 01.08.2024 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися повторно. Представник позивача [PERSON] подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач [PERSON] не повідомила про причини повторного нез`явлення в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавала. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі №\~361/8331/18.) У цій справі суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого представник позивача заперечень не зазначив. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, згідно довідки відділу центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 01-21/893 від 07.06.2024 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.\~с. 20). Даними Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що видами економічної діяльності КП "Комунальник" є: 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів (основний); 81.29 Інші види діяльності із прибирання; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 38.11 Збирання безпечних відходів; 38.21 Оброблення та видалення безпечних відходів. Засновником є Слобожанська селищна рада Чугуївського району Харківської області (а. с. 5-8). З копії особового рахунку № [NUMBER] вбачається, що за відповідачем [PERSON] рахується житлове приміщення, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). З наданого позивачем розрахунку платежів за житлово-комунальні послуги по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому на ім`я [PERSON] , вбачається, що з вересня 2019 року [PERSON] востаннє здійснювала оплату у серпні 2021 року послуг з управління будинком та за вивезення побутових відходів; станом на 01.05.2024 розмір заборгованості за надані послуги складає 14 309 грн 85 коп., яка складається з наступного: 11\~240 грн 61 коп. - заборгованості за послугу з управління будинком, інфляційні втрати - 382 грн 42 коп, 3% річних - 134 грн 81 коп. (нараховані з 01.09.2019 по 31.01.2022); 2 403\~грн 28 коп. - заборгованості за послуги вивезення побутових відходів, інфляційні втрати - 109 грн 57 коп, 3% річних - 39 грн 16 коп. (нараховані з 01.09.2019 по 31.01.2022) (а. с. 10-17). Відповідачем не подано будь-яких заяв, у яких заперечувалася б правильність зазначених розрахунків, а також ті обставини, що вона проживає в [ADDRESS] , де їй надавалися позивачем послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та за послуги вивезення побутових відходів. Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають з дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства. Підставами для виникнення цивільних прав і обов`язків, крім договору, можуть бути і інші юридичні факти (наприклад, фактичне надання житлово-комунальних послуг). Цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини 1 статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов на допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами статті 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, комунальні послуги, зокрема житлова послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг. Згідно із п. 7 ч. 2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг з управління побутовими відходами є - адміністратор послуги з управління побутовими відходами, а у разі його відсутності - визначений у встановленому законодавством порядку суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів. За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з наданням позивачем комунальних послуг та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг. Доказів, які б спростовували зазначену позивачем суму заборгованості або обов`язок щодо її погашення, відповідачем не надані. Що стосується вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, суд зазначає наступне. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" від 05.03.2022 № 206 в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні", установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. У позовній заяві наведений розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що на заборгованість, яка виникла за період з 01.09.2019 по 31.01.2022, нараховувалися інфляційні втрати та 3% річних, розмір яких станом на 01.05.2024 складав, відповідно, - 491 грн 99 коп. та 173 грн 97 коп. Відповідач [PERSON] не виконала зобов`язання по своєчасній оплаті житлово-комунальних послуг, тому позов про стягнення з неї заборгованості за надані послуги, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, в розмірі 14 309 грн 85 коп., нарахованої станом на 01.05.2024, є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved