Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 38155,60 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 04.07.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» та ТОВ «Апогей» (далі - Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № bm 187442a9k5 (далі - Договір страхування). Предметом даного Договору страхування були майнові інтереси Страхувальника, пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Шевроле», державний номерний знак « [NUMBER] ». 02.04.2020 року відповідач керуючи транспортним засобом «Міцубісі» державний номер [NUMBER] в м.Києві, по вул.Кільцева дорога, 100 допустив зіткнення з автомобілем «Шевроле» державний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічні пошкодження. Згідно постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 30.04.2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. З заявою про виплату страхового відшкодування звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи, на підставі яких було складено страховий акт та в подальшому здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 72 957,36 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 34 801,76 грн. Отже, як вказує представник позивача, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 38 155, 60 грн. Таким чином, посилаючись на ст.ст.993, 1187, 1194 ЦК України, вказує, що у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього. Ухвалою суду від 22.03.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзив. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з додатками відповідачу направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти 0600257728959), проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку конверт повернувся на адресу суду «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідача не надходило. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідача та/або позивач до суду не подавали. Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачами відзиву та відсутністю заперечень представника позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Судом встановлено, що 04.07.2020 року між АТ «СК «АРКС» та ТОВ «Апогей» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено», відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб CHEVROLET державний номер [NUMBER]. 02.04.2020 року в м.Києві по вул.Велика Кільцева, 100 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ CHEVROLET державний номер [NUMBER] та автомобіля марки MITSUBISHI державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахований автомобіль був пошкоджений. Вина відповідача у настанні ДТП підтверджується постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 30.04.2020 року, копія якої наявна в матеріалах справи. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч.6 ст.82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він є єдиною винною особою, дії якої призвели до ДТП. 02.04.2020 року до ПАТ «СК «АРКС» звернувся страхувальник з заявою про настання події та виплатою страхового відшкодування. З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Шевролет, д.н. [NUMBER] проведено його огляд, про що складено Акт огляду ТЗ (дефектна відомість) та отримано Рахунок №БУ -000049 від 17.04.2020 року з калькуляцією №КО-К-00109 від 17.04.2020 року, відповідно до якої вартість ремонту автомобіля складає 81063,73 грн. Так, ПАТ «СК «АРКС» відповідно до своїх зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 72957,36 грн., яку було виплачено в якості страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №663330 від 22.04.2020 року. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу MITSUBISHI GALANT, державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-167096528. Згідно повідомлення за вих. № 0403-03 від 04.03.2024 року ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» сплатило на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 38 155,60 грн. з розрахунком коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля Шевролет, д.н. [NUMBER] . Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України). У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією». З матеріалів справи вбачається, що розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 72 957,36 грн, частину шкоди в розмірі 38 155,60 грн. покрито ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», отже різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 34 801,76 грн. (72 957,36 грн. - 38 155,60 грн.). Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі №6-691цс15 розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічні по суті висновки викладено, зокрема й в постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 497/470/2021. В даному випадку, матеріалами справи не підтверджено, що відповідач оспорював ту обставину, що страховик порушив умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та здійснив страховику потерпілої особу, страхову виплату не в повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а з відповідача, як безпосередньо винної особа у ДТП, підлягає відшкодуванню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в розмірі 34 801,76 грн. Враховуючи розмір задоволених вимог, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 2 761,84 грн.

Outcome: partial