Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] до [PERSON] , третя особа Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський обласний спеціалізований будинок дитини «Любисток» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Заяви (клопотання) учасників справи: 10.04.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява представника відповідача [PERSON] адвоката Шкред Анастасії Олександрівни про перегляд заочного рішення; 05.06.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова від представника відповідача [PERSON] адвоката Шкред Анастасії Олександрівни надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити повністю. 05.06.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява представника відповідача [PERSON] адвоката Шкред Анастасії Олександрівни про виклик свідка; 11.06.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотання представника позивача Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування Миргорода Володимира Васильовича про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; 11.06.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову; 11.06.2024 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшло клопотання представника позивача Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як орган опіки та піклування Миргорода Володимира Васильовича, у якому вказав, що не заперечує щодо ухвалення рішення за результатами підготовчого судового засідання, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, врахувавши заяву відповідача [PERSON] про визнання позову. Процесуальні дії суду по справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08.06.2023 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова в порядку заочного розгляду від 08.06.2023 року позовні вимоги задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25.04.2024 року прийнято заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20.05.2024 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08.06.2023 року, у справі №466/1867/23 скасовано. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено що: Відповідно до повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 29 квітня 2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), 17 листопада 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) складено актовий запис № 1344, про те, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, за вказівкою матері у відомостях про батька зазначено [PERSON] . Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації № 772 від 25.10.2022 року малолітній [PERSON] разом із матір`ю - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] малолітнього [PERSON] за заявою матері влаштовано у комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини № 1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки». Підставою влаштування дитини в заклад слуговала пожежа, яка мала місце за адресою проживання [PERSON] , [ADDRESS] , яке після пожежі стало непридатним для подальшого проживання. Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 21 березня 2022 року № 130 малолітнього [PERSON] влаштовано у комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини № 1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» на повне державне утримання. За час перебування малолітнього [PERSON] у закладі, його мати [PERSON] відвідувала сина 1 раз, а саме 21.01.2022 року, що підтверджується інформацією з закладу від 10.11.2022 року № 668 та 13.02.2023 року № 94. Невиконання батьківських обов`язків підтверджено наданими доказами. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею ч.1 ст.164 СК України передбачений перелік підстав, за наявності однієї з яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, в тому числі якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.150 СК України, яка визначає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини : 1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; 2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; 4. Батьки зобов`язані поважати дитину; 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Як зазначено у пунктах 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями від 19.12.2008р., позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне застосовувати в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18. Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи в сукупності зібрані докази, суд дійшов висновку, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме: не піклується про побут, фінансово не підтримує, не цікавиться духовним розвитком, здоров`ям, а тому, суд приходить до переконання, що є достатньо підстав для позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини. Відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України, передбачено наступне, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст. 193 Сімейного Кодексу України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, про необхідність стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи із вищенаведеного, після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, викладені позивачем у позовній заяві, відсутністю заперечень відповідачки, обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доводи є достовірними, обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, та сумніву у суду не викликають. Таким чином, доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Суд виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до статті 131 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073 /одна тисяча сімдесят три/ гривні 80 коп. Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: approved