Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

07.08.2024 [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, мотивуючи її тим, що [INFO] в м. Макіївка Совєтського району Донецької області помер її батько - [PERSON] , [INFO] , який був громадянином України та тривалий час проживав й був зареєстрований по [ADDRESS] , де й помер, причина смерті - старість. Для отримання відповідних виплат на поховання та, в подальшому, оформлення спадкових прав, заявниця звернулась до Іллінецького відділу ДРАЦС у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] на підставі наданих документів, оскільки вони оформлені на території, яка непідконтрольна Україні та за змістом й формою не відповідають вимогам українського законодавства. На підставі викладеного, [PERSON] просить суд встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Каргополь Архангельської області Російської Федерації, який помер [INFO] в м. Макіївка Донецької області, Україна. Заявник [PERSON] , в судове засідання 09.08.2024 не з`явилась. При цьому, 08.08.2024 до суду надійшло клопотання [PERSON] про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Заінтересована особа Іллінецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання 09.08.2024 також не з`явилась. Натомість 08.08.2024 до суду надійшла заява в.о. начальника Іллінецького відділу ДРАЦС у Вінницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) І. Гусак № 635/28.2-28 від 08.08.2024, згідно якої вона просить суд розгляд справи проводити без участі представника Іллінецького відділу ДРАЦС у Вінницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ), при вирішенні заявлених вимог покладається на розсуд суду. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Совєтським РВ УМВС України в м. Макіївка, [INFO] народився [PERSON] . Як вбачається з довідки про причину смерті (до форми № 106/у № 137, видається для поховання), виданої 08.06.2024 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 91 рік. Причина смерті - хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця. 08.06.2024 Совєтським відділом ЗАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки видано свідоцтво серії [NUMBER] про смерть [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Каргополь Архангельської області, який помер [INFO] у віці 91 рік, про що 08.06.2024 складено запис акту про смерть № 396. Зазначено місце смерті [PERSON] - м. Макіївка, Совєтський район, Донецька Народна Республіка, Російська Федерація. 18.07.2024 за № 540/28.2-35 Іллінецьким відділом ДРАЦС у Вінницькому районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки документи, представлені заявницею, а саме свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Радянським відділом ЗАГС Макіївського міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки складено на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених вимог, суд керується наступним. Відповідно до розпорядження КМУ № 1085-р від 07.11.2014 р. «Про затвердження переліку населених пунктів на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження» м. Макіївка відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Згідно Указу Президента України «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» №32/2019 від 07.02.2019, м. Макіївка є тимчасово окупованою територією. Частинами 2, 3 та 4 ст. 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Практикою Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці, зокрема в рішеннях ЄСПЛ «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зокрема, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про смерть особи, виданого закладом, що знаходиться на окупованій території, як доказу, оскільки розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Отже, на підставі наявних в матеріалах справи доказів підтверджено, що 08.06.2024 на тимчасово окупованій території України, в м. Макіївка, Совєтського району Донецької Народної Республіки Російської Федерації помер [PERSON] , [INFO] . Встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України має юридичне значення для заявниці, оскільки дозволить їй отримати свідоцтво про його смерть для отримання відповідних виплат на поховання та, в подальшому, оформлення спадкових прав. Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги, що заявниця позбавлена можливості встановити факт смерті [PERSON] у позасудовому порядку, а від встановлення факту смерті [PERSON] залежить виникнення для заявниці права на отримання спадщини, не прийняття по суті рішення у даній справі може вплинути на її права, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Відповідно до ч. 7 ст.294 ЦПК України при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved