Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

Представник ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", діючи в інтресах свого довірителя, за допомогою підсистеми "Електронний суд" звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] , в якому просить: - поновити строк позовної давності для подання позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № L6017187 від 07.05.2019; - стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором кредитної лінії № L6017187 від 07.05.2019 у загальному розмірі 46338,85 грн, яка складається з: суми заборгованості - 30814,00 грн, суми інфляційних втрат - 12747,36 грн, суми 3% річних - 2777,49 грн; судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Заявлені вимоги мотивує тим, що 07.05.2019 між ТОВ "ФК "Дінеро" і [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № L6017187 у електронній формі, відповідно до якого ТОВ "ФК "Дінеро" перерахувало на рахунок відповідачки кредитні кошти. Відповідачка не виконала умов договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 30814,00 грн. 01.07.2019 між ТОВ "ФК "Дінеро"та ТОВ ФК «Довіра та гарантія» укладено Договір відступлення прав вимоги № 01072019, відповідно до якого позивач отримав право вимоги за вищевказаним договором. Відповідачка належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, сплати пені і штрафів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 30814,00 грн, з яких: 14000,00 грн - основний борг, 16814,00 грн - проценти, 15750,00 грн - пеня, 400,00 грн - штрафи. Крім того, на підставі ст.625 ЦК України у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 12747,36 грн та 3% річних в розмірі 2777,49 грн, які позивач прохав стягнути із відповідачки на свою користь разом із судовими витратами. Ухвалою судді від 24.05.2024 у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзиву від відповідачки не надходило. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідачка та/або позивач до суду не подавали. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. П. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, слід вважати відповідачку [PERSON] належним чином повідомленою про відкриття провадження у справі, оскільки відповідні судові документи, що повернулися до суду із відміткою про відсутність адресата, надіслані безпосередньо за місцем її реєстрації - [ADDRESS] . Представник позивача у позовній заяві прохав про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні за його відсутності. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом. 07.05.2019 між ТОВ "ФК "Дінеро" і [PERSON] було укладено договір AG 0263681 кредитної лінії № L6017187 у електронній формі, який складається із Спеціальних умов Договору кредитної лінії та загальних умов Договору кредитної лінії, а також будь-яких змін та доповнень до них. Відповідно до умов цього Договору сума кредиту становить 14000,00 грн, строк кредиту 14 днів. Відповідно до довідки про ідентифікацію /а.с. 33/ та додаткових угод № АМ6250196 від 08.05.2019 /а.с.14/, № АМ6383161 від 07.05.2019; № АМ8010946 від 08.05.2019 /а.с. 16/; № АМ2273785 від 08.05.2019 /а.с. 32/ до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG0263681 вказана сума кредиту надана відповідачці п`ятьма траншами згідно заявок останньої на їх отримання від 07.05.2019 в сумі 500,00 грн з процентною ставкою 540,00% річних; 07.05.2019 в сумі 3800,00 грн з процентною ставкою 540,00% річних; 08.05.2019 в сумі 300,00 грн з процентною ставкою 545,00% річних; 08.05.2019 в сумі 5100,00 грн з процентною ставкою 545,50% річних; 08.05.2019 в сумі 4300,00 грн з процентною ставкою 545,50% річних. У вказаній довідці зазначено otp-паролі - одноразі ідентифікатори, за допомогою яких підписано вищезгадані додаткові угоди. Датою повного погашення отриманих коштів вказано 21.05.2019. Штраф, в разі його нарахування обумовлено в розмірі 50%. Відповідно до Загальних умов договору кредитної лінії /а.с. 17-20/ загальна вартість кредиту становить суму грошових коштів, які надаються позичальнику за договором, яка включає суму кредиту та загальну суму затрат за ним. Відсотки по кредиту обчислюються за весь період часу, коли кредит використовувався позичальником, починаючи з першого дня надання кредиту та закінчуючи днем, коли всю суму наданого кредиту було повернуто кредитодавцю - для короткострокового кредиту. Ставка відсотків є фіксованою. Комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень підлягає оплаті з метою покриття адміністративних та інших витрат кредитодавця на підготовку та направлення документів/повідомлень стосовно простроченої суми договірних платежів, в сумах, які визначені Спеціальними умовами договору/а.с. 17/. Якщо позичальник не погасив кредит до останнього дня строку оплати, він повинення сплатити штраф, який обчислюється як відсоток, зазначений у Спеціальних умовах кредиту, що застосовується до простроченої суми наданого кредиту для короткострокового кредиту /а.с. 18/. Відповідно до виписки з рахунку позичальниці [PERSON] станом на 30.10.2019, складеної представником ТОВ "Дінеро" [PERSON] та скріпленого печаткою /а.с. 34-35 зворот/ та розрахунку заборгованості за договором AG 0263681 кредитної лінії /а.с. 36/, заборгованість останньої станом на 02.04.2024 за період з 07.05.2019 по 28.02.2020 становить 28480,62 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14000,00 грн, проценти для початково зазначеної тривалості - 2814,00 грн, нараховані штраф/пеня - 4666,62 грн, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку із простроченою заборгованістю - 7000,00 грн. 01.07.2019 між ТОВ "ФК "Дінеро"та ТОВ ФК «Довіра та гарантія» укладено Договір відступлення прав вимоги № 01072019 /а.с. 37-45/, відповідно до якого позивач отримав право вимоги до відповідачки за договором AG 0263681 кредитної лінії, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги від 01.07.2019 /а.с. 48/. Згідно цього витягу за підписом директора ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" Романенка М., загальна сума заборгованості відповідачки становить 30814,00 грн, з яких 14000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 16814,00 грн - заборгованість по процентах, яку позивач прохає стягнути на свою користь із ідповідачки. Згідно розрахунку штрафів /а.с. 49/, наданої позивачем по вищевказаному договору за період з 30.04.2021 по 30.04.2024, сума боргу становить 30814,00 грн, інфляційні втрати - 12747,36 грн, суми 3% річних - 2777,49 грн. Позивач прохає стягнути на свою користь із відповідачки заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 46338,85 грн. Позивачем у позовній заяві заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності для подання цього позову, який настав під час дії обмежень карантинного характеру, обумовлених поширенням коронавірусної хвороби Covid-19 з подальшим введенням дії на території України воєнного стану, під час якого строки, визначені ст.ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжені на строк його дії. Норми права, застосовані судом та мотивована оцінка аргументів сторін. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно частини 1\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1\~ст. 641 ЦК України\~пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.ч.1,2\~ст. 1046 ЦК). Згідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Згідно ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.ч.1-2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.\~526,\~629 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9510/12. Статтею 512 ЦК України\~визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Судом із досліджених матеріалів справи встановлено, що позивач стверджує про укладення договору AG 0263681 кредитної лінії № L6017187 від 07.05.2019 між відповідачкою та ТОВ "Дінеро" у електронній формі, який складається із Спеціальних умов Договору кредитної лінії та загальних умов Договору кредитної лінії, а також будь-яких змін та доповнень до них. Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. З наданих позивачем до матеріалів справи документів не вбачається наявність на документах, що надані до матеріалів позовної заяви та мають складати договір кредитної лінії, одноразового ідентифікатора, яким відповідачка мала їх підписати. Так, у додатках до позовної заяви маються Загальні умови договору кредитної лінії (стандартизована форма), яка не містить ні даних позичальника, які могли би ідентифікувати його особу, ні його підпису одноразовим ідентифікатором, ні дати його вчинення тощо. Також маються паспорти споживчого кредиту - Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), які містять ПІП позичальника [PERSON] , проте також не містять підпису ні представника установи, яка кредитує, ні самої позичальниці, ні дати їх складання та надіслання останній. Крім того, до матеріалів справи для дослідження судом не надано належним чином завіреної заяви позичальниці, яка мала бути подана нею кредитору через Особистий кабінет на порталі останнього, Умов користування порталом, Політики конфіденційності, Паспорта споживчого кредиту, Загальних умов договору кредитної лінії та Пропозиції кредитора щодо Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії, що мали бути надіслані відповідачці для ознайомлення та погодження через Особистий кабінет на порталі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 вказаного вище закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Вищевказані документи, додані до позовної заяви на підтвердження факту укладення кредитного договору такого не містять. Вимогами ч.1 ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. У той же час, належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Суду позивачем не надано в якості доказів первинних документів про надання відповідачці кредитних коштів на загальну суму 14000 грн, як і доказів того, яким чином ці кошти були їй надані (немає інформації щодо наявності банківської картки, на яку міг бути виконаний переказ чи інформації щодо зарахування цих коштів на належний їй банківський рахунок) на виконання умов договору AG 0263681 кредитної лінії № L6017187 від 07.05.2019, що позбавляє суд можливості оцінити докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а розрахунок, складений позивачем за відсутності визнання їх відповідачкою не є підтвердженням такого. Надану до позовної заяви виписку з рахунку станом на 30.10.2019 по вищевказаному договору кредитної лінії, складену та підписану представником ТОВ "Дінеро" [PERSON] , скріплену відповідною печаткою, суд не може прийняти як самостійний доказ наявності заборгованості у відповідачки та її розміру, так як виписка по рахунку не є первинним документом, а інших допустимих доказів на підтвердження кредитної заборгованості позивачем не надано. Вказане відповідає правовій позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 760/32527/18 за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений первісним кредитором, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Суд констатує, що до позовної заяви позивачем надано розрахунок заборгованості за договором AG 0263681 кредитної лінії № L6017187 від 07.05.2019 за період 07.05.2019-28.02.2020 /а.с. 36/, складений та підписаний представником первісного кредитора ТОВ "Дінеро" [PERSON] та скріплений печаткою, згідно якого заборгованість [PERSON] станом на дату складання цього документу 02.04.2024 за вказаний вище період становить 28480, 62 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 14000,00 грн, проценти для початково зазначеної тривалості - 2814,00 грн, нараховані штраф/пеня - 4666,62 грн, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку із простроченою заборгованістю - 7000,00 грн. Суд зауважує, що доказів понесення позивачем витрат, що становлять 7000,00 грн, пов`язаних з підготовкою на направленням документів у зв`язку із простроченою заборгованістю, позивачем до суду не надано. В той же час, згідно витягу із реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 01072019 від 01.07.2019, загальна заборгованість відповідачки [PERSON] за договором кредитної лінією № L6017187 становить 30814,00\~грн /а.с. 48/. Слід зауважити, що 07.05.2019 було укладено договір кредитної лінії між ТОВ "Дінеро" та [PERSON] , а 01.07.2019 між ТОВ "Дінеро" та позивачем укладено договір відступлення права вимоги за вказаним договором. Таким чином, з наданих суду письмових доказів вбачаються розбіжності у розмірі заборгованості, яка визначається первісним кредитором за період з 17.05.2019 по 28.02.2020 (коли право вимоги вже було відсутуплено позивачеві) та на момент відступлення права цієї вимоги 01.07.2019. В той же час, позивач прохає стягнути із відповідачки на свою користь загальну суму заборгованості 46338,85 грн, яка складається із загальної заборгованості відповідача за вказаним договором 30814,00 грн, розрахунок якої не надано, а також суми збитків з урахуванням 3% річних 2777,49 грн та суми збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 12747,36 грн. Суд констатує, що позивачем не надано письмових доказів на підтвердження наявності заборгованості за вказаним договором, яка становить 30814,00 грн, а з наданих суду матеріалів, як зазначено вище, останній позбавлений можливості встановити як факт наявності заборгованості у відповідачки, так і її розмір. Крім того, із дослідженого судом розрахунку заборгованості за договором АG263681, складеного станом на 02.04.2024 за період з 07.05.2019 по 28.02.2020 первісним кредитором, у заборгованість відповідачки включено, зокрема, комісію за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю, зазначене підтверджується і випискою із рахунку відповідачки станом на 30.10.2019. Таким чином, позивач рахує заборгованість відповідачки за кредитною лінією простроченою, а отже, мав надіслати останній повідомлення про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості в тридцятиденний строк, оскільки кошти за договором кредитної лінії, як вбачається із матеріалів справи, отримано [PERSON] на споживчі цілі, доказів протилежного суду не надано. Таким чином, до кредитних правовідносин сторін мають застосовуватися положення ЗУ Про споживче кредитування. Тобто, якщо кредит видавався на споживчі цілі, то кредитор з метою реалізації свого права на дострокове повернення кредиту повинен в обов`язковому порядку використати процедуру досудового врегулювання спору. Лише у випадку незадоволення вимоги кредитора останній може звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Проте, позивачем не надано суду доказів як надіслання відповідачці такої вимоги, так і її отримання нею. Зазначене вказує на відсутність права у позивача вимагати досторокового погашення суми заборгованості за кредитом за вищевказаним договором кредитної лінії. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 14.12.2022 № 347/832/16; від 19.10.2022 № 761/13847/15-ц; від 05.10.2022 № 607/122/15-ц; від 12.05.2022 № 202/5399/16-ц; від 03.05.2022 № 206/3466/18; від 14.04.2022 № 278/1646/15-ц; від 02.02.2022 № 755/11307/17; від 17.01.2022 № 1519/2-4141/11. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними усправі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Не надавши до суду інших доказів, окрім тих, які були надані разом із позовною заявою, чи клопотань про витребування додаткових доказів, позивач тим самим підтвердив, що подав усі докази суду на обґрунтування своїх вимог. Отже, стверджуючи про надання відповідачці кредиту шляхом відкриття кредитної лінії та виникнення в подальшому заборгованості останньої по погашенню кредитних коштів, позивач не надав до суду належних доказів, якими би підтвердив викладені обставини. За таких умов, під час розгляду справи позивачем, зокрема, не було доведено факту видачі відповідачці кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, наявності заборгованості та її розміру, тому відсутні підстави для її стягнення. Верховний Суд у своїй постанові від 27.03.2020 по справі №703/3063/18 прийшов до висновку, що в зв`язку з ненаданням банком доказів видачі кредитної картки та розміру кредиту, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу. Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідачки на користь позивача на підставі ст.625 ЦК України у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання інфляційних втрат в розмірі та 3% річних, суд приходить до висновку про відмову у їх стягненні у зв`язку із недоведеністю позивачем наявності заборгованості у відповідачки та її розміру. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач не довів порушення своїх прав відповідачем, а відтак позов задоволенню не підлягає в жодній частині. Щодо поновлення строку для звернення позивача із позовом до суду, про що він клопотав у позовній заяві, суд приходить до висновку про таке. Згідно з вимогами ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з вимогами статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої розпочинається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу, що набрали чинності 20.04.2020 на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Також, згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З урахуванням вказаних положень, строк для звернення до суду позивачем не пропущений, тому він поновленню не підлягає. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати позивачем судового збору при зверненні до суду в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 589 від 26.04.2024 та на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, на підтвердження яких суду надано копію договору №36 від 25.04.2024 про надання правової допомоги, детальний опис робіт, виконаних адвокатським бюро на підставі цього договору, додаткової угоди до нього від 25.04.2024, акту про підтвердження факту надання правничої допомоги, ордеру та свідоцтва адвоката, що заявлені позивачем до стягнення із відповідачки, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed