Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

25.09.2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди кошти у розмірі 19 000,00 грн., що були сплачені позивачем згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2023 року [NUMBER] та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що виконуючи свої посадові обов`язки водія під час роботи у TOB «МТСМ Паливо», 11.04.2023 року відповідач здійснював перевезення товару за маршрутом Київ-Луцьк на вантажному автомобілі Renault державний номер [NUMBER] , що підтверджується, зокрема, ТТН № П84 від 11.04.2023 року. Згідно з постановою Державної служби України з безпеки на транспорті серії АА №00007160, 11.04.2023 року о 16 годині 41 хв. автомобіль Renault державний номер [NUMBER] був зупинений на ділянці дороги Київ-Чоп км 246+008. Під час огляду автомобіля посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті було встановлено допущене перевищення навантаження на одну вісь транспортного засобу на 5,11% (0,588 т) при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2023 року [NUMBER] з директора ТОВ «МТСМ Паливо» було стягнуто штраф у розмірі 17 000,00 грн. Директор позивача [PERSON] був вимушений сплатити штраф разом із витратами виконавчого провадження, що загалом становило 19 000,00 грн. Так, згідно ТТН № П84 від 11.04.2023 року було засвідчено, що водієм автотранспортного засобу, який 11.04.2023 року був зупинений працівниками Державної служби України з безпеки на транспорті був саме [PERSON] , саме з вини [PERSON] було допущено порушення приписів ПДР щодо навантаження на вісь автомобіля. Оскільки [PERSON] був ознайомлений з правилами роботи на підприємстві, що засвідчує його підпис на Робочій інструкції, саме відповідач має відшкодувати ТОВ «МТСМ Паливо» сплачений директором підприємства з вини відповідача штраф у розмірі 17 000,00 грн. та витрати виконавчого провадження, які були також сплачені [PERSON] . З обставинами, викладеними у даному позові позивач ознайомився у червні 2023 року, натомість [PERSON] відразу після накладення стягнення Державною службою України з безпеки на транспорті у квітні 2023 року звільнився з роботи на підприємстві за угодою сторін. Як вказує позивач, посилаючись на положення ч.1 ст. 130, ч.1 ст. 137 КЗпПУ, предметом даного спору є саме відшкодування прямої дійсної шкоди, фактично завданої діями [PERSON] ТОВ «МТСМ Паливо» в особі директора підприємства, а тому відсутні підстави для врахування ступеню вини працівника і тієї конкретної обстановки, за якої шкоду було заподіяно. У зв`язку з викладеним, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.09.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів. Призначено судове засідання на 13.12.2023 року о 12 годині 00 хвилин в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова. 05.12.2023 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/5522/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів - задоволено. Забезпечено проведення подальших судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику позивача [PERSON] - [PERSON] , який зареєстрований у системі «EasyCon» за наступними реквізитами: електронна адреса - [INFO] Разом з тим, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.12.2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків позовної заяви - 5 днів з дня вручення даної ухвали. На виконання ухвали суду від 13.12.2023 року позивачем вказані недоліки були усунуті, подана уточнена позовна заява та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.12.2023 року прийнято до розгляду уточнений позов та продовжено розгляд по суті цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, призначивши судове. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.02.2024 року клопотання позивача [PERSON] про виклик свідків у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів - задоволено. Викликано в судове засідання свідка: [PERSON] . 21.03.2024 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] надав на адресу суду додаткові пояснення по справі, в яких просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В подальшому 16.04.2024 року [PERSON] подав письмову заяву про те, що він не є представником [PERSON] у даній справі та відкликає надані ним пояснення по суті спору та просить їх не враховувати (а.с.80,81) У судове засідання 08.08.2024 року позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив прийняти суд відмову від допиту свідка [PERSON] , явку якого до сулу забезпечити неможливо, та розглянути справу у відсутність позивача за наявними матеріалами справи, не заперечував проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] , згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.08.2024 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до наказу директора ТОВ «МТСМ Паливо» від 13.12.2022 року [PERSON] прийнято на посаду водія автотранспортних засобів категорії СЕ з 14.12.2022 року за основним місцем роботи з посадовим окладом 8 000,00 грн. на місяць (а.с. 9). 14.12.2022 року [PERSON] ознайомлений з робочою інструкцією, яка визначає функціональні обов`язки, права та відповідальність водія автотранспортних засобів категорій СЕ і затверджена директором ТОВ «МТСМ Паливо» 01.12.2022 року (а.с. 5-9). Відповідно до п. 2.13. вказаної Робочої інструкції водій ТОВ «МТСМ Паливо» контролює правильність завантаження, розміщення та закріплення вантажів (зокрема, швидкопсувних, небезпечних, великовагових, великогабаритних) у кузові. Ні в якому разі не допускає розміщення вантажу всередині кузова таким чином, щоб вага розподілялась лише на одну вісь з перевищенням допустимих норм (відповідальність за порушення чого визначена п. 22.5 ПДР), для чого особисто контролює розміщення вантажу. Згідно з п. 4.5. Робочої інструкції, водій TOB «МТСМ Паливо» власними коштами сплачує штрафи за порушення вимог правил дорожнього руху та вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, що сталися з вини водія. Вина водія встановлюється відповідно до норм чинного законодавства України, внутрішніми документами ТОВ «МТСМ Паливо», зокрема положеннями даної Інструкції. Згідно з Товарно-транспортною накладною №П84 від 11.04.2023 року на автомобілі Renault державний номер [NUMBER] , перевізник TOB «МТСМ Паливо», водій [PERSON] , було розміщено вантаж, параметри якого вказані в ТТН(а.с.13). В постанові Державної служби України з безпеки на транспорті серії АА №00007160, вказано, що 11.04.2023 року о 16 годині 41 хв. автомобіль Renault державний номер [NUMBER] за адресою М-06 Київ-Чоп км 246+008 [PERSON] , [INFO] , як відповідальна особа допустив рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22,5 ПДР України - навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 5,11% (0,588 т) при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 132-1 КУпАП, у зв`язку з чим [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн., а у разі примусового виконання вказаної постанови органами державної виконавчої служби з правопорушника стягується штраф у подвійному розмірі 17000,00 грн. (а.с. 14-15). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2023 року старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження [NUMBER] щодо стягнення з боржника [PERSON] , штрафу у розмірі 17000,00 грн. на підставі постанови АА №00007160 від 11.04.2023 року (а.с.16-17). [PERSON] за виконавчим провадженням [NUMBER] 14.06.2023 року сплачено 19000,00 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції від 14.06.2023 року про перерахунок готівкових коштів (а.с.17). Згідно з наказом директора ТОВ «МТСМ Паливо» від 24.04.2023 року на підставі заяви [PERSON] водія автотранспортних засобів категорії СЕ звільнено 25.04.2023 року за угодою сторін, пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України з виплатою компенсації за 9 календарних днів щорічної основної відпустки (а.с.10). Судом задоволено клопотання позивача про відмову від допиту свідка [PERSON] . Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України та відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі;6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до змісту ч.1 ст. 137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Як було вказано у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це - наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. В даному випадку, як вбачається зі змісту позову, [PERSON] звернувся до суду як фізична особа, а не як директор TOB «МТСМ Паливо» в інтересах вказаного товариства і просить стягнути на свою користь шкоду, спричинену відповідачем [PERSON] під час здійснення ним трудових обов`язків як працівника TOB «МТСМ Паливо». Отже в даному випадку вимога позивача як фізичної особи про відшкодування йому шкоди не може бути обґрунтована обставинами, на які міститься посилання в позові, оскільки в даному випадку [PERSON] , як фізична особа, є неналежним позивачем. При цьому жодних доказів спричинення майнової шкоди відповідачем позивачу, як фізичній особі, [PERSON] не надав, а надані суду докази стосуються виключно обставин притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності на підставі постанови, яка ніким не оскаржена та виконана позивачем. Питанню спричинення шкоди підприємству TOB «МТСМ Паливо» суд оцінки не надає, оскільки це виходить за межі позовних вимог, що розглядаються. Враховуючи викладене, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів задоволенню не підлягає у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судовий збір на користь позивача не стягується. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed