Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Богодухівського районного суду Харківської області із позовом до [PERSON] , у якому просить: 1) розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,зареєстрований 15 лютого 2020 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 91; 2) визнати місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що 15 лютого 2020 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 91. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося з причини відсутності взаєморозуміння на ґрунті побутових та життєвих стосунків, які були пов`язані з різними поглядами на сімейне життя, внаслідок чого між подружжям виникали сварки. Зазначила, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство. Стверджує, що з 2022 року сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не ведуть спільне господарство. [PERSON] вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам дитини, тому питання про розірвання шлюбу вирішено остаточно. Ухвалою Богодухівського\~районного суду\~Харківської області\~від 07.06.2024\~позовну заяву\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про розірвання шлюбу було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання. Відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності. Зазначила, що позов підтримує. Просила не надавати терміну на примирення, оскільки сторони тривалий час не проживають разом, не спілкуються, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Просить шлюб розірвати. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, жодного разу не повідомив про причини неявки в судове засідання, відзиву на позов не подав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивачки, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , громадянин Ліванської Республіки, та [PERSON] , [INFO] , громадянка України, перебувають у шлюбі, який зареєстровано 15\~лютого 2020\~року Відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану по\~Індустріальному та\~Немишлянському районах\~у місті\~Харкові Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Харків),\~актовий запис\~№ 91,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~шлюб серії\~ [NUMBER] ,\~виданим повторно\~02.04.2024\~Богодухівським відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~Богодухівському районі\~Харківської області\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції,\~наявним у\~матеріалах справи(а.с. 6). Сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 15.07.2023 (а.с. 9). Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.07.2023, копії яких наявні у матеріалах справи, позивачка [PERSON] разом з донькою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5, 10). Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, тобто, сім`я існує формально. Клопотань про надання строку на примирення не надходило. Відомості, які б спростовували твердження позивачки, до суду не надходили. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватно-правових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Так, наявними матеріалами справи підтверджується, що громадянка України [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із громадянином Ліванської Республіки [PERSON] . Місце проживання кожного із подружжя зареєстроване на території України. Шлюб між сторонами було також зареєстровано в Україні. Таким чином, право України одночасно є правом останнього спільного місця проживання подружжя та правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок. За таких обставин, до припинення шлюбу має застосовуватись право України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, сторони проживають окремо, мають різні інтереси та погляди на життя, позивачка на розірванні шлюбу наполягає, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та зазначення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю, суд зазначає наступне. Так, у змісті позовних вимог позивачка просить визнати місце проживання спільної з\~відповідачем дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~разом з\~матір`ю [PERSON] .\~При цьому\~у викладі\~обставин позивач\~зазначає,\~що за\~спільною домовленістю\~між сторонами,\~дитина залишиться\~проживати з\~матір`ю.Таким чином, зі змісту позову взагалі не вбачається, що між подружжям існує спір про визначення місця проживання дитини. Позивачкою незазначено доказів, що підтверджують вказані обставини в частині позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини. Позивачка не вказує, чи зверталась вона або відповідач до органу опіки та піклування з питань визначення місця проживання дитини, які заходи органом опіки та піклування вживались. Позивачкою не надано довідки та характеристики з місця роботи і місця проживання, інших документів, що характеризують батьків і їх відношення до дитини, а також акти обстеження житлово-побутових умов батьків, на предмет визначення місця проживання дитини. В позовній заяві позивачка жодним чином не обґрунтовує, чи відповідає найвищим інтересам дитини визначення місця проживання дитини з матір`ю, чим це підтверджується. Також до матеріалів справи не надано висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. Встановлені обставини вказують на те, що між сторонами не існує спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, сторони самі визначили, що їх дочка буде проживати з матір`ю, для чого жодних перешкод не наведено та в судовому засіданні не встановлено. Тим самим, ні права позивача ні права дитини в цій частині не порушені та між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини. За положеннями ст.ст. 2, 4\~ЦПК України завданням\~цивільного судочинства\~є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням встановлених обставин, на підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки вимога про визначення місця проживання дитини заявлена позивачкою передчасно, так як зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини. За наведених обставин, в задоволенні позовних вимог в частині визнання місця проживання дитини з матір`ю слід відмовити.

Outcome: partial