Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

08 лютого 2024 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з липня 2019 року вони з відповідачем перебували у цивільному шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] , який постійно проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання не надає, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 01 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, позивачу - відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, не заперечуючи щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив та будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 281 ЦПК України, згідно з якою якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з липня 2019 року сторони перебували у цивільному шлюбі. Від шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Роменським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Крім того, судом встановлено, що позивач та їхній з відповідачем малолітній син з 26 вересня 2022 року взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та проживають за адресою [ADDRESS] , хостел, що підтверджується відповідними довідками, наявними в матеріалах справи. В обґрунтування позову позивач стверджує, що після розірвання відносин між сторонами дитина проживає із нею за вказаною вище адресою у місті Києві, відповідач в утриманні та вихованні сина участі не приймає, позивач працює та самостійно забезпечує дитину. Крім того, вона зазначила, що відповідач має задовільний стан здоров`я, інших утриманців не має. Судом беруться до уваги такі її доводи, оскільки вони не спростовані відповідачем, який не направив до суду відзив на позовну заяву чи будь-які заперечення. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що згідно з розпорядженням Подільської районної у місті Києві державної адміністрації №1171 від 29 грудня 2023 року «Про вирішення питання щодо місця проживання дитини» місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , визначено разом з матір`ю [PERSON] . У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене, проаналізувавши встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання їхньої спільної малолітньої дитини. Вирішуючи питання розміру аліментів, суд у відповідності до ч.1 ст. 182 СК України враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також судом беруться до уваги положення ч.5 ст. 183, ст. 182 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Із урахуванням наведеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також зважаючи на встановлений ст. 180 Сімейного кодексу України спільний обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно. Разом із цим, визначаючи граничний розмір аліментів, суд керується положеннями ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, згідно з якими розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням наведеного, суд вважає вірним встановити розмір аліментів, який відповідатиме положенням вказаної статті Сімейного кодексу, тобто не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial