Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Укрзалізниця» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ГУ ПФУ в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 21.02.2023 р. в районі контактної мережі Покровськ, виконуючи трудові обов`язки, позивач втратив рівновагу і впав, при падінні його нижні кінцівки опинались на колії № 76, по якій в цей момент рухалася автомотриса АДМ-1092. Внаслідок наїзду автомотриси на [PERSON] відбулась неповна травматична ампутація нижніх кінцівок [PERSON] . Висновком МСЕК від 29.05.2023 р. його визнано інвалідом 1 групи, встановлена 100% втрата працездатності. Вважає, що внаслідок травми у нього порушені нормальні життєві зв`язки, він позбавлений реалізувати свої звички та бажання, постійно відчуває психологічний дискомфорт. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача, саме як з власника джерела підвищеної небезпеки моральну шкоду, пов`язану з нещасним випадком, яку він оцінює в 300000 грн. Представник відповідача АТ « Укрзалізниця» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що [PERSON] був прийнятий на роботу машиністом автомитриси 6 розряду до Красноармійської дистанції електропостачання ДП « Донецька залізниця». Станом на 21.02.2023 р. працював машиністом інструктором бригад спеціального самохідного рухомого складу СП « Покровська дистанція електропостачання» РФ « Донецька залізниця» АТ « Укрзалізниця» 30.05.2023 р. був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України. 21.02.2023 р. з позивачем [PERSON] при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок на підприємстві. Внаслідок проведеного розслідування нещасного випадку комісією було складено акт за формою Н-1/П від 17.04.2023 р. та зроблено висновок про те, що нещасний випадок, який трапився з позивачем, є таким, що пов`язаний з виробництвом. Відповідно до припису СМУ ДСУПП № 04.8-1/1 від 08.05.2023 р. проведене повторне розслідування нещасного випадку, який стався 21.02.2023 р. о 13-40 з машиністом-інструктором бригад самохідного рухомого складу СП «Покровська дистанція електропостачання» Віцьковим Р.Д. За результатами проведення повторного розслідування нещасного випадку комісія повторно склала акт за формою Н-1/П про нещасний випадок, який стався з позивачем 21.02.2023 р. та визнала його таким, що даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, по даному нещасному випадку складається акт розслідування нещасного випадку за формою Н1/П. Однією із причин даного нещасного випадку є особиста необережність [PERSON] , який перебував в стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки нещасний випадок стався внаслідок необережних дій самого потерпілого [PERSON] , актом встановлено порушення позивачем вимог Інструкції з охорони праці, Закону України , відсутність всіх чотирьох умов для відшкодування шкоди, передбачених ст. 1167 ЦК України. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог ( а. с. 162-167). Представник третьої особи ГУ ПФУ в Донецькій області надав пояснення, в яких зазначив, що документи, на які посилається позивач, а саме довідку МСЕК, акт розслідування нещасного випадку, є документами, що підтверджують тільки факт нещасного випадку, встановлення у зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності, і не можуть бути доказом заподіяння моральної шкоди. Просив врахувати зазначене при ухваленні судового рішення ( а. с. 68-69). В судовому засіданні представник позивача адвокат Таргоній В.М. підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, підтримав наданий відзив на позовну заяву. Представник третьої особи ГУ ПФУ в Донецькій області Драна А.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала надані пояснення на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі АТ « Укрзалізниця», де станом на 21.02.2023 р. працював машиністом інструктором бригад спеціального самохідного рухомого складу СП « Покровська дистанція електропостачання» РФ « Донецька залізниця» АТ « Укрзалізниця» . 21.02.2023 р. під час виконання трудових обов`язків з [PERSON] стався нещасний випадок. Внаслідок проведеного розслідування нещасного випадку комісією було складено акт за формою Н-1/П від 17.04.2023 р. та зроблено висновок про те, що нещасний випадок, який трапився з позивачем, є таким, що пов`язаний з виробництвом. Відповідно до припису СМУ ДСУПП № 04.8-1/1 від 08.05.2023 р. проведене повторне розслідування нещасного випадку, який стався 21.02.2023 р. о 13-40 з машиністом-інструктором бригад самохідного рухомого складу СП «Покровська дистанція електропостачання» Віцьковим Р.Д. За результатами проведення повторного розслідування нещасного випадку комісія повторно склала акт за формою Н-1/П про нещасний випадок, який стався з позивачем 21.02.2023 р. та визнала його таким, що даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, по даному нещасному випадку складається акт розслідування нещасного випадку за формою Н1/П. Згідно Акту від 05.07.2023 р. розслідування нещасного випадку, що стався 21.02.2023 р. потерпілому [PERSON] встановлено діагноз: множинна травма тіла: неповна травматична ампутація лівого стегна вн,З, правої гомілки в с/З-н/З, з дефектом, розчавлене м`яких тканин та ушкодженням судинно-нервового пучка обо н/кінцівок. Травматичний шок 111 ст. Алкогольне сп`янінні ( медичний висновок по важкості виробничих травм № 405/9 159 вих. Від 23.02.23 КНП « Мирноградська міська лікарня».. Висновок комісії: комісія в повторного розслідування нещасного випадку, який стався 21.02.2023 р. о 13-40 годин з машиністом інструктором бригад спеціального самохідного рухомого складу СП «Покровська дистанція електропостачання» Віцьковим Р.Д. дійшла висновку, що даний нещасний випадок пов`язаний з виробництвом, по даному нещасному випадку складається акт розслідування нещасного випадку, гострого професійного захворювання, аварії за формою Н-1/П. Акт за формою Н-1/П від 10.04.2023 р. визнано недійсним. Актом розслідування причин нещасного випадку від 05.07.2023 р. встановлені причини нещасного випадку: організаційна порушень вимог безпеки під час експлуатації мобільних засобів праці та технологічних транспортних засобів в частині самостійного переведення потерпілим ручної стрілки, чим порушено вимоги п. 16.1.3 Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України ЦД -0058, затвердженої наказом № 507 від 31.08.2005 р. ; Супутні: психофізіологічна: алкогольне сп`яніння під час виконання трудових обов`язків ( кількісне визначення етилового спирту- кров -1,29%, сеча- 2,38%), чим порушено вимоги р. 7 п. 27 Правил внутрішнього трудового розпорядку для СП « Покровська дистанція електропостачання» ; -порушення вимог виробничої та трудової дисципліни, у тому числі невиконання вимог інструкції з охорони праці, у тому числі перебування на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння, пересування потерпілого по коліям, не переконавшись у знаходженні на безпечній відстані від рухомого складу, що рухався по суміжній колії, наступання ногою на рейку чим порушено вимоги п. 1.14.1, п. 1.14.2 Інструкції з охорони праці № 36 для машиніста автомотриси . ( а. с. 98-99). Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 139551 [PERSON] встановлено 100% втрати працездатності, визнано безстроково інвалідом 1 групи «Б» по трудовому каліцтву ( а. с. 13). Предметом даного спору є відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві. Згідно\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з\~ст. 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частинам 3 та 4 статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Згідно із статтею 1187 ЦК України, Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Пунктом 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Судом встановлено, що 21.02.2023 р. з позивачем [PERSON] стався нещасний випадок під час виконання ним трудових обов`язків внаслідок взаємодії джерела підвищеної небезпеки, яке належить Відповідачу, тому відповідач АТ « Укрзалізния» несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди завданої позивачу, незалежно від того, чи є вина потерпілої особи. Цивільним законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди у позадоговірних відносинах. Водночас на потерпілого покладається обов`язок доведення належними доказами наявності усіх інших умов виникнення деліктного зобов`язання, зокрема судом підлягає встановленню факт завдання шкоди за участю відповідача, факт, що заподіювачем шкоди є саме відповідач, та розмір завданої шкоди, тобто суд зобов`язаний встановити протиправність діяння\~\~\~\~\~\~\~\~її заподіювача, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року « Про судову практику по справам про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, на підставі яких суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акти про розслідування нещасного випадку, рішення МСЕК про втрату працездатності, виписки із історії хвороби. Суд, на підставі наданого акту по розслідування нещасного випадку, висновку МСЕК приходить до висновку про те, що внаслідок нещасного випадку позивачу дійсно була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. \~\~\~\~\~ \~\~ У частині другій\~статті 1193 ЦК України\~визначено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. \~\~\~\~ \~ Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга\~статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Підставою для зменшення розміру відшкодування може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Отже, вина потерпілого в настанні нещасного випадку та перебування його в стані алкогольного сп`яніння, не є підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, а можуть бути враховані при визначенні її розміру. \~\~\~ \~\~\~ Враховуючи наведені норми матеріального права, а також те, що нещасний випадок з позивачем стався, в тому числі, внаслідок порушення потерпілим нормативних актів з охорони і безпеки праці, перебування у стані алкогольного сп`яніння, проте позивач внаслідок нещасного випадку став інвалідом 1 групи, суд вважає справделивим стягнути на користь останнього моральну шкоду у розмірі 170000 грн. і таке відшкодування відповідає засадам розумності та виваженості. Щодо відрахування з присудженої позивачу до стягнення суми моральної шкоди податків та зборів, суд зазначив наступне. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано\~розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України). Відповідно до пп. «А» п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України\~(в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При цьому, відповідно до підпункту\~168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в\~статті 167 ПК України. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Аналогічні правові позиції були викладені Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 180/683/13-ц та у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. У даному випадку це суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва, тобто заподіяння йому шкоди здоров`ю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1700 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial