Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що в Акціонерному товаристві «Універсал Банк» діє проект monobank, у рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Онбординг відбувається шляхом: верифікації клієнта очно на точці видачі; верифікації клієнта очно у відділенні банку; верифікації клієнта очно співробітником служби доставки Банку у зручному для клієнта місці; верифікації клієнта очно кредитним агентом у точці. Починаючи з травня 2020 року: відеоверифікація працівником Банку дистанційно; ДІЯ шерінг на точці дистанційно та селфі клієнта; спрощена процедура через УБКІ, селфі клієнта та селфі клієнта с паспортом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови і правила обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. Так, 27 вересня 2018 р. [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 27 вересня 2018 р. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 35000,00 грн. на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Як зазначається позивачем при зверненні до суду, Акціонерне товариство «Універсал Банк» зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Втім, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), та станом на 30 квітня 2023 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань. Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором станом на 15 січня 2024 р. становить 44291,66 грн., який є загальним залишком заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 27.09.2018 р. в розмірі 44291,66 грн. станом на 15 січня 2024 року, а також судові витрати в сумі 3028,00 грн. Представник відповідача надіслав суду відзив, в якому він зазначав, що відповідач заперечує факт отримання кредиту у заявленому позивачем розмірі та наголошував, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачкою кредитних коштів, а також вказує, що заборгованість відповідача по фактично виданому відповідачу кредиту (тіло кредиту) становить 20578,84 грн., а не 44291,66 грн., як помилково заявляє у позовній заяві позивач. Решта ж 23712,82 грн. (44291,66 20578,84) заявленої позивачем заборгованості - є процентами, нарахованими на проценти у період 01.06.2019 01.02.2023 р.р. всупереч вимогам ст.1048 ЦК України та доданим до «тіла кредиту», а не виданим кредитом як помилково заявляє позивач у позовній заяві. Представник відповідача вказував, що анкета-заява до договору про надання банківських послуг від 27 вересня 2018 р. не містить умов кредитування, зокрема розміру відсоткової ставки; у доданих до позову Умовах і правилах надання банківських послуг, Тарифах, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорті споживчого кредиту відсутній підпис відповідача, зокрема електронний цифровий підпис, та наполягає, що позивачем не надано доказів, що відповідач буда ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту саме в тій редакції, яка діяла на момент підписання Анкети-заяви та надана до суду. На переконання представника відповідача, банком не надані докази отримання відповідачем кредитної картки, а також докази встановлення кредитного ліміту у певній сумі, банком не надані первинні бухгалтерські документи, зокрема виписка по особливому рахунку, щодо руху коштів. Представник відповідача сросив суд задовольнити позов в частині стягнення суми кредиту в розмірі 20578,84 грн. (а.с.48-55). 09.05.2023 р. від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначав, що, підписавши анкету-заяву від 27 вересня 2018 р., відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг та отримав примірники у мобільному додатку. Саме в Умовах, Тарифах, паспорті споживчого кредиту записана процентна ставка. Також порядок внесення змін до договору міститься в Умовах і правилах та передбачає право Клієнта звернутися до банку у разі незгоди з запропонованими змінами. Втім, відповідач не зверталася до банку з непогодженням про зміни Умов і правил надання послуг, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту. Представник В позивача вказував, що на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачкою, розповсюджуються норми Закону України «Про електронну комерцію», які передбачають можливість укладання електронних договорів з використанням електронного підпису або електронного цифрового підпису. В анкеті-заяві від 27 вересня 2018 року відповідач визнала, що отримала згенерований електронний ключ, відповідачу був встановлений кредитний ліміт у сумі 35\~000,00 грн. та зазначав, що належним та допустимим доказом розміру заборгованості за кредитом є виписка з особистого рахунку відповідача (яку позивач додав до відповіді на відзив). На думку представника позивача, є незастосовною позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019р. по справі №342/180/17, оскільки зазначена позиція застосовується до інших кредитних угод, з іншими умовами, тому просив задовольнити позов в повному обсязі (а.с. 85-92). В судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовом надав суду заяву в якій просив розглянути позов без участі представника позивача (а.с. 39). Відповідач та її представник не скористалися правом брати участь у судовому засіданні. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 27 вересня 2018 р. відповідач підписала\~з Акціонерним товариством «Універсал Банк» анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій просила відкрити їй поточний рахунок № [NUMBER] у гривні та встановити кредитний ліміт, погодившись, що вказана анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (а.с. 11). При цьому зазначена заява підписана власноручно відповідачем. З вказаної заяви вбачається, що вона не містить розміру кредитного ліміту, розміру процентної ставки за користування кредитом, строку кредитування, наслідки порушення умов кредитування, а також не містить інших істотних умов кредитного договору. Підписавши анкету-заяву, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримала їх примірники у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, про що зазначено в анкеті-заяві. На переконання позивача, відповідач допустила порушення умов грошового зобов`язання,що призвело до утворення заборгованості, розмір якої розрахований позивачем станом на 15 січня 2024 р. в розмірі 44 291,66 грн. Процесуальні дії у справі: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2024 р. відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.48). -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.05.2024 р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Якубовського Олександра Олександровича про передачу цивільної справи за підсудністю\~(а.с. 112). Суд, дослідивши докази в межах заявлених суду позовних вимог, дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, враховуючи наступне. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Універсал банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1\~ст. 205 ЦК України\~передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч.1, 3\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі\~Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію»\~(далі - Закон), згідно зі ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3\~ст. 11 Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно ч. 6\~ст. 11 Закону\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8\~ст. 11 Закону, \~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями\~ст.12 Закону\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як на доказ укладення кредитного договору між банком та\~\~відповідачем, позивачем надана анкета-заява відповідача (яка оформлена на паперовому носії та містить власноручний підпис відповідачки), Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» (а.с. 12-24), Умови кредитування за Чорною карткою monobank (а.с. 25-26) та Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank (а.с. 27-29). Проте, Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», Умови кредитування за Чорною карткою monobank та Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank не містять підпису відповідач та позивачем не доведено, що саме ці Умови та Паспорт споживчого кредиту розуміла відповідачка, ознайомившись і погодившись з ними, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем під час розгляду справи. Тобто, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1\~ст. 634 ЦК України,\~за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.monobank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. У постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду викладена аналогічна правова позиція про неможливість застосувати до вказаних правовідносин правил ч.1\~ст.634 ЦК України\~за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.monobank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Універсал Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Умови і правила обслуговування та Умови кредитування за Чорною карткою monobank повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня 2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року (№ 61-787св18). Зазначена правова позиція послідовно підтримувалася Верховним Судом, зокрема у Постанові від 21 лютого 2024 року по справі № 344/3078/23, що спростовує ствердження позивача про незастосовність правової позиції, яка викладена у Постанові ВП ВС\~\~від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 до спірних правовідносин. Крім того, як вбачається зі змісту Умов і правил обслуговування, доданих позивачем до позовної заяви, редакція цих Умов затверджена Протоколом Правління №46 від 24.11.2021р. та набуває чинності з 27.11.2021р. Тобто зазначені Умови та правила набули чинність більше ніж через три роки після підписання відповідачкою Анкети-заяви від 27 вересня 2018 року, що виключає доведення змісту цих Умов і правил до відома відповідачки та їх дію на день укладання кредитного договору, а відтак ці Умов і правил обслуговування не є належним доказом угоджених сторонами умов кредитного договору. Суд відхиляє доводи позивача про те, що Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», Тарифи, Таблиця обчислення вартості кредиту та Паспорт споживчого кредиту були надіслані відповідачеві в електронної формі, у відповідності до положень Закону України «Про електронну комерцію», оскільки положення Закону України «Про електронну комерцію» не звільняють позивача від обов`язку доведення відповідачеві, Умов, Умови кредитування за Чорною карткою monobank та Паспорту споживчого кредиту, що діяли на момент укладання кредитного договору. Водночас матеріалах справи відсутнє підтвердження із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Умов обслуговування, Умови кредитування за Чорною карткою monobank та Паспорту споживчого кредиту «чорної картки Monobank», та Тарифів, їх підписання відповідачем відповідно до\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відтак, позивачем не доведено та не підтверджується матеріалами справи, що відповідачка була ознайомлена саме з наданими позивачем та долученими до позову в обґрунтування заявлених позовних вимог Умовами і правилами обслуговування, Умови кредитування за Чорною карткою monobank та Паспортом споживчого кредиту, а також, відсутні докази, що сторонами узгоджено суму кредиту, розмір процентної ставки, строк повернення кредиту та порядок повернення кредиту, у тому числі розмір щомісячного платежу. За такими обставинами суд вважає безпідставним нарахування позивачем відсотків за користування кредитом за ставками 38,4%, 76,8%, 37,2% та 19,2%, які зазначені позивачем у Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 27.09.2018 р. (а.с. 6-10). Як вбачається з виписку руху коштів по картці, суму заборгованості за кредитом позивач збільшив на суму заборгованості за відсотками на загальну суму 23 712,82 грн. (а.с. 57;95-103), отже до заявленої суми заборгованості за кредитом фактично входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти. Як вже зазначалося вище, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Умови кредитування за Чорною карткою monobank, на які посилається позивач, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви, також анкета-заява не містить узгодженого сторонами розміру процентної ставки за користування кредитом, а відтак позивач безпідставно нарахував відповідачеві відсотки за користування кредитом у сумі 23712,82 грн. Збільшення суми заборгованості за кредитом на суму відсотків за користування кредиту також є безпідставним, оскільки, така сума є складовою повної вартості кредиту, однак не є сумою, яку фактично отримав у борг позичальник,а відтак не підлягає стягненню, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 1 вересня 2020 року по справі N 293/599/19-ц. Враховуючи вищевикладене, сума кредитних коштів, яку відповідач має повернути позивачеві, складає 20578,84 грн. = (44891,66 грн. - 23712,82 грн., де 44891,66 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, яка нарахована позивачем; 23712,82 грн.- сума процентів за користування кредитом, яку позивач включив до суми заборгованості за тілом кредиту), проте, вимога про стягнення суми кредиту є передчасною з огляду на наступне. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Порушенням зобов`язання, за ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України (параграфа 1 Глави 71 ЦК України), позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частинами 1\~та 2\~ст.\~1054\~ЦК України\~передбачено,\~що за\~кредитним договором\~банк або\~інша фінансова\~установа (кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення\~параграфа 1\~цієї глави (гл. 71 ЦК України), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає і з суті кредитного договору. Із системного аналізу зазначених норм убачається, що позичальник має повернути повну суму отриманого кредиту у строки, визначені між Банком та позичальником. Право Банку вимагати від позичальника достроково повернути кредитні кошти виникає у випадку порушення позичальником строків повернення частини коштів виключно у разі наявності обов`язку позичальника повертати кредит частинами. Проте анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить умов щодо повернення кредиту частинами, а також не визначає строк кредитування. Інших доказів щодо наявності у відповідачки обов`язку повернення кредиту частинами позивачем не надано. Водночас, позивач віддав відповідачеві кредитну картку, строком дії до грудня 2024 р. (а.с. 105), отже, строк кредитування обмежується строком дії кредитної картки та закінчується 31.12.2024р. Оскільки позивачем не доведена наявність обов`язку відповідача повертати кредит частинами, а строк кредитування закінчується 31.12.2024 р., то у позивача відсутні правові підстави вимагати повернення всієї суми кредиту достроково. Отже, вимога позивача про стягнення суми кредиту в розмірі 20578,84 грн. є передчасною та задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом, відшкодуванню не підлягає та залишається за рахунок позивача.

Outcome: dismissed