Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

Зміст позовних вимог: Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивують тим, що 23.06.2021 року [PERSON] уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631699179. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка становить 213662,08 грн.. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. З підстав невиконання позичальником умов кредитного договору, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] загальну суму заборгованості станом на 17.07.2023 року - 213 662,08 грн., з яких 83845,42 грн - прострочене тіло кредиту, 13845,69 грн - відсотки за користування кредитом, 108 465,60 грн - тіло кредиту, 7 505,37 грн - відсотки за прострочене тіло кредиту. Короткий зміст відзиву. 12.07.2024 року від представника відповідача адвоката Жарського Т.В. надійшов відзив на позовну заяву,в якому він зазначає, що в даному випадку між сторонами кредитний договір відсутній, оскільки надані позивачем документи на підтвердження існування кредитних правовідносин не можуть свідчити про сприйняття їх якдоговорів, оскільки вони не містять істотних умов договору, не відповідають жоднимознакам договору як такого та не містять волевиявлення обох сторін. З будь-якими примірнимидоговорами, правилами надання банківських послуг Відповідач неознайомлювався, не підписував їх. Кредитний договір на який посилається позивач вважають неукладеним. Відповідач не заперечує факт зняття готівки з картки, але згідно з випискоюта контррозрахунком заборгованості, сума знятих коштів мала б бути значно меншоюза суму повернутих. А оскільки Відповідач не укладав жодного кредитного договору,йому не було відомо про проценти, що нараховуються, адже, відповідно, вони не булипогоджені ним. Відповідач вважає, що підлягає поверненню виключно сума,що дорівнює тілу кредиту, а саме різниця сум фактично знятих та фактично повернутих коштів за рахунком позичальника, розмір якої складає - 94 935,98 грн, однак позивач просить стягнути іншу суму, а тому, просить у задоволенні вимог Позивача щодостягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів за простроченнясплати - відмовити. Судові витрати, понесені відповідачем покласти на позивача. Короткий зміст додаткових пояснень позивача. 31.01.2023 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких з доводами, що викладені у відзиві представник позивача не погоджується, вважає їх безпідставними і необґрунтованими. Представник позивача зазначив, що акцепт такою самою мірою виражає волю особи, як йпропозиція. Вимоги до акцепту витікають з його особливостей як рефлекторноговолевиявлення. Стандартна ситуація полягає в тому, що акцепт набуває юридичноїсили, якщо він повний, тобто виражає схвалення усьому, що зазначено в оферті, йбезумовний, тобто не містить жодних додаткових умов.Зазвичай акцепт повинен бути беззастережним, тобто виражати повну згоду зофертою. Зрозуміло, передбачається умова, що оферта вступить в дію та будевідповідати тим вимогам, що до неї висуваються. З огляду на це, якщо оферта міститьпотрібний мінімум умов, передбачених законом та тих, що випливають зі змістувідносин, та адресат оферти висловив беззастережну згоду з нею у своїй відповіді,акцепт набуває сили й договір вважається укладеним. Акцепт може вчинятися в усній, письмовій формі, у формі мовчання або у форміконклюдентних дій. Таким чином, за своїм змістом складення та надання споживачеві банківських послугпевного паспорту споживчого кредиту є офертою, а у разі прийняття цієї офертиакцептантом - набуває статусу договору. Саме від вчинення дій акцептанта щодоприйняття чи відхилення оферти залежить, чи трансформуються умови паспортаспоживчого кредитування як оферти в умови договору.Зокрема, у разі, якщо буде встановлено, що споживач не лише підписав анкету-заявута паспорт споживчого кредиту, а й, наприклад, отримав кредитну картку,користувався кредитними коштами, за відомостями про рух коштів за рахункомпозичальника можна з`ясувати кредитний ліміт, номер кредитної картки тапроцентну ставку, за якою здійснювалося нарахування відсотків за користуваннякредитними коштами, та підтверджується часткове повернення позичальникомкредитних коштів, у такому разі обґрунтованим буде висновок, що споживачпогодився на пропозицію кредитодавця щодо укладення кредитного договору. Отже, вважає зміст паспорта споживчого кредиту за конкретних обставин справи є доказомукладення договору і в разі доведеності укладення кредитного договору умови, якізазначені в ньому, містить умови кредитного договору у відповідній частині, якаакцептована споживачем. Наданий банком паспорт споживчого кредиту, що підписаний відповідачем, міститьістотні умови кредитного договору щодо розміру кредиту, порядку його повернення,строку кредитування, розміру процентів за користування кредитом та інші важливіправові аспекти. В паспорті споживчого кредиту зазначено, що відповідач отримав таознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартістькредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування.Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупнихпослуг та інших фінансових зобов`язань відповідача, варіанти погашення кредиту,кількість платежів, їх періодичність та обсяги.Як вбачається з тексту кредитного договору у кредитному договорі зазначена сумакредиту, річна відсоткова ставка, строк внесення платежів, умови поверненнякредиту та інше. Вважає, що позичальник був ознайомлений із умовами кредитування у банку, порядком погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, загальнимрозміром вказаних сум та розміром сукупних витрат, необхідних для укладеннякредитного договору. Таким чином, при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови,кредитний договір був підписаний позичальником без зауважень і заперечень, щопозичальник підтвердив своїм підписом; не оскаржував й не порушував питання пророзірвання кредитного договору, тривалий час виконував умови кредитного договору,сплачуючи кредитні кошти, а отже, не вважав його умови несправедливими. Представник позивача зазначив, що 23.06.2021 року між сторонами у справі укладено кредитний договір у форміелектронного документу з використанням відповідачем електронного підпису - 7771,на підставі якого ним був отриманий кредит сума/ліміт якого становить 139 000,00гривень. Процентна ставка - 35,99% річних.Разом з тим, виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує фактвидачі коштів клієнта, так як є тим документом, який відповідає законодавству пробухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому може бути належним тадопустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника. З огляду на викладене, вважає позов про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Стислий виклад позиції сторін: Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, з підстав зазначених в позовній заяві. Представник позивача пояснила, що кредитний договір між сторонами укладений через мобільний додаток. На мобільний телефон позичальника були відправлені чотири цифри, і саме цим ідентифікатором підписано договір. Кредитні кошти надавались відповідачу із встановленим кредитним лімітом 139 000 грн, із встановленим максимальним лімітом в сумі 200 000 грн. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились. Представником відповідача 16.07.2024 подане клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача і відповідача. Вимоги, втілені у Відзиві на позовну заяву підтримують у повному обсязі. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.06.2024 р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Фактичні обставини, встановлені судом: Позивачем на підтвердження укладання кредитного договору між сторонами надані наступні документи: Довідка про систему гарантування вкладів фізичних осіб, яка містить роз`яснення законодавства щодо відшкодування вкладнику коштів у випадку неповернення вкладу. Довідка містить графу підтвердження одержання: 7771 (підпис вкладника) (а.с.30). Паспорт споживчого кредиту, який має інформацію про кредитодавця, основні умови кредитування, інформацію щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання зобов`язань за договором. Паспорт містить підпис і печатку кредитодавця. В графі підпис споживача вказано 7771. Дата, ПІБ: 23.06.2021, [PERSON] . Акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії для [PERSON] , який містить умови кредитування, сплати платежів, інші умови. Документ має підпис і печатку кредитодавця. Відповідно до Довідки про ідентифікацію встановлено, що клієнт [PERSON] , проживає: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк», укладеного між Банком та Клієнтом, ідентифікований АТ «СЕНС Банк». Акцепт договору позичальником здійснено (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового Ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор 7771, дата відправки 23.06.2021, номер телефону [NUMBER]. Позивач надав Виписку по рахунку з кредитною карткою за період з 23.06.2021 по 17.07.2023 року за договором №631699179 щодо [PERSON] , [ADDRESS] (а.с.38). Позивач у справі зазначає про те, що відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а тому має заборгованість станом на 17.07.2023 року в сумі213 662,08 грн, з яких: 83845,42 грн прострочено тіло кредиту; 13845,69 грн відсотки за користуванням кредиту, 108465,60 грн тіло кредиту, 7505,37 грн відсотки за прострочене тіло кредиту. Відповідно до деталізованого розрахунку заборгованості за кредитним договором №631699179 від 23.06.2021 станом на 17.07.2023 позичальник має заборгованість в сумі 213 662,08 грн. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: За змістом статей 626, 628 Цивільного Кодексу України (далі ЦК) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦКдоговір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною другою статті 638 ЦК передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якоговстановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який можебути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованогодоговору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бутизрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк маєпідтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а неінші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другийконтрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими вінознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК). Частиною другою статті 1054 ЦК встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ч.1 ст.627 ЦК, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актівцивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності тасправедливості. З Постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2022року у справі № 393/126/20, випливає, що під формою правочину розуміється спосібвираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксаціїволі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами.Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, якітекстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одномудокументі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складеннязаповіту), так і договорів (двоі багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво-або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, якиймає бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати формуправочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язкукредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної дляпорівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердженнявиконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчогокредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписанняспоживачем не означає укладення договору про споживчий кредит тадотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбуваєтьсяфіксація волі сторін договору та його змісту. Відповідач заперечує те, що він знайомився і підписував будь-які примірникидоговорів, правил надання банківських послуг, які позивачем до відома відповідача не доводились, натомість, на наданих документах присутній підпис лише Голови Правління Банку разом його печаткою. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги за кредитним договором, крім розрахунків кредитної заборгованості, посилався на довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспорт споживчого кредиту, акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, довідку про ідентифікацію. Судом встановлено, що 23.06.2021 [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором 7771 наступні документи:довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, паспорт споживчого кредиту. Отримання даного електронного підпису підтверджується довідкою про ідентифікацію, яка містить докладну інформацію щодо особи позичальника -прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, зареєстровану адресу проживання. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, та на яких умовах відповідач отримав доступ до кредитних коштів, зокрема й щодо умов сплати процентів за користування кредитними коштамисаме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування, що додані банком до позовної заяви. Сторони не заперечують те, що відповідач дійсно користується кредитними коштами, що також підтверджується випискою по рахунку з кредитною карткою. З огляду на викладене, позичальник засвідчив із використанням електронно-цифрового підпису, що він ознайомлений із умовами кредитування. Після чого почав використовувати кредитні кошти. Наведене спростовує доводи відповідача про те, що ним не укладався електронний кредитний договір із позивачем, і що позичальник не отримував кредитних коштів на умовах узгоджених сторонами, як це передбачено ст.ст. 207, 638, 1055 ЦК. Таким чином суд дійшов висновку, що 23.06.2021 між сторонами дійсно укладенийкредитний договір, за яким відповідач отримував кредитні кошти. Разом з тим, позивачем не спростовані заперечення відповідача про те, що він не погодив у встановленому порядку умови кредитного договору, зокрема розмір процентів за користування кредитними коштами. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Тому у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. А оскільки розмір процентів не був погоджений із відповідачем, на переконання суду позивачу підлягає поверненню виключно сума, що дорівнює тілу кредиту, а саме різниця сумфактично знятих(313740,42 грн) та фактично повернутих коштів (218803,85 грн) за рахунком позичальника, розмір якої складає - 94 936,57 грн. Висновки суду: Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги позивача. До стягнення з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором № 631699179 від 23.06.2021в сумі 94936,57гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту, водночас, заявлені вимоги про стягнення суми заборгованості за процентамислід залишити без задоволення. Судові витрати. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; Позивачем заявлені вимоги про стягнення витрат по сплаті судового збору в сумі 2563,94 грн. Судом задоволено позовні вимоги на загальну суму 94936,57 грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1139,24 грн (2563,94 х94936,57 грн/213662,08), що пропорційно задоволеним позовним вимогам. Відповідачем заявлені витрати на правову допомогу в сумі 12000 грн. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться копія договору про надання професійної правничої допомоги, а також рахунок на оплату в сумі 12000 грн. Судом встановлено, що спір, який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про часткове задоволення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Враховуючи те, що на обидві сторони покладні судові витрати, суд вважає за необхідне зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат сплатити різницю іншій стороні, що узгоджується з положеннями частини 10 статті 141 ЦПК. Таким чином, з позивача підлягає стягненню судові витрати в сумі 3 860,76 грн (5000 грн - 1139,24грн). На підставі ст.ст.7, 19, 160,171 СК України та

Outcome: partial