Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

17 жовтня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до Шосткинської міської ради Сумської області, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (далі Квартира-1). В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником 1/2 частки Квартири-1, відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого 30 липня 1993 року Житлово-комунальним відділенням Орендного підприємства Шосткинський завод хімічних реактивів. Іншим співвласником Квартири-1 була його тітка [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті тітки залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частки Квартири-1. [PERSON] не була одружена та не мала дітей. На день смерті тітки позивач був зареєстрований з нею в Квартирі-1, а тому вважаючи себе спадкоємцем звернувся до нотаріальної контори де йому було відмовлено: перший раз у зв`язку з відсутністю доказів споріднення з тіткою, другий раз позивач не відноситься до жодної із черг передбачених ст. 529-532 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час смерті тітки. Таким чином, позивач не має право успадкувати 1/2 частину Квартири-1, яка належала його тітці. Після смерті тітки позивач самотужки утримує належну тітці частку Квартири-1, сплачує усі комунальні платежі, робить поточний ремонт, тобто добросовісно та безперервно володіє нею і продовжує проживати в ній. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце його розгляду повідомлений. Представник відповідача Шосткинської міської ради Сумської області Кравчук К.П. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце його проведення повідомлений, надав заяву, в якій повідомив, що письмове заперечення проти позову не подає, позовні вимоги визнає та вважає, що викладені у позові обставини на які посилається позивач як на підставі задоволення своїх вимог не є суперечливими. (а.с.39) Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно із ст. 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно з Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова) відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК України), (п. 9 Постанови). Враховуючи положення ст. 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. 15, 16 ЦК України, а також ч.4 ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи зазначене вище, а також те, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і продовжує відкрито, безперервно користується 1/2 часткою Квартири-1, яка належала [PERSON] , яка померла [INFO] , з травня 2002 року, тобто більше десяти років, відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому існують підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за позивачем. З врахуванням викладеного, суд вважає доведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і має підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved