Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

14.03.2024 року позивачка [PERSON] , яка діє як законний представник в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду із вказаним позовом. Позов обгрунтовує тим, що [INFO] помер батько її сина - [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якого входить нерухоме майно. 01.02.2023 року державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу. В ході оформлення спадкових прав, державний нотаріус виявив та повідомив про те, що на майно покійного [PERSON] накладено аршт всього нерухомого майна в порядку виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання постанови №553/1047/19, виданої 22.07.2019 року Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь держави. Оскільки на даний час виконавче провадження, на забезпечення виконання якого було накладено арешт на майно спадкодавця завершено, з метою захисту права власності неповнолітньої дитини, просить зняти арешт з нерухомого майна [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: з частки земельної ділянки за кадастровим номером 5310136700:06:004:0721 площею 0,0597 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: [ADDRESS] , та частки житлового будинку з господарськими побудовами, що знаходиться в [ADDRESS] , розташований на приватизованій земельній ділянці, площею 0,0597 га, що має кадастровий номер 5310136700:06:004:0721, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер:60538876 від 14.11.2019 року, видавник: Подільський ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області, та вилучити з Державного реєстру речових прав (спеціальний розділ) запис про обтяження за реєстраційним номером 34137044 від 14.11.2019 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 15.03.2024 року відкрито провадження за позовною заявою, розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 11.04.2024 року у Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції витребувана копія матеріалів виконавчого провадження [NUMBER], та у Третьої Полтаської державної нотаріальної контори копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.05.2024 року в межах підготовчого провадження відбулася заміна первісного позивача ГУ ДКС України у Полтавській області на належного - Державу України в особі Державної казначейської служби України. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.06.2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 04.07.2024 року до участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - спадкоємця за заповітом [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача підтрмала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, зазначаючи що ДКС України є неналежний відповідач, оскільки не є фінансовим органом, який контролює надходження до державного бюджету, та не наділений відповідними повноваженнями. Зазначені заперечення виклала письмово у відзові на позовну заяву та доповненнях до відзиву. З`ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив: Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , який народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11) Місце мешкання дитини зареєстровано разом із матір [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.7,8,12) Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . (а.с.14) Відповідно до договору купівлі продажу будинку від 14.01.2014 року, договіру купівлі-продажу земельної ділянки від 14.01.2014 року, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за [PERSON] на праві власності зареєстровані: частка житлового будинку з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на приватизованій земельній ділянці, площею 0,0597 га, що має кадастровий номер - 5310136700:06:004:0721, та частка земельної ділянки з кадастоовим номером 5310136700:06:004:0721 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадібна ділянка) за адресою: м. Полтава. Проспект 2,63. Власником іншої частки вказаного будинку та земельної ділянки є [PERSON] (а.с.16-22) 14.11.2019 року відповідно до постанови державного виконавця Подільського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області від 14.11.2019 року у виконавчому проваденні [NUMBER] накладено арешт на все нерухоме майно [PERSON] . (а.с.21-22) Відповідно до листа Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 12.06.2024 року, дійсно згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №553/1047/19, виданого 22.07.2019 року Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 10200,00 грн. Постановою держваного виконавця від 13.11.2019 року виконавче провадження. Відкрите. Постановою від 14.11.2019 року на майно боржника накладено арешт, відомості про обтяження внесено до ДРРП за №34137044. Державним виконавцем 26.02.2020 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, відповідно до п.5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 17.02.2022 року виконавче провадження [NUMBER] знищено. Відповідно до постанови судді Ленінського районного суду м. Полтаві від 22.07.2019 року у справі №553/1047/19, [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністратвиного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200,00 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Після смерті [PERSON] нотаріусаом 01.02.2023 року заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 70210712, номер у нотаріуса 13/2023 (а.с.15) Відповідно до спадкової справи, до Третьої полтавської державної нотаріальної контори в установлений законом строк 01.02.2023 року звернулася [PERSON] як занонний представник малолітнього сина [PERSON] , 2013 року народження, із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батька дитини [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Також, нотаріусом встановлено, що [PERSON] мав старшого сина [PERSON] , [INFO] , на ім`я якого померлий склав заповіт 13.05.2014 року, відповідно до якого належну йому частку житлового будинку з частиною надвірних будівель та частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] заповів сину [PERSON] , [INFO] , який із померлим батьком не був зареєстрований у місці мешканння. Нотаріусом публикувались оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» про запрошення [PERSON] до нотаріальної контори, але [PERSON] розшуканий не був. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК Цкраїни, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батькі спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спалкування за законом (обов`язкова частка). Також, нотаріусом письмово роз`яснено [PERSON] про те, що якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчим органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. У відповідності до положень статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення - остання стадія існування зобов`язання, із завершенням якої первісний юридичний зв`язок між сторонами, виражений у конкретному зобов`язанні, втрачається. Наявність обтяжень перешкоджає спадкоємцям отримати свідоцтво про право на спадщину та вільно користуватись та розпоряджатись належним їм вищевказаним майном та порушує права, як власників цього майна. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, обтяження. Позивач позбавлений можливості зняти арешт, накладений на майно в ході виконавчого провадження, оскільки не є стороною виконавчого провадження та на даний час виконавче провадження завершено, боржник помер, а тому вимушений був звертатися з позовом до суду. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно із ст. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. У відповідності до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, зазначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 8 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року вказано, що в одному провадженні можуть розглядатися вимоги про визнання права власності та зняття арешту з майна. При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Державним виконавцем виконавчий лист був повернутий до суду, але накладений на нерухоме майно арешт знятий не був, тобто державним виконавцем не було виконано норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Отже, оскільки на даний час відсутні підстави для подальшого обтяження нерухомого майна померлого [PERSON] , оскільки виконавчий документ повернуто до суду, строк пред`явлення постанови суду на примусове виконання минув, позивачка є співвласником даного майна, її малолітній син є спадкоємцем майна, після смерті батька, а отже мають право звернутися до суду із вказаним позовом, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про зняття арешту з нерухомого майна, що також буде сприяти та захищати права та інтереси спадкоємців щодо оформлення права на спадщину. Суд не може прийняти до уваги позицію відповідача щодо підстав відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки належним відповідачем у даній справі є саме сторона виконавчого провадження в інтересах якої державним виконавцем накладено арешт, а саме держава як учасник цивільних відносин, як правило в особі органу, якого зазначає відповідач, та залучення або не залучення до участі в справі інший державний орган не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган, та не може бути підставою для відмову у задоволенні позовних вимог як таких, що заявлені до неналежного відповідача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору, судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved