Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

І. Суть спору 11.03.2024 року позивач через свого представника звернувся в Нововолинський міський суд Волинської області з позовом до Державного підприємства «Шахта №9 «Нововолинська» про стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в результаті роботи на посаді гірника очисного забою 5-го розряду Державного підприємства «Шахта № 9 «Нововолинська» з 20.08.2019 року по 11.12.2023 року в умовах запиленості повітря робочої зони та шумом, позивач отримав профзахворювання, внаслідок якого втратив 50% професійної працездатності та, як наслідок, йому встановлена третя група інвалідності. Позивач стверджує, що втрата працездатності та отримання інвалідності спричинили порушення його життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя і лікування. Так, позивач проходив стаціонарне, амбулаторне лікування в Нововолинській ЦМЛ, інституті медицини праці м. Київ й інших лікувальних закладах. Стан його здоров`я від отриманих на виробництві травм і захворювань постійно погіршується, порушився нормальний життєвий ритм, він постійно відчуває фізичні болі та сильні душевні страждання, які зазнав у зв`язку з виробничим каліцтвом та ушкодженням здоров`я. Втрата працездатності та отримання інвалідності спричинили порушення його життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя і лікування. Все це разом вплинуло на спосіб життя [PERSON] , на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок травмування позивач втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не можу реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно впливають на його душевний стан: позивач відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювання та тяжкого стану його здоров`я. [PERSON] почав ставитися до себе критично, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. З врахуванням значного відсотку втрати працездатності, встановлення групи інвалідності, а також заборони працювати за професією позивач оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. З огляду на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача в його користь позивача 200 000 гривень моральної шкоди та 3\~000 грн витрат на правничу допомогу. ІІ. Позиція учасників справи В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. У позовній заяві представник позивача адвокат Назарук Ю.В. просила розгляд справи здійснити без участі позивача та представника. Державне підприємство «Шахта №9 «Нововолинська» явку свого представника в судове засідання не забезпечило. Будь-яких заяв чи клопотань від відповідача не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі 26.03.2024 року з Нововолинського міського суду Волинської області на підставі розпорядження голови Нововолинського міського суду Волинської області від 21.03.2024 року № 1/04-12 відповідно до ч. 4 ст. 31, ч. 3 ст. 41 ЦПК України до Іваничівського районного суду Волинської області надійшла цивільна справа № 165/1073/24 за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Шахта №9 «Нововолинська» про відшкодування моральної шкоди. Ухвалою від 29.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 07.12.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 21.05.2024 року продовжено строк проведення підготовчого провадження у цивільній справі та відкладено підготовче засідання. 13.06.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.08.2024 року. 01.08.2024 року в судове засідання сторони не з`явилися. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторона позивача скористалася наданим їй правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявила клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Державне підприємство «Шахта №9 «Нововолинська» явку свого представника в судове засідання не забезпечило. Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. Відповідно до довідки про доставку електронного документу судової повістки про виклик до суду, таку було надіслано одержувачу ДП «Шахта №9 «Нововолинська» в його електронний кабінет (а.с.58). Отже, відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, однак будь-яких заяв чи клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом 20.08.2019 року [PERSON] прийнято підземним гірничим майстром ДП «Шахта № 9 «Нововолинська». 15.03.2023 року позивача переведено гірником очисного забою 5-го розрядку з повним робочим днем під землею. 11.12.2023 року [PERSON] звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України (за станом здоров`я), що підтверджено копією трудової книжки серії [NUMBER] від 05.07.2004 року (а.с.10-12). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.12.2023 року, хронічні професійні захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ; хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН II ст. (другого ст.), виникли у [PERSON] за обставин тривалого періоду роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів: пилу фіброгенної дії, виробничого шуму, важкої праці (а.с.8-9). Згідно з п. 18 вказано Акту причинами виникнення професійного захворювання були: пил та шум. Згідно з Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 589153 від 01.01.2024 року позивачу [PERSON] з 29.12.2023 року по 01.01.2025 рік становлено третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання (а.с.7). Відповідно до висновку про умови та характер праці позивачу протипоказана важка фізична робота. Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА № 029432 від 01.01.2024 року з 29.12.2023 року позивачу [PERSON] встановлено 50% втрати професійної працездатності (30% по хронічному бронхіту і 20% по приглухуватості) та з 29.12.2023 року встановлено ІІІ групу інвалідності (а.с.6). Як стверджує у позовній заяві представник позивача, втрата позивачем працездатності та отримання інвалідності спричинили порушення життєвих зв`язків останнього, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя і лікування. Стан здоров`я позивача постійно погіршується від отриманих на виробництві травм і захворювань, порушився нормальний життєвий ритм, він постійно відчуває фізичні болі та сильні душевні страждання, які зазнав у зв`язку з виробничим каліцтвом та ушкодженням здоров`я. Втрата працездатності та отримання інвалідності спричинили порушення його життєвих зв`язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя і лікування. Все це разом вплинуло на спосіб життя [PERSON] , на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок травмування позивач втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не можу реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно впливають на душевний стан позивача: він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювання та тяжкого стану його здоров`я. Як стверджує представник, [PERSON] почав ставитися до себе критично, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. У зв`язку з таким обставинами, враховуючи значний відсоток втрати працездатності, встановлення групи інвалідності, а також заборони працювати за професією позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 200 000 гривень та 3 000 грн витрат на правничу допомогу. V. Застосоване судом законодавство Статтею 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Нормами Конституції України, а саме ст.ст. 21, 43, 46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпеки технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Разом з тим ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, який фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. ЦПК України встановлено, що: - відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); - згідно ст. 78 ЦПК України суд небере до уваги докази, що одержан із порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. - у відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. - статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які усвоїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. - відповідно до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). - відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VI. Висновки суду Як встановлено судом, позивач з серпня 2019 року по грудень 2023 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Шахта № 9 «Нововолинська». Стаж його роботи на посаді гірника очисного забою в умовах впливу шкідливих факторів склав 9 років 7 місяців 27 днів (п. 12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання). Досліджені докази дають суду підстави вважати, що неправомірними діями відповідача ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» [PERSON] спричинено моральну шкоду, яка виразилась у тому, що останній отримав професійне захворювання, зазнав фізичного болю та страждань, які переносить і по теперішній час; втратив 50% професійної працездатності. Отже, спричинена позивачу моральна шкода у зв`язку з набуттям професійного захворювання, підлягає відшкодуванню відповідачем ДП «Шахта № 9 «Нововолинська» з вини якого вона заподіяна. Нормами Конституції України, зокрема ст. 21, ст. 43, ст. 46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання та переносить і по сьогоднішній день. Стан здоров`я позивача вимагає додаткових зусиль в організації його повноцінного життя. Представником відповідача суду не надано жодних доказів, які б свідчили про вину позивача в порушенні вимог нормативних актів про охорону праці. У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що відповідачем було попереджено позивача про наявність джерела підвищеної безпеки на підприємстві в зв`язку зі специфікою виробництва (шумом, пилом, фізичними навантаженнями). Однак таке попередження не виключає отримання позивачем шкоди у зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які вона зазнає. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року № 4 розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Враховуючи характер моральних та фізичних страждань, їх тривалість, спосіб заподіяння і виходячи з засад справедливості та розумності, суд дійшов висновку, що відповідач повинен відшкодувати [PERSON] моральну шкоду. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, а саме: - те, що позивач отримав професійне захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ; хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН II ст. (другого ст.). Встановлення професійного характеру захвоювань - захворювання професійні. - внаслідок професійного захворювання позивач втратив 50 відсотків працездатності, отримав обмеженість у фізичних можливостях, зокрема, втрата слуху. Позивачу протипоказана важка фізична робота; встановлено третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання; - позивач отримав негативні зміни в житті: втрата здоров`я позивача, призвела до втрати нормальних життєвих зв`язків, незручностей в побуті у самообслуговуванні, незручність спілкування, і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя; Разом з тим, слід зазначити, що позивач не втратив перспективи щодо продовження трудової діяльності, однак втратив перспективи розвитку в професійному плані. Докази на підтвердження того, що стан здоров`я позивача від отриманих на виробництві травм і захворювань постійно погіршується у матеріалах справи відсутні. Виходячи із характеру душевних страждань [PERSON] , із засад розумності і справедливості, беручи до уваги фінансове становище відповідача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 70 000 гривень моральної шкоди. Відтак, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. VII. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення моральної шкоди. У зв`язку із частковим задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 700,00 гривень. Решту судового збору в розмір 1300 гривень слід віднести за рахунок держави. При поданні позову, представник позивача [PERSON] також просила стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень. Суд вважає необхідним зазначити, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, згідно ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України). У розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, який є додатком до договору про надання правової допомоги від 17.02.2024 року та який визначений відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги від 17.02.2024 року (а.с.15) вказано, що адвокатом надано правничу допомогу наступного характеру: складання позовної заяви про стягнення моральної шкоди вартістю 3 000 гривень. Розрахунок підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги та квитанцією. Договору про надання правничої допомоги, укладеного 17.02.2024 року між [PERSON] та адвокатом Назарук Ю.В. до матеріалів справи не долучено. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 2 від 17.02.2024 року адвокатом Назарук Ю.В. на підставі договору про надання професійної правничої допомоги прийнято від [PERSON] 3 000 гривень (а.с.16). Однак, з такої квитанції неможливо встановити, що [PERSON] поніс вказані витрати саме у даній справі на підставі укладеного 17.02.2024 року з адвокатом Назарук Ю.В. договору про надання професійної правничої допомоги. Таким чином, суд дійшов висновку про недоведеність понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, у зв`язку з чим у цій частині позивачу слід відмовити.

Outcome: partial