Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

У липні 2024 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак вона своєчасно не оплачувала надані їй за вказаною адресою послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії, у зв`язку з чим за період з 01.11.2018 по 31.03.2024 у неї утворилась заборгованість на суму 64\~266,02 грн., що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Посилаючись на вказані обставини, Концерн «МТМ» просив стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості у розмірі 64\~266,02 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Також, у позові представник позивача [PERSON] просила про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою судді від 09.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні на 01.08.2024. 01.08.2024 на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, у якому вона просить у задоволенні позову Концерну «МТМ» відмовити в повному обсязі, застосувати до позовних вимог строк позовної давності, та здійснювати розгляд справи за її відсутності. Учасники справи в судове засідання, призначене на 01.08.2024, не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, раніше учасники справи подавали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі досліджених письмових доказів, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Відповідно до статуту Концерну «МТМ» основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. [PERSON] з 17.09.2013 по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 680382 від 08.07.2024. Для проведення розрахунків по оплаті наданих Концерном «Міські теплові мережі» послуг відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] 02.10.2021 Концерн «МТМ» оприлюднив на власному офіційному веб-сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії № 600455283, що є публічним договором приєднання, який вважається укладеним з 01.11.2021 із [PERSON] , оскільки співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно із приписами ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, [PERSON] , будучи зареєстрованою за адресою [ADDRESS] , була споживачем наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, та теплової енергії, які надавались Концерном «Міські теплові мережі» у спірний період, з 01.11.2018 по 31.03.2024, за адресою: [ADDRESS] . З позовної заяви та доданих до неї довідки щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, теплової енергії та розрахунку суми позову, встановлено, що загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, які надавалися Концерном «МТМ» за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2018 по 31.03.2024 становить 64\~266,02 грн., та, як зазначає позивач, вказана сума боргу підлягає стягненню із відповідача, оскільки вона зареєстрована у зазначеній квартирі. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву не погоджувалась із розміром заборгованості, та зазначила, що вона не повинна сплачувати за послуги надані Концерном «МТМ» у період з 01.11.218 по 01.11.2021, оскільки сторони не укладали відповідний договір. У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». За таких обставин, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] , та вважає їх спробою уникнути цивільної відповідальності. Крім того, відповідач у листопаді 2018 року та жовтні 2019 року частково здійснювала оплату за послуги, надані Концерном «МТМ», а відтак відзив відповідача містить суперечності, оскільки з одного боку відповідач фактично заперечує заборгованість, яка виникла перед Концерном «МТМ», а з іншого боку відповідач визнавала заборгованість, здійснюючи оплату за надані послуги. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи викладені обставини, а також те, що відповідач неналежним чином не виконувала свої обов`язки із своєчасної та в повному обсязі сплати за надані позивачем послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії, суд доходить до висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та теплової енергії є обґрунтованими. Також, у відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі». Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, а також наявності підстав для застосування строку позовної давності в рамках даної справи, суд виходить з наступного. Так, згідно розрахунку заборгованості, який відповідачем належними та допустимими доказами не спростований, заборгованість за надані у квартиру [ADDRESS] послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії за період з 01.11.2018 по 31.03.2024 становить 64\~266,02 грн. Тобто, Концерн «Міські теплові мережі» нарахував заборгованість за централізоване опалення, постачання гарячої води та теплової енергії за період з 01.11.2018 по 31.03.2024. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 04.07.2024. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Як встановлено судом, відповідач зобов`язана щомісяця здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідача з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що доводи відповідача з приводу пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, та доходить до висновку, що позивач пред`явив позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.11.2018 по 31.03.2024 в межах строку позовної давності, оскільки з урахуванням положень п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, Концерн «Міські теплові мережі» має право на стягнення заборгованості за період з 01.11.2018, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води та теплової енергії у період з 01.11.2018 по 31.03.2024, яка у загальному розмірі становить 64 266 грн. 02 коп. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при звернення до суду з позовом у сумі 2422 грн. 40 коп..

Outcome: approved