Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

[PERSON] звернувся в Городищенський районний суд Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Виконавчого комітету Городищенської міської ради, Служби у справах дітей Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області, [INFO] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12 січня 2008 року уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у виконавчому комітеті Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області, актовий запис №01. Від шлюбу мають дитину, неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя в них не склалося, спільне проживання та фактичні шлюбні стосунки між ними були припинені на початку 2015 року. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12 жовтня 2017 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Рішення суду набрало законної сили 23 жовтня 2017 року і при цьому місце проживання дитини не було визначено. Проте за спільної домовленості, дитина залишилася проживати з матір`ю, оскільки в одному будинку проживали бабуся (мати відповідача) та тітка (сестра відповідача), які здійснювали догляд за їх сином, якому на той час виповнилося вісім років. Після припинення фактичних шлюбних відносин з 2015 року став проживати в місті Городище Черкаської області у своїх батьків. З сином регулярно спілкувався по телефону і забирав до себе на весь період літніх канікул. В кожній телефонній розмові син плакав, просив забрати його до себе, говорив, що не хоче проживати з матір`ю. Після смерті бабусі, матері відповідачки, та після переїзду тітки відповідачки на інше місце проживання, [PERSON] не займалася вихованням сина належним чином. Надовго залишала сина вдома одного, замикаючи в будинку на ключ, він часто був голодний, приводила додому сумнівних гостей, з якими вживала спиртні напої та спілкувалися переважно нецензурними словами. Сестра відповідача [PERSON] попросила приїхати забрати сина від матері до себе, тому що йому дуже погано живеться і що він пропаде там. 01 червня 2018 року він поїхав за сином, забрав його до себе і весь цей час вони з ним проживають удвох, спочатку у будинку його батьків, а потім в будинку придбаному ним згідно договору купівлі-продажу від 21 вересня 2018 року, який розташований у [ADDRESS] . Вказане підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання від 17 січня 2024 року, витягом з Реєстру територіальної громади від 23 травня 2024 року та витягом з Реєстру територіальної громади від 19 грудня 2023 року, виданого [PERSON] та [PERSON] .. Син перебуває на його повному утриманні і вихованні, має все необхідне для нормального розвитку, всім забезпечений, відвідує школу. З того часу, як став жити із ним, а саме 01 червня 2018 року відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток їх дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, взагалі не спілкується в будь-якій формі цього значення, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та побажань, не створює умов для отримання належної освіти, що в сукупності негативно впливає на його розвиток. Крім того, відповідач, навіть по телефону не завжди вітає сина з днем народження та іншими святами. Так, 12 червня 2024 року у сина був випускний вечір після закінчення дев`ятого класу, але мати його навіть по телефону не привітала, на свято не приїхала. Дзвонить до нього рідко, переважно вночі, перебуваючи в нетверезому стані, вживаючі нецензурні слова, хоча він ніколи не перешкоджав їх спілкуванню. У відповідності до довідки Городищенського закладу загальної середньої освіти 1-111 ступенів №1, виданої директором [PERSON] , він як батько, за період навчання сина з 01 вересня 2018 року по даний час відвідує навчальний заклад, спілкується з класним керівником, на відміну від матері, яка таких дій не вчиняє. Із акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] 05 червня 2024 року складеного Службою у справах дітей Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області, відповідачка на момент перевірки була вдома разом зі своїм співмешканцем, в будинку було чутно запах диму сигарет, зазначено про аморальний спосіб її поведінки, помічена на території громади неодноразово в стані алкогольного сп`яніння, на тілі були видні синці, і вказано, що поліцейським офіцером громади неодноразово були складені адміністративні протоколи. Відповідач участі у вихованні сина не приймає, аліменти не сплачує. Вищевказані обставини свідчать про невиконання відповідачем обов`язків закріплених ч.1 ст.3 ст.150 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Зазначені факти, слід оцінювати, як ухилення [PERSON] від виховання матір`ю свого сина, свідомого нехтування нею своїми материнськими обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків. За обставин, що мають місце, прийняв рішення звернутися до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно їх сина (а.с.1-11). Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 20 червня 2024 року у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, з наданням відповідачу часу для подачі відзиву, пред`явлення зустрічного позову, а третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору для надання письмових пояснень. 16 липня 2024 року, ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області підготовче провадження закрите, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Вирішено питання про залучення до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [INFO] (а.с.73-75). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити в повному обсязі, вказавши, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не забезпечує належні умови її виховання, проживання, не проявляє жодного інтересу до сина, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, та стягнути аліменти на утримання дитини з матері [PERSON] , остільки матеріальної допомоги сину не надає добровільно. Звернули увагу суду, що позивач, будучи особою призовного віку та звертаючись до суду з позовною заявою не переслідує мету ухилення від проходження військової служби, остільки спірні правовідносини виникли ще до введення воєнного стану в Україні, але саме зараз постало до вирішення питання про виховання сина одним із батьків, остільки мати такого обов`язку свідомо не виконує і тому такі дії виключно в інтересах дитини. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про судовий розгляд, шляхом надіслання судових повісток рекомендованими повідомленнями 08 липня 2024 року, 16 липня 2024 року, 23 липня 2024 року, 07 серпня 2024 року, та розміщення оголошень про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за веб-адресою: https://gd. ck. court. gov. ua. у судові засідання не з`явилася, відзиву на позов не надала, заяв про розгляд справи без її участі не надіслала, як і клопотань про відкладення за наявності поважних причин неприбуття до суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області [PERSON] , позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити виключно в інтересах дитини, остільки ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків є підтвердженим, сім`я перебуває під увагою служби з огляду на розгляд справи в суді, мала спілкування з неповнолітнім, який пояснив, що не бажає виховуватися матір`ю, яка байдужа до нього. З огляду на те, що батько, позивач, є військовозобов`язаним через дію воєнного стану в Україні, інших осіб, які б займалися вихованням і утриманням неповнолітнього [PERSON] не встановлено. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області, інформований належно про виклик до суду, надіслано 08 липня 2024 року ЕП-1559/24-вх письмове клопотання про розгляд справи без участі сторони та зазначено про згоду на розгляд питання та винесення рішення на розсуд суду (а.с.51). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [INFO] , на виклик до суду надіслав письмове клопотання від 01 серпня 2024 року №4197/24 про розгляд справи без участі особи за наявними в матеріалах справи документами (а.с.102-103). Неявка відповідача та представників третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не перешкоджає розгляду справи по суті, так як повідомлені вчасно та належним чином, письмово проінформували суд про розгляд цивільної справи без їх участі. За таких обставин, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для об`єктивного розгляду і слухає справу у їх відсутність з повідомленням про прийняті рішення в справі. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, заслухавши учасників справи, враховуючи належне повідомлення відповідача, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, обговоривши питання про участь неповнолітнього [PERSON] у судовому засіданні для надання пояснень та заслухавши його думку, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в силу наступного. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини, покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським Судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, тобто здійснювати батьківські права, які не можуть суперечити інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, і один із видів відповідальності, передбачений ст. 164 СК України - позбавлення батьківських прав. Пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», вказує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками - п. 16 вищенаведеної постанови. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 19.05.2009 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особа, що їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.2 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, частина 1 статті 183 СК України. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні із змісту письмових доказів, згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , актовий запис №17 виданого виконкомом Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області від 22 липня 2009 року позивач і відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 жовтня 2017 року був розірваний (а.с.23). Відповідно до вище вказаного рішення суду, місце проживання неповнолітнього [PERSON] після розірвання шлюбу між батьками не визначалося (а.с.23). Згідно витягу з реєстру Городищенської територіальної громади від 23 травня 2024 року та від 19 грудня 2023 року позивач та дитина [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] (а.с.18,19). Позивач має власне житло, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №138693969 від 21 вересня 2018 року, відповідно до якого житловий будинок за вказаною адресою загальною площею 52,6 кв.м. належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2018 року (а.с.26). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 17 січня 2024 року [PERSON] та його син [PERSON] проживають разом, дитина має все необхідне для нормального розвитку, всім забезпечена. Мати участі у вихованні дитини не приймає (а.с.21). Як вбачається із довідки від 19 січня 2024 року №11 Городищенського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №1 ім. С.С. Гулака-Артемовського Городищенської міської ради Черкаської області, батько неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який є учнем 9-Б класу - [PERSON] контактує із навчальним закладом, де навчається син, цікавиться його успішністю, мати [PERSON] участі у вихованні не бере, жодного разу не відвідувала дитину у закладі (а.с.22). З Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області від 22 липня 2024 року №421/01-02-08, вбачається, що на Комісії з питань захисту прав дитини було розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки мати жодного з покладених законом обов`язків, не виконує, повністю самоусунулася від виховання дитини, не спілкується з нею, не займається її вихованням, не цікавиться станом здоров`я, не надає матеріальної допомоги, на засідання не з`явилася. Виходячи з наведеного, орган опіки та піклування,

Outcome: approved