Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 21.12.2023 за згаданою позовною заявою відкрито провадження з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.02.2024 підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач повідомила, що [PERSON] з самого народження дитини майже не спілкувався з сином, а останні роки взагалі не спілкується, не бере участі у матеріальному та фізичному розвитку дитини, на дні народження не вітає сина. Не утримує сина, не спілкується, не цікавиться його життям. Наразі вони проживають з цивільним чоловіком [PERSON] , до якого син [PERSON] ставиться як до батька, в них гарні стосунки. Тому вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав та позов задовольнити повністю. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Малохатько М.В. позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Пояснила, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, повністю відсторонився від виховання сина, не займається його фізичним та духовним розвитком, підготовкою дитини до самостійного життя, не здійснює матеріального утримання, медичного догляду, не забезпечує безпечних та комфортних умов проживання. Відповідачу достеменно було відомо про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав, проте ні до органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, ні у жодне судове засідання відповідач не з`явився, письмово не повідомив про неможливість прибути та свою позицію. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку, до суду не з`явився, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надав, клопотань про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надходило. У судовому засіданні заслухано думку малолітнього [PERSON] , який показав, що проживає разом з матір`ю та [PERSON] . З батьком [PERSON] він хотів би спілкуватися, але він його давно не бачив та не спілкувався. Заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Горішньоплавнівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, [INFO] в м. Горішні Плавні Кременчуцького району народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с.10). Згідно рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.12.2018 шлюб, зареєстрований 30 червня 2017 року у Горішньоплавнівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №131, між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12). Виконавчим листом від 12.11.2018 стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання дружини [PERSON] , щомісячно до досягнення сином [PERSON] трирічного віку (а.с.13). У матеріалах справи міститься декларація № 0000-МК5М-РМЕ4 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, з якої вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у сімейного лікаря [PERSON] за місцем свого проживання [ADDRESS] (а.с.14). У довідці про доходи виданою ДП Ферротранс зазначено розмір аліментів отриманих [PERSON] , а саме за січень та лютий 2019 року (а.с.15). Згідно інформації директора ЗДО «Дюймовочка» [PERSON] відвідує заклад з 15.09.2019, поступив за заявою матері, мати на належному рівні виконує батьківські обов`язки, батько [PERSON] приходив лише один раз, участі у житті групи і ЗДО не приймає, успіхами сина не цікавиться (а.с.16). З витягу Єдиного державного демографічного реєстру вбачається що місце реєстрації проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). З характеристики, наданої в.о. директора КЖРЕП №1 Савченко І. вбачається, що скарг та нарікань від мешканців даного будинку на [PERSON] не надходило (а.с.17). Характеристикою, наданою в.о. директора ПП «Онвард Трейд» [PERSON] працює на посаді касира торгівельного залу, зарекомендувала себе сумлінним і відповідальним працівником (а.с.18), має дохід за період з 01.02.2023 по 31.07.2023 - 39 038,60 коп., що підтверджується довідкою про доходи (а.с.19). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання, виданої житловим відділом Департаменту економічного розвитку та ресурсів виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). У матеріалах справи знаходиться розрахунок зі сплати аліментів, з якого вбачається, що відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини за період 21.09.2018 по 01.10.2023 (а.с.21). Згідно висновку органу опіки та піклування від 26.01.2024 позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним (а.с.39-40). З висновку психолога вбачається, що у дитини [PERSON] близькі та приязні стосунки з матір`ю та вітчимом та можливе епізодичне включення батька в життя дитини. Судом наголошується, що відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, у відповідності до ст.ст.150, 151 СК України первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе. Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (надалі за текстом - Постанова від 20.03.2007 №3) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 Постанови від 20.03.2007 №3 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п.54 рішення по справі «Хант проти України» судом наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Таким чином, дослідивши всі надані докази, як по одинці так і в сукупності, суд приходить до висновку, що мати малолітніх дітей - відповідач по справі, дійсно ухиляється від своїх обов`язків по вихованню та розвитку дитини, які передбачені вимогами ст.150 СК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, та підтверджують той факт, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, не готує його до самостійного життя, ніяким чином не цікавиться сином. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати його батьківські обов`язки відносно сина [PERSON] . Навпаки у судовому засіданні знайшло підтвердження свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, передбаченими Сімейним кодексом. Отже суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це буде відповідати найвищим інтересам дитини. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved