Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

Представник позивача адвокат Петренко О.М. звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2019 року, [PERSON] , [INFO] , проживала разом із жителем села Шпиків [PERSON] та мала із ним фактичні шлюбні відносини. У цих стосунках у них народився син [PERSON] , [INFO] . Проте їхні відносини не склались та не були офіційно зареєстровані. Із січня 2024 року позивачка з сином проживає окремо від відповідача. Рішенням Немирівського районного суду від 18.08.2019 року у справі №140/1836/18 про розірвання шлюбу, судом визначено, що прізвище позивачки після розірвання шлюбу змінюється на її дівоче - « [PERSON] ». Однак на момент народження сина у жовтні 2020 року позивачка ще не змінила прізвище та паспортні дані, тому у свідоцтві про народження сина [PERSON] , прізвище матері вказане [PERSON] . Представник позивачки зазначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, забезпечити належний рівень життя. Такий рівень дитині позивачка самостійно не зможе забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, немає інших дітей на утриманні зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина. Відповідач певний час самостійно перераховував кошти у розмірі 1500 гривень, але цієї суми не вистачає для задоволення навіть мінімальних потреб дитини у харчуванні, одязі та розвитку. Останні два місяці (у травні та червні) відповідач не сплачував ніяких коштів та не допомагав матеріально. На разі позивачці не відомо чи працює на даний час відповідач, проте представник позивача вважає, що як працездатний чоловік та його стан здоров`я дозволяє працювати, має транспортний засіб, інших осіб на утриманні не має, відповідач має можливість заробляти для забезпечення дитини, тому має намір стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини у фіксованій сумі у розмірі 3000 гривень. Вважає, що даний розмір аліментів є найбільш прийнятним для утримання дитини такого віку. Таким чином, право позивачки звернутися до суду з даним позовом обумовлено відсутністю офіційних домовленостей між батьками щодо участі другого з батьків в утриманні спільної дитини, бажанням встановити спосіб виконання відповідачем обов`язку утримання свої дитини, а також розмір аліментів на утримання дитини в судовому порядку. Представник позивача - адвокат Петренко О.М. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, щодо стягнення витрат на правничу допомогу просив стягнути частково, а саме у розмірі 1000 грн. та розміру судового збору (605,60 грн.). Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , записані : батько - [PERSON] , матір - [PERSON] . Згідно рішення Немирівського районного суду Вінницької області суду від 18.09.2018 у цивільній справі №140/1836/18 шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки залишено « [PERSON] ». Відповідач добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Згідно положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН Про права дитини , в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 184 цього ж Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 гривень. Дитині виповнилось 3 роки. Визначаючись щодо способу стягнення аліментів, суд враховує, що відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що визначення способу стягнення аліментів є правом позивача, а остання, звертаючись до суду, просить визначити розмір аліментів в твердій сумі суд дійшов висновку про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Вирішуючи спір про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд виходить з заявленого позивачем розміру аліментів та позиції відповідача, який позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, а саме розміром 3000 грн. на дитину, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи час, з якого слід присудити аліменти на дитину, суд приймає до уваги, що позовна заява подана до суду 01.07.2024 року, а відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно положень п.1 ч.3ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч.2 ст. 137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133та ч. ч. 1, 3 ст.137ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача до суду надано: витяг договору №12 про надання правничої допомоги від 24.06.2024; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №707; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (витрат на правничу допомогу згідно договору №12 від 24.06.2024 р.) на суму 2000 грн.; акт №001 наданих послуг від 25.06.2024 на суму 2000 грн.; квитанція до прибуткового касового ордера №25-06 від 25.06.2024 на суму 2000 грн. Згідно наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, відповідачем понесені витрати в сумі 2000 грн. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами з наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості кожної окремо наданої послуги, з урахуванням її складності та обсягу, а не лише визначення загальної вартості наданої правової допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомоги, суд вважає, що такі судові витрати дійсно було пов`язані саме із розглядом даної справи, а виконана робота знайшла своє відображення у матеріалах справи, а тому, враховуючи виконану адвокатом роботу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Також, відповідно до ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з відповідною позовною заявою, адже приписами вказаної норми визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, тому, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути 50 відсотків судового збору в сумі 605,60 грн. в дохід держави. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 191 СК України та

Outcome: approved