Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Олицької селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] заповів належний йому житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [PERSON] , позивачу по справі. У визначений законом термін позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, але нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у спадкодавця відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, згідно із поданою заявою просила проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача Олицької селищної ради в судове засідання також не з`явився, згідно з поданою заявою просили розгляд справи проводити у відсутності їх представника, щодо задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Враховуючи положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення суду в підготовчому провадженні. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. На момент відкриття спадщини діяв Цивільний Кодекс України в редакції 1963 року, оскільки часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При вирішенні даного позову слід застосовувати норми даного Кодексу. Відповідно до змісту ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на час виникнення правовідносин, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. В силу ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Крім того, статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 527 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. В силу ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.11.2001 (а.с.5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Належність вищевказаного спадкового нерухомого майна [PERSON] підтверджується витягом №119 від 25.04.2024 з погосподарської книги №2 за 2021 рік Олицької селищної ради Луцького району Волинської області (а.с.9), довідкою №142 від 09.07.2024 Олицької селищної ради Луцького району Волинської області (а.с.11). Відповідно до заповіту, посвідченого 14 листопада 2001 року Покащівською сільською радою Ківерцівського району Волинської області за реєстровим №55, [PERSON] заповів належний йому житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [PERSON] , позивачу по справі (а.с.8). Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10.03.1948 (а.с.6) та свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 02.05.1969 (а.с.7). Позивач зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця (а.с. 14). Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved