Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що 05 березня 2021 року близько 23 год. 55 хв. на автостраді А4 поблизу Центру обслуговування мандрівників у м. Кашице (Підкарпатське воєводство, Республіка Польща), водій [PERSON] , керуючий автобусом моделі «VAN HOOL ALTANO TD921» д.н.з [NUMBER] , який належить фізичній особі - підприємцю [PERSON] , будучи не уважним, вчинив небезпечний та недопустимий маневр правого повороту на швидкості, внаслідок чого він втратив контроль над транспортним засобом та з`їхав з дороги в кювет. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автобуса [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. 22 липня 2022 року вироком районного суду в м. Пшемшлі (Республіка Польща) водія [PERSON] визнано винуватим у вчинені даної дорожньо-транспортної пригоди та призначено йому покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з забороною керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Внаслідок таких протиправних дій працівника відповідача, які призвели до смерті [PERSON] , його доньці [PERSON] була заподіяна значна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та нервових переживаннях, пов`язаних з його смертю. Смерть батька є найтрагічнішою подією в її житті, яка негативно вплинула та змінила її подальше життя. В зв`язку з його смертю позивачка перенесла сильний емоційний та нервовий стрес, відчуває біль втрати, порушилися її родинні стосунки, від чого вона дуже сильно страждає морально. Пережиті страждання негативно позначились на її психологічному стані та стані її здоров`я, що проявляється нездатністю повною мірою зосередитись на основних питання подальшого життя, роботи, тощо. Моральна шкода завдана смертю батька спричинила та буде спричиняти душевні та моральні страждання протягом усього її життя. Відновити становище, яке існувало до смерті батька, неможливо. Описати та оцінити моральні страждання пов`язані з загибеллю батька надто складно, оскільки втрата такої близької та рідної людини є непоправною, однак враховуючи глибину, характер, тривалість душевних страждань та їх влив на майбутнє життя, позивачка оцінює заподіяну їй моральну шкоду у розмірі 700 000 грн. Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу - автобуса моделі «VAN HOOL ALTANO TD921» д.н.з [NUMBER] була застрахована ПАТ «СК «Українська страхова група» згідно полісу міжнародного страхування «Зелена карта» № UА102/15816857. Згідно ст. 27.3 Закону України N° 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених підпунктами"г" і "г" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Право на отримання страхової виплати на відшкодування моральної шкоди в зв`язку з смертю потерпілого мають позивачка, дружина потерпілого [PERSON] , мати потерпілого [PERSON] та донька потерпілого [PERSON] . Оскільки Законом України № 1961 -IV страхова виплата на відшкодування моральної шкоди обмежується 12 мінімальними заробітними платами, яка розподіляється між родичами 1 ступеня споріднення в рівних долях, страховиком відшкодовано позивачці заподіяну моральну шкоду у розмірі лише 18 000 грн (6000 грн х 12) /4). Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача різницю між завданою моральною шкодою та страховою виплатою у розмірі 682 000 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов. У відзиві на позов зазначено, що відповідачем визнаються обставини, що 05.03.2021 близько 23:55 год. на автостраді А4 поблизу Центру обслуговування мандрівників у м. Кашице (Підкарпатське воєводство, Республіка Польща), водій [PERSON] , керуючи автобусом марки «VAN HOOL ALTANO TD921» д.н. [NUMBER] , який належить ФОП [PERSON] , будучи не уважним, вчинив небезпечний та недопустимий маневр правового повороту на швидкості, внаслідок чого водій втратив контроль над транспортним засобом та з`їхав з дороги з кювет. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автобуса [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. 22.07.2022 [PERSON] , водія автобуса марки «VAN HOOL ALTANO TD921» д.н.з [NUMBER] , вироком районного суду м. Пшемшлі (Республіка Польща) визнано винним у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців із забороною керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Велика Палата Верховного Суду в справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється почергового між ним і страховиком, і в першу чергу така вимога пред`являється до страховика. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Позивач зобов`язаний спочатку реалізувати своє право на звернення сум грошового відшкодування завданої моральної шкоди з страховика ФОП [PERSON] - ПАТ СК «Українська страхова група». А лише після того звернутися з позовом до страхувальника, де позивач зобов`язаний довести, що справжній розмір завданої моральної шкоди завданої смертю фізичної особи внаслідок ДТП за участю належного на праві власності відповідачу транспортному засобі, перевищує розмір регламентної виплати. Розмір завданої моральної шкоди підлягає доказуванню відповідно до засад змагальності, рівності, диспозитивності та встановленого порядку доказування в цивільному судочинстві. За вказаними процесуальними вимогами позивач має процесуальний обов`язок доказати розмір моральних страждань. Утім позивачка на це уваги не звернула, обмежившись загальною фразою пре неможливість передання всіх переживань спричинених загибеллю батька. Просив відмовити у задоволенні позову. Під час розгляду справи представник відповідача відмовився від визнання обставин щодо настання страхового випадку та наявності вироку суду, проте не довів суду, що відповідач визнав ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. З огляду на те, що у відзиві на позов відповідач в особі представника [PERSON] , який є професійним адвокатом та діє на підставі ордеру без будь-яких обмежень, визнав вищезазначені обставини, пізніше відмовився від їх визнання без пояснення причин, у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, суд не прийняв відмову відповідача від визнання цих обставин. 2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.11.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11.12.2023. Ухвалою суду від 11.12.2023 продовжено строк для подання відзиву на 15 днів підготовче судове засідання відкладено на 26.12.2023. 25.12.2023 надійшов відзив на позов з клопотанням про об`єднання справ в одне провадження, у зв`язку з чим підготовче судове засідання відкладено на 24.01.2024. Ухвалою суду від 24.01.2024 відмовлено у задоволенні клопотання про об`єднання справ в одне провадження, підготовче судове засідання відкладено на 27.02.2024. Ухвалою суду від 27.02. 2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 28.03.2024. За клопотанням представника позивача в справі оголошена перерва до 22.04.2024, та в подальшому судове засідання відкладено на 21.05.2024. 15.05.2024 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів. За клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено на 16.07.2024. У зв`язку з відсутністю електроенергії в суді судове засідання відкладено на 31.07.2024. Ухвалою суду від 31.07.2024, яку суд постановив без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача та на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України прийнято до розгляду судом докази, оскільки представник обґрунтував неможливість їх подання у встановлений законом строк з причин, що не залежали від нього. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що 05 березня 2021 року близько 23 год. 55 хв. на автостраді А4 поблизу Центру обслуговування пасажирів у м. Кашице Підкарпатського воєводства, Республіка Польща, водій [PERSON] , керуючий автобусом моделі «VAN HOOL ALTANO TD921» д.н.з [NUMBER] , який належить фізичній особі - підприємцю [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21.12.2019, будучи неуважним, вчинив небезпечний та недопустимий маневр правого повороту, внаслідок чого він втратив контроль над транспортним засобом та з`їхав з дороги в кювет. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автобуса [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. 22 липня 2022 року вироком окружного суду в м. Пшемшлі (Республіка Польща) водія [PERSON] визнано винуватим у вчинені даної дорожньо-транспортної пригоди та призначено йому покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з забороною керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Згідно з цим вироком, судом встановлено, що 05.03.2021 близько 23:55 год. на автостраді А4 поблизу Центру обслуговування пасажирів у м. Кашице Підкарпатського воєводства Республіка Польща), водій [PERSON] , керуючи автобусом марки «VAN HOOL ALTANO TD921» д.н. [NUMBER] , діючи ненавмисно, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, що призвела до смерті 5 людей, серед яких [PERSON] , 1968 року народження, та різного роду тілесні ушкодження іншим 28 пасажирам. Відповідно до акта розслідування причин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06.03.2021 близько 02 год. (за Київським часом) комісії Укртрансбезпеки від 11.05.2021, основною причиною скоєння дорожньо-транспортної пригоди є порушення водієм автобуса марки «VAN HOOL», р/н [NUMBER] , [PERSON] вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме: п. 2.3 б - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну; п. 2.3 д для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці руху; п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Крім цього, Комісія вважає, що супутніми причинами ДТП стали порушення автомобільним перевізником ФОП [PERSON] нормативно-правових актів, що регулюють правовідносини у цій сфері. Станом на час настання страхового випадку водій [PERSON] працював у фізичної особи-підприємця [PERSON] , який зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, код ЄДРПОУ 2796607557, здійснює діяльність в м. Тернопіль, основний вид діяльності 49.31 - пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення, обслуговує 14 міжнародних автобусних маршрутів. Вказані обставини підтверджуються копією вироку окружного суду в м. Пшемшлі (Республіка Польща) від 22 липня 2022 року, переклад якого з польської мови на українську мову виконав перекладач Ківільша О.Є. , справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного округу від 07.11.2023, зареєстрований в реєстрі за № 681; копією акта розслідування від 11.05.2021, копією свідоцтва про смерть [PERSON] , а також визнаються сторонами. Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу - автобуса моделі «VAN HOOL ALTANO TD921» д.н.з [NUMBER] була застрахована ПАТ «СК «Українська страхова група» згідно полісу міжнародного страхування «Зелена карта» № UА102/15816857. Позивач [PERSON] є повнолітньою дочкою загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 10.10.2007. Відповідно до повідомлення ПАТ «СК «Українська страхова група» від 09.04.2024 в порядку ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до товариства звернулися родичі загиблого [PERSON] , які мають право на отримання страхового відшкодування: мати [PERSON] , дружина [PERSON] , донька [PERSON] . Згідно з п.п. 2-5 ст. 27 цього Закону 25.07.2023 ПАТ «СК «Українська страхова група» виплатила їм відповідні страхові відшкодування, зокрема по 24 000 грн відшкодування моральної шкоди на кожного. 4.Норми права, які застосував суд. Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасника справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці даних встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України). Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц, від 06.03.2023 в справі №559/961/17-ц). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17). У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 2 вказаної статті моральна шкода полягає, серед іншого у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частинами 3 та 4 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961-IV). За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Згідно ст. 27 цього Закону, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. 5.Оцінка суду. Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. З огляду на приписи ч. 6 ст. 82 ЦПК України, ті обставини, що порушення Правил дорожнього руху, допущенні [PERSON] , який керував транспортним засобом, перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді спричинення смерті потерпілого [PERSON] , доказуванню не підлягають. Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Обов`язок відшкодувати моральну шкоду, яка не покривається страховою сумою, спричинену внаслідок ДТП, покладається на володільця цього джерела підвищеної небезпеки, в даному випадку на ФОП [PERSON] . У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді. Вчинення [PERSON] злочину, що спричинило раптову смерть [PERSON] , який є батьком позивачки, нанесли їй глибокі душевні страждання. Смерть найріднішої людини неминуче завдає душевних (моральних) страждань близьким родичам, що ґрунтується на загальних людських засадах, що не потребує доведення жодними додатковими доказами. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Безповоротно втративши батька, позивачка несе моральні та душевні страждання, викликані необхідністю докладати зусиль для відновлення можливості вести звичний спосіб життя. Враховуючи нематеріальність моральних страждань, відсутність чітких критеріїв майнового виразу душевного болю, суд вважає, що їй завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у постійному стані стресу, що має триваючий характер. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної шкоди, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності, враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю. А тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши на користь позивача 250 000 грн. На переконання суду такий розмір моральної шкоди, з урахування глибини страждань, а також того, що негативні наслідки вчиненого мають незворотній характер, не може вважатися завищеним або надмірним. Оскільки вказаний розмір моральної шкоди не покривається страховою сумою, саме відповідач як законний володілець транспортного засобу має відшкодувати заподіяну моральну шкоду позивачу. Посилання представника відповідача про недопустимість доказу вироку окружного суду в м. Пшемшлі (Республіка Польща) (Республіка Польща) від 22 липня 2022 року, оскільки він не визнаний в Україні, суд відхиляє. Згідно з статтею 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Постановою Кабінету Міністрів України №107 від 04.02.2023 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав" установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Зі змісту наведеного слідує, що однією з умов для прийняття документів на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) є те, що документи повинні бути виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою. Відповідно до ст. 15 договору між Україною і Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, ратифікований постановою Верховної Ради України від 04.02.94, документи, які підготував або засвідчив відповідний орган однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи, мають силу документа на території іншої Договірної Сторони без потреби будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій і перекладів документів, які засвідчені відповідним органом. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж на території іншої Договірної Сторони. Відповідно до статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси, зокрема, вчиняють такі нотаріальні дії, як засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу. Згідно зі статтею 79 Закону України "Про нотаріат" нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус. Наданий позивачем переклад, зроблений перекладачем, справжність підпису якого засвідчена нотаріусом. Тобто, позивач надав суду офіційний переклад вироку державною мовою. Враховуючи викладене, копія вироку суду іноземної держави скріплена гербовою печаткою і підписом уповноваженої особи та офіційний переклад вироку державною мовою є належними і допустимими доказами у справі. 6.Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 2500 грн.

Outcome: partial