Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] на підставі заяви-договору від 08.07.2020 року № 2020/І_С/213-001080 було укладено договір приєднання до правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції з якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» відкрито договір споживчого кредиту№ 2020/І_С/213-001080, який є договором приєднання. Відповідно до договору банк встановив ліміт овердрафту орієновною сумою до 10000 грн, максимальною до 300000 гривень. Згідно з умовами договору відповідачка отримала кредит у вигляді відкриття відновлювальної відкличної лінії з максимальною сумою ліміту до 300000,00 гривень зі сплатою 36% річних базова процентна ставка і 48% річних за прострочення заборгованості за дозволеним овердтрафтом. У\~зв`язку з\~неналежним виконанням\~ [PERSON] \~умов зазначеного\~договору №\~2020/І_С/213-001080\~ утворилась\~заборгованість у\~розмірі 22743,99 грн., і складається з: Заборгованості по кредиту (поточна) 0 грн.; Заборгованості по кредиту (прострочена) 10988,72 грн; Заборгованості по процентах (поточна) 0 грн; Заборгованості по\~процентах (прострочена)\~ 11755,27\~грн. У справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням ( викликом) сторін. Відповідачка у встановлений судом строк відзив на позов подала та зазначила наступне. Сторона відповідача обґрунтовувала свій відзив тим, що жодних доказів, що вона брала конкретну суму не має, не має кредитного договору з конкретною визначеною сумою та графіком погашення заборгованості. Відповідач оформлювала картку у позивача, потім ця картка була загублена, і яким чином там опинився борг не відомо. Відомо лише, що на цій картці не було ніколи грошей оскільки відповідач не працює, а дитячі гроші отримувала на картку Приват банку. Зауважує, що жодного доказу (наприклад дані з камер відео спостереження та/або кредитного договору, тощо) про те, що відповідач брала гроші позивач не надав. Але виходячи з доказів наданих позивачем видно, що на картку відповідача з картки № [NUMBER] заходили кожного місяця грошові кошти, хто ця особа відповідачці не відомо, у зв`язку з чим надали до суду клопотання про витребування доказів (встановлення особи), а саме надання інформації ПІБ та РНОКПП (шляхом звернення суду з Ухвалою до відповідного банку для надання інформації по власнику картки) особи, яка на протязі 2020 року перераховувала кожного місяця порядку 13 000 гривень на картку [PERSON] , для подальшого долучення вказаної особи в якості свідка до суду для всебічного та обґрунтованого розгляду справи. Також зазначила, що строк позовної давності по штрафних санкціях становить 1 рік згідно ст. 258 Цивільного кодексу України. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши сторін по справі, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] на підставі заяви-договору від 08.07.2020 року № 2020/І_С/213-001080 було укладено договір приєднання до правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції з якими здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками ПАТ АТ «УКРГАЗБАНК» відкрито договір споживчого кредиту№ 2020/І_С/213-001080, який є договором приєднання. Зазначена позивачем обставина, не оскаржується та спростовується. Проте відповідачка заперечує факт надходження коштів та взагалі факт користування ними, так як втратила карту. Відповідачка клопотала про витребування доказів, а саме інформацію по власнику картки № [NUMBER] (детальна інформація повний номер, банк тощо є у Позивача), а саме: надання інформації ПІБ за РНОКПП, посилаючись, що виходячи з доказів наданих позивачем видно, що на картку відповідача з картки № [NUMBER] заходили кожного місяця грошові кошти, хто ця особа відповідачці не відомо, оскільки на протязі року ця особа перераховувала кожного місяця порядку 13 000 гривень па картку [PERSON] . \~ \~ \~ \~ Однак, відповідно до доказів, які були подані разом з позовною заявою та додатковими процесуальними документами, сторона позивача посилається що картка за № [NUMBER] , є картою ключем доступу до картки [PERSON] . В свою чергу в ході розгляду справи 20 лютого 2024 року стороною позивача надана пояснення на ухвалу суду від 25.10.2023 року та зазначено, що 16.12.2020 \~ \~ \~ \~р. на адресу АБ «УКРГАЗБАНК» надійшла ухвала Корецького районного суду Рівенської області від 10.12.2020 р. у справі №563/1187/20 провадження №1-кс/563/136/20, з тексту якої встановлено, що суд ухвалив надати тимчасовий доступ до документів (відомостей) щодо особи на яку було відкрито банківські рахунки банківських карток № [NUMBER] , (яка в свою чергу належить відповідачу) з паданням копій особових справ, а також час та місце зняття грошових коштів (із долученням фотознімків, відеозаписів) з 00:00 годин 21.11.2020 до 10.11.2020 р.. Також в описові частині рішення суду, клопотання обґрунтоване тим, що 22.11.2020 р. до Корецького ВП звернулась особа, яка повідомила, що 21.11.2020 р. приблизно об 13:00 на мобільний телефон Особи зателефонував невідомий номер, невідомий представився представником служби безпеки АБ КБ «ПРИВАБАНК», та повідомив, що невідома особа намагається за допомогою її банківської картки придбати товар в інтернет магазині РОЗЕТКА, чим саме ввів в оману. І з метою збереження грошей, що знаходяться на картковому рахунку, всі кошти необхідно перерахувати на рахунок № [NUMBER] та інші рахунки відповідно до ухвали суду. Таким чином, позивач посилається, що вищевказана картка відповідача, була використана в шахрайських діях. 23.02.2021 \~ \~ \~ \~р. на адресу АБ «УКРГАЗБАНК» надійшла ухвала Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/2709/21 провадження №Гкс/І27/1104/21 з тексту якої встановлено, що в рамах досудового розслідування кримінального провадження №12019020020002011 від 10.09.2019 р. з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. З описової частини ухвали встановлено, що 08.10.2020 р. в період часу 10:57 по 14:37 годин на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області, [PERSON] № 127/21411 /20 від 30.09.2020 р., було проведено обшук в житловій секції бригади №27 відділення соціальної - психологічної служби №7, яке знаходиться в другій локаційній дільниці житлової зони Державної установи «Вінницька виправна колонія №86», під час якої було виявлено та вилучено чорнові записи із номерами банківських платіжних карток, серед яких була картка № [NUMBER] АБ «УКРГАЗБАНК», яка належить відповідачу. Також з тексту ухвали суду встановлено, що в ході проведення оперативна - розшукової справи, слідчими встановлено, що підозрюваний [PERSON] товаришує та разом відбував або відбуває покарання з особами, які шляхом шахрайських дій з мстою подальшого виведення та конвертування коштів у готівку використовували платіжні картки. 23.02.2021 р. судом було вирішено надати слідчому та дозвіл на тимчасовий доступ до документів в АБ «УКРГАЗБАНК» з подальшим вилученням виїмкою, документів про відкриття і використання рахунків за платіжними картками, серед яких № [NUMBER] АБ «УКРГАЗБАНК», яка належить відповідачу. Отже враховуючи вищевикладене, встановлено, що запитування інформація щодо картки № [NUMBER] належить відповідачу. Відповідно до виписки з особового рахунку, який було надано до суду можна встановити, що дійсно, на рахунок відповідача, заходили грошові кошти з різних регіонів України та які в свою чергу знімали в готівку в місті Вінниці та Вінницькій області, саме в тому регіоні, відповідно до вищевказаних ували суду було проведене оперативна - розшукової справа в рамах досудового розслідування кримінального провадження №12019020020002011 від 10.09.2019 р. з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 190 КК України. Отже судом встановлено з пояснень сторони позивача, що дійсно вищевказана картка відповідача, була використана в шахрайських діях. Також судом вбачається, що факт користування саме відповідачкою грошовими коштами, які надходили на карту відповідачки є недоведеним , а зазначена позивачем зворотнє, що її картка використалась в злочинних цілях. Суд погоджується із позицією відповідачки, чому знавши про шахрайські дії 16.12.2020 року, та потім 23.02.2021 року Банк не заблокував картки та не повідомив про це Клієнта не подав жодної заяви як потерпіла сторона чи сторона по справі, адже відповідно до діючого законодавства Банк зобов`язаний дотримуватись безпечних умов для своїх Клієнтів, звертатися до правоохоронних органів з приводи шахрайства у відношення своїх Клієнтів, стороні позивача було відомо про шахрайство, адже на цей час вже існувала не погашена заборгованість станом на 07.12.2020 року у розмірі 10 988 грн. Суд, застосовуючи норми матеріального права виходить з такого. \~ \~ \~ \~Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що відповідачка є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Згідно зі ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05 листопада 2014 року, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Відповідно до п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного Банку України від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням положень пункту 37.2. статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платежів засобів і здійснення операцій з їх використанням, сторона позивача не надав доказів, які б спростовували доводи відповідача про те, що банківською карткою позивач не користувався, не втрачав, іншим особам не передавав, ПІН-коду нікому не повідомляв, та взагалі під час здійснення банківських операцій з картковим рахунком перебував у місці їх вчинення. Така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року № 6-71цс15, в якій зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61 -3239св 18), від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц, (касаційне провадження №61 -16504св 18) вказану правову позицію підтримав. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка як користувач картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з карткових рахунків, відбулося не за його розпорядженням і вона не повинна нести відповідальності за такі операції. Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, врахувавши наявність кримінального провадження, про яке позивачу було відомо, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed