Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив встановити факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] з 01.01.2004 року по 18.11.2021 року; визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ21121 Комбі-М, державний реєстраційний номер [NUMBER] сірого кольору та в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ21121 Комбі-М, державний реєстраційний номер [NUMBER] сірого кольору. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла його дружина [PERSON] . Починаючи з 2000 року і до смерті дружини між ними тривали спільні взаємні стосунки, які ґрунтувалися на засадах почуттів та шлюбних відносин. Вони проживали разом з 2000 по жовтень 2006 року за адресою: [ADDRESS] , а з жовтня 2006 року до дня її смерті за адресою: [ADDRESS] , де були зареєстровані з жовтня 2006 року. Вони завжди піклувалися про стан здоров`я одне одного, разом вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, разом їздили на відпочинок, але шлюб не було зареєстровано. Також мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, купували майно в інтересах сім`ї. За час спільного проживання придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ 21121 Комбі-М, реєстраційний номер [NUMBER] , сірого кольору. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її батько - [PERSON] , який відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги, а тому посилаючись на зазначені факти, норми чинного законодавства, просив задовольнити позов. Ухвалою суду від 27.03.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов, витребувано докази. 15.05.2023 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов. Ухвалою суду від 06.09.2023 року замінено відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . 14.09.2023 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов. Ухвалою суду від 05.10.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, посилаючись на обставини, що в ньому викладені, просили позов задовольнити. Відповідач та її представник позов не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, просили відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] пояснила, що позивача сестра називала квартирантом, він у неї позичав гроші, хоронила сестру вона з сестрою. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників сторін, допитаних в судовому засіданні свідків та дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть, виданого 19.11.2021 року Відділом державної реєстрації смерті у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . За життя померлій належав будинок [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 290558927 від 15.12.2021 року, довідкою квартального комітету № 19 Подільського району м. Кропивницького від 02.12.2021 року № 514. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач [PERSON] вказує на те, що починаючи з 2000 року і до смерті [PERSON] між ними тривали спільні взаємні стосунки, які ґрунтувалися на засадах почуттів та шлюбних відносин. Вони проживали разом з 2000 по жовтень 2006 року за адресою: [ADDRESS] , а з жовтня 2006 року до дня її смерті за адресою: [ADDRESS] , де обоє були зареєстровані, що підтверджується матеріалами справи та наданою суду для огляду в судовому засіданні домовою книгою. Вони завжди піклувалися про стан здоров`я одне одного, разом вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, разом їздили на відпочинок, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, за час спільного проживання, придбали житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та автомобільВАЗ21121 Комбі-М, державний реєстраційний номер [NUMBER] сірого кольору. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом строк звернулись [PERSON] - сестра померлої та позивач у справі [PERSON] . За змістом п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тобто і для «фактичного подружжя» повинні бути характерними усі ознаки сім`ї, передбачені статтею 3 СК України, а саме: спільне проживання, спільний побут та наявність взаємних прав та обов`язків. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Саме лише встановлення судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу без вирішення питання виникнення, зміни або припинення юридичних наслідків чинним законодавством не передбачено. Як зазначає позивач, вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю він заявив з певною правовою метою - визначення правового статусу нерухомого майна, набутого ним та померлою дружиною у період спільного проживання, як такого, що є спільним майном. Згідно ст. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи [PERSON] зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям. У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ЕСН-1986-8-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Згідно з п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Факт проживання однією сім`єю позивачем заявлено з метою визначення правового статусу нерухомого майна, набутого сторонами у період спільного проживання, як такого, що є спільним майном. Правовими наслідками встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19, звернуто увагу на те, що відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільного побуту; взаємних прав та обов`язків (статті 3, 74 СК України). При застосуванні статті 74 СК України суд враховує, що особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Позивач та померла прожили разом в одному будинку під одним дахом більше двадцяти років, що не заперечується і відповідачем у справі. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.01.2024 року у справі № 523/14489/15-ц, провадження № 14-22цс20, погодилася із тим, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ч.1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем надані письмові докази, а саме: оригінал домової книги з відміткою про його прописку з 10.10.2006 року за адресою: [ADDRESS] від 02.12.2021 року з якої вбачається, що позивач та [PERSON] були зареєстровані та постійно проживали однією сім`єю за вказаною адресою, вели спільне господарство, [PERSON] доглядав за [PERSON] по день її смерті. Вказані обставини фактично не заперечуються і відповідачем, обґрунтовуючи заперечення проти позову вона посилається на те, що будинок та автомобіль сестра купила за власні кошти, позивач позичав гроші у померлої сестри, спільного бюджету вони не мали та поховання здійснила вона та інша сестра. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які тривалий час тісно і постійно спілкувалися з позивачем та [PERSON] , підтвердили, що вони проживали однією сім`єю, позиціонували свої стосунки як сімейні, займалися плануванням та реалізацією усіх справ, що стосувалося заробітку коштів, витрачанням та заощадженням цих коштів. Вказували, що часто були у них, як у сімейної пари у гостях, спільно з ними зустрічали свята, бачили їх побут та поведінку, яка свідчила, що між сторонами були дуже теплі та дружні стосунки, ввесь час, починаючи з моменту придбання будинку і до 18 11.2021 року, тобто до дня смерті [PERSON] , вони проживали вдвох, позивач постійно піклувався про свою дружину, яка хворіла, крім нього за нею ніхто не доглядав, відповідача та інших осіб у їхньому домоволодінні жодного разу не бачили. Зокрема, свідок [PERSON] пояснила, що померла дуже хворіла, позивач доглядав її, вона на нього ніколи не скаржилась, в дворі було чисто, будинок змінився, все відремонтовано. Свідок [PERSON] зазначила, що позивач та померла були завжди удвох, вона хворіла, він її постійно доглядав. Свідок [PERSON] дала аналогічні пояснення, зазначив що не знав родичів померлої, померла ніколи не скаржилась на позивача. Свідок [PERSON] також дала аналогічні пояснення, зазначила, що не бачила позивача в нетверезому стані. Враховуючи пояснення свідків, які узгоджуються між собою та надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт спільного проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] період з 01 січня 2004 року до дати її смерті знайшов своє підтвердження в суді, жодними доказами не спростовано відповідачем, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того і після смерті [PERSON] в житловому будинку так і залишився проживати позивач, три роки проживає в ньому сам, його проживання не оспорюється відповідачем. Також автомобілем ВАЗ 21121 Комбі-М також керував і керує позивач, чим підтверджується факт, що дане майно [PERSON] та [PERSON] придбали для потреб сім`ї, як подружжя. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт його спільного проживання з померлою та набуто право власності в порядку спадкування на частку майна, належного йому та померлій, а тому позовні вимоги в частині визнання права власності на частину майна підлягають задоволенню. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати в сумі 4 877,04 грн. , понесені ним при зверненні в суд та підтверджені наданими квитанціями (а.с 27, 28).

Outcome: approved