Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

13 червня 2023 року представник позивача АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якого просить: стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 3 614,27 дол. США, судові витрати у розмірі 2 684,00 грн. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 25.01.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" та [PERSON] укладено кредитний договір № 2006/13-2.06/37. Згідно кредитного договору за користування кредитом встановлюються процентна ставка в розмірі 15,00% річних. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в умовах передбачених договором та в межах встановленого кредиту. В свою чергу, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов договору. Зазначає, що відповідно до рішення від 25 січня 2010 року Іллічівського міського суду Одеської області в рахунок погашення заборгованості за договором № 661/ФО3.14/266 від 08 листопада 2008 року у розмірі 172\~993, 05 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку. Вважає, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою, у зв`язку з прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються ч. 2 ст. 625 ЦК України. В результаті не виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка станом на 23 лютого 2022 року становить 3614, 27 дол США, яка складається з: суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 3614, 27 дол. США. Посилається також на договір поруки укладений з [PERSON] та вважає, що у зв`язку з невиконанням Боржником свого обов`язку по сплаті кредиту у нього виникло право задовольнити свої вимоги також і за рахунок Поручителя. На підставі вищевикладеного позивач і звернувся до суду за захистом своїх прав. Від представника відповідачів надійшла письмова заява про стягнення судових витрат, відповідно до якої просить суд в задоволені позовних вимог позивачу відмовити, стягнути з позивача на користь відповідачів понесені судові витрати: на користь [PERSON] у розмірі 605, 60 грн за сплату судового збору про перегляд заочного рішення; а також 15\~000 грн за надання професійної правничої допомоги; на користь [PERSON] витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 15\~000 грн. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. 19 червня 2023 року Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області справу № 509/3214/23 передано до Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області за підсудністю. 17 липня 2023 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження та вона призначена до судового розгляду. 24 жовтня 2023 року Білгород Дністровський міськрайонним судом ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги позивача були задоволені. Не погоджуючись з заочним рішенням, від відповідача надійшла 02 квітня 2024 року заява про перегляд заочного рішення суду. 01 травня 2024 року Ухвалою Білгород Дністровського міськрайонного суду заочне рішення було скасоване та справа призначена до судового розгляду по сутті в порядку спрощеного провадження з викликом, повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просить суд в їх задоволені відмовити, зазначаючи, що з доданих до справи матеріалів не можливо встановити із чого саме виходив позивач при нарахуванні сум до стягнення, додане до справи рішення Іллічівського суду від 25 січня 2010 року ніякого відношення до Кнігницьких не має, воно стосується інших осіб, з позовних вимог не можливо встановити, з якого часу виникла заборгованість, чому не стягувалася, для цього повинно було бути рішення суду про стягнення заборгованості, не зрозумілою є процентна ставка до якої суми, заборгованості у відповідачів не має, не має також рішення суду, що кредитний договір не виконаний, що передбачало б стягнення за ст. 625 ЦК України. Вважає, що позов позивачем не доведений, є безпідставним та просить в його задоволені відмовити у повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом. Вислухавши представника відповідачів, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно 25.01.2006 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" та [PERSON] укладено кредитний договір № 2006/13-2.06/37. (а.с. 9-11) Згідно кредитного договору за користування кредитом встановлюються процентна ставка в розмірі 15,00% річних. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяців проценти нараховуються з розрахунку факт /360. Згідно рішення № 5/2019 АТ "Укрсоцбанк" від 15.10.2019 року, було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" шляхом приєднання до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ "Укрсоцбанк", виникає у Акціонерного товариства "Альфа-Банк" з 15.10.2019 року. Загальними зборами акціонерів 09.03.2010 року було прийнято рішення про зміну типу Акціонерного Товариства на Публічне акціонерне товариство та зміну найменування банку на Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", а з 10 серпня 2018 року ПАТ "Укрсоцбанк" змінило найменування на Акціонерне товариство "Укрсоцбанк". 12.08.2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ "Альфа-Банк" на АТ "Сенс Банк", а також про внесення змін до статуту АТ "Альфа-Банк" шляхом затвердження його редакції. Відповідно до розрахунку 3% ст. 625 ЦК України на суму заборгованості згідно рішення суду, приєднаного до матеріалів справи, нараховано 3\~614, 27 доларів США. До матеріалів справи в якості доказу заборгованості приєднано заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 січня 2010 року, відповідно до якого судом розглядалася справа Акціонерного комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення. Нормативне обґрунтування. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним чином боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ч.1\~ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оцінка аргументів сторін, висновки суду. Згідно з частиною першою\~статті 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. В постанові Верховного Суду від\~23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що\~принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Згідно з частиною першою\~статті 15 ЦК України,\~кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою\~статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам\~(пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18). Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам\~закону\~та є ефективними. На підтвердження позовних вимог позивач, надав до суду: заочне рішення суду від 25 січня 2010 року, яка не стосується відповідачів, розрахунок заборгованості 3% ст. 425 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду, однак Позивач не надав жодних розрахунків нарахування такої заборгованості, що унеможливлює у даній справі встановити період тощо, за які нарахована така заборгованість, та яким чином така сума Позивачем була вирахувана, не додано до справи рішення суду про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] , на яке посилався представник позивача у розрахунку заборгованості, якщо вона в наявності. Відповідно до Постанови від 01 лютого 2023 року, справа № 199/7014/20, провадження № 61-17825св21, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначив наступне: «При цьому, встановивши, що\~на підтвердження наявності в\~\~[PERSON]\~заборгованості за\~кредитним договором № 22039000092815 в сумі 170 425,15 грн банк надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, відсотків та комісії, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду, що, з урахуванням задоволення вищевказаної вимоги зустрічного позову, фактично позбавляє суд можливості навести у рішенні свій розрахунок заборгованості, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення первісного позову в частині стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором. Верховний Суд зауважує, що у справі, яка переглядається, на спростування відповідних висновків місцевого суду АТ «Банк Кредит Дніпро» мало можливість додати до апеляційної скарги\~документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких суд апеляційної інстанції був би спроможний самостійно\~здійснити перерахунок кредитної заборгованості з огляду на недійсність умов спірного договору в частині сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування (зменшити визначений банком обсяг заборгованості на суми погашеної позичальником та простроченої комісії). Проте під час розгляду справи банк не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей\~12,\~81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором № 22039000092815. В оцінці поведінки та способу ведення справ банком\~Верховний Суд враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.» З урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, оцінивши їх належність, достатність, достовірність, прийнявши до уваги правовідносини, що випливають з фактичних обставин справи та норми Закону, що підлягають до його правозастосування, суд приходить до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей\~12,\~81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором, а тому позовні вимоги Акціонерного товариства\~«Сенс Банк»\~до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають. Вирішення питання щодо судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенням позовних вимог, вимоги щодо стягнення з відповідачів суми судового збору на користь позивача у розмірі 2 681, 00 грн також не підлягають задоволенню. Щодо заяви представника відповідача про стягнення судових витрат, суд приходить до наступного. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У в зв`язку з доведеністю витрат [PERSON] по сплаті судового збору за подання заяви про скасування заочного рішення, суд вважає стягнути з АТ «Сенс Банк» вказані витрати на її користь. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказане кореспондується з позицією ВС, викладеною у Постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, від якої вважає за необхідне відступити Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/1964/21, предметом касаційного перегляду була ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначену ухвалу залишив без змін. У зазначеній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Натомість у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним\~законом\~чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Враховуючи наведені вище висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначених висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18. Як вбачається з приєднаних до матеріалів справи представником позивача в якості доказів понесених витрат, надані до матеріалів справи: договори про надання правової допомоги від 29 березня 2024 року, № № 61, 62, відповідно до якого понесені витрати складають: [PERSON] 15\~000 грн; [PERSON] - 15\~000 грн, ордери адвоката. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтям 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума заявлена до відшкодування у розмірі 15 000 грн на користь [PERSON] та\~15000\~грн на\~користь [PERSON] є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих послуг. При цьому суд звертає увагу, що дана справа є справою незначної складності, відкрита у порядку спрощеного позовного провадження, письмовий відзив представником відповідача не надавався, а тому, на думку суду, підготовка у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи. На підставі\~вищевикладеного,\~системного аналізу\~положень чинного\~законодавства України,\~оцінки подані\~сторонами докази,\~з урахуванням\~критерію співмірності\~зі складністю\~справи,\~часом,\~витраченим адвокатом,\~та обсягом\~виконання відповідних\~робіт,\~а також\~відмови у\~задоволені позовних\~вимог позивача,\~суд вважає,\~що з\~позивача підлягає\~стягненню сума\~витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи,\~на професійну\~правничу допомогу\~в розмірі\~5\~000,00\~грн на\~користь [PERSON] та 5000 грн на користь [PERSON] , а отже заява представника відповідача підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial