Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить розірвати договір довічного утримання від 05.07.2023 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пікаловою В.В. та зареєстрованим в реєстрі за №261. Просить застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання від 05 липня 2023 року, визнавши за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] та скасувати обтяження на нерухоме майно - заборону на відчуження квартири. Також позивач просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 05.07.2023 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання, відповідно до умов якого [PERSON] передав, а відповідач отримала у власність квартиру [ADDRESS] . Набувач за договором (пункт 9) зобов`язаний довічно доглядати та утримувати відчужувача, в тому числі - щомісячно оплачувати мобільний телефон відчужувача, забезпечити відчужувача харчуванням, забезпечувати відчужувача необхідним одягом та взуттям, забезпечувати щомісячно відчужувача необхідними миючими та гігієнічними засобами, забезпечити відчужувача відповідним лікуванням, не рідше одного разу на тиждень здійснювати прибирання квартири, сплачувати комунальні та інші платежі щодо квартири відповідно до належних нарахувань, здійснювати догляд за могилою дружини відчужувача. Позивач вказує, що з дати укладення договору до сьогоднішнього дня відповідач у справі та набувач за договором довічного утримання вимог договору не виконує, не доглядає та не утримує відчужувача. Позивач зазначає, що самостійно оплачує мобільний телефон, забезпечує себе харчуванням, одягом та взуттям, миючими та гігієнічними засобами, самостійно прибирає квартиру, зі свого банківського рахунку сплачує всі комунальні платежі щодо квартири. Враховуючи вказана, позивач вважає, що є всі підстави для розірвання договору довічного утримання. Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надаи заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, просили позов задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про день, час та місце розгляду справи, представником останньої подано до суду заяву про визнання позову, вказуючи, що відповідач і раніше не заперечувала розірвати договір довічного утримання у позасудовому порядку за згодою сторін, але позивач не погодився за власний рахунок оплатити нотаріальні послуги. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 10.10.1998 року державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори Бочкарьовою Н.М., за реєстровим №2-5518. 05.07.2023 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання, відповідно до умов якого [PERSON] передав, а відповідач отримала у власність квартиру [ADDRESS] . Набувач за договором (пункт 9) зобов`язаний довічно доглядати та утримувати відчужувача, в тому числі - щомісячно оплачувати мобільний телефон відчужувача, забезпечити відчужувача харчуванням, забезпечувати відчужувача необхідним одягом та взуттям, забезпечувати щомісячно відчужувача необхідними миючими та гігієнічними засобами, забезпечити відчужувача відповідним лікуванням, не рідше одного разу на тиждень здійснювати прибирання квартири, сплачувати комунальні та інші платежі щодо квартири відповідно до належних нарахувань, здійснювати догляд за могилою дружини відчужувача. Пунктом 22 договору передбачено, що у разі розірвання цього договору у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням відповідачем обов`язків за договором, позивач набуває право власності на майно, яке було ним передане і має право вимагати його повернення. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав №338106293 від 05.07.2023 убачається, що власником спірного майна є [PERSON] . Крім того, 05.07.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пікаловою В.В. накладено заборону на нерухоме майно, номер запису про обтяження 50887470. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання виконав належним чином. У свою чергу, відповідач не виконує покладені на неї обов`язки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За приписами ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Аналіз положень вказаної статті свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі. Частиною 1 ст. 746 ЦК України, передбачено, що відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я. Таким чином, договір довічного утримання має певні особливості: майно переходить у власність набувача, однак розпоряджатися таким майном набувач за життя відчужувача не зможе, оскільки при посвідченні договору довічного утримання накладається заборона відчуження майна у встановленому порядку, про що робиться напис на всіх примірниках договору; зобов`язання з довічного утримання мають особистісний характер, оскільки встановлюються щодо конкретно визначеної фізичної особи; цей договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання обов`язків; матеріальне забезпечення (утримання) та послуги з догляду надаються набувачем до моменту смерті відчужувана (довічно) або до моменту розірвання договору довічного утримання. Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Згідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Тлумачення п. 1 ч.1 ст. 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Частиною 1 ст. 756 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Судом встановлено неналежне виконання відповідачем договору довічного утримання, а саме: ненадання грошового та матеріального забезпечення у вигляді оплати комунальних послуг та інших платежів за квартиру, догляду та матеріального забезпечення у вигляді виплати щомісячно грошової допомоги, придбання ліків та продуктів харчування, а також супутні послуги передбачені умовами договору довічного утримання. Відповідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Представником позивач надано суду заяву про визнання позову. Виходячи з вищенаведеного, беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання договору довічного утримання від 05.07.2023 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пікаловою В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №261 підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На думку суду, розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 100 000,00 грн. є завищеним, неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони. У зв`язку з чим суд вважає правильним та доцільним стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial