Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,\~посилаючись на\~те,\~що з 2012 року вона є користувачем житлового будинку в [ADDRESS] . Попередньою власницею була [PERSON] , яка померла [INFO] . Попередній власниці вказаний житловий будинок належав на підставі договору дарування №973, укладеним між [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ), зареєстрованим 01 червня 1989 року за №57. Зазначає, що з 2012 року, тобто вже 11 років вона відкрито, добросовісно володіє та користується будинком по [ADDRESS] , здійснює ремонти, користується присадибною ділянкою, сплачує податки, комунальні послуги, електроенергію. На сьогоднішній день вона продовжує користуватися даним будинком, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років. У зв`язку з наведеним просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований у [ADDRESS] . Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 14 березня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 29 березня 2024 року. 29 березня 2024 року підготовче засідання відкладено на 04 квітня 2024 року у зв`язку з ненадходженням витребуваних документів. 04 квітня 2024 року підготовче засідання відкладено на 24 квітня 2024 року у зв`язку з витребуванням доказів. 24 квітня 2024 року підготовче засідання відкладено на 29 травня 2024 року у зв`язку з витребуванням доказів. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2024 року замінено первісного відповідача Вільшанську селищну раду Голованівського району Кіровоградської області на належного відповідача [PERSON] . Підготовче засідання відкладено на 20 червня 2024 року. 20 червня 2024 року підготовче засідання відкладено на 11 липня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників справи. 11 липня 2024 року підготовче засідання відкладено на 25 липня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення, зокрема, у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з частинами першою, четвертою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності\~за набувальною\~давністю на\~нерухоме майно,\~транспортні засоби,\~цінні папери\~набувається за\~рішенням суду. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Таким чином, правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для нерухомого майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. При зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю. Пунктами 13, 14 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права В судовому засіданні встановлено, що відповідно до довідки комунального підприємства «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №56 від 28 березня 2024 року, право власності на житловий будинок в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Вільшанською державною нотаріальною конторою 09.12.1989 (а.с.24). У відповідності до копії договору дарування від 09 грудня 1989 року, посвідченого нотаріусом Вільшанської державної нотаріальної контори Науменком Ф.С., зареєстрованого у реєстрі за №990, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар належний дарителю жилий будинок з надвірними побудовами, що знаходиться у селі Осички Вільшанського району Кіровоградської області на землі колгоспу «Аврора» (а.с. 41-42). [PERSON] померла [INFO] в с. Осички Вільшанського району Кіровоградської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 03 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вільшанського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.46). Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , державним нотаріусом Вільшанської державної нотаріальної контори Науменком Ф.С. 10 квітня 2012 року заведено спадкову справу №55/2012. Із матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що 08 серпня 2014 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулася [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , доньки [PERSON] (а.с.45). Відповідно до копії погосподарської книги №5 за 2018-2023 роки, номер об`єкта погосподарського обліку 0121-1, [PERSON] значиться головою домогосподарства, розташованого по [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до копії довідки Вільшанської селищної ради від 06 березня 2024 року на №01-21/51/2, в користуванні [PERSON] є житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Згідно з погосподарською книгою вона є користувачем житлового будинку з 2012 року (а.с.10). З огляду на викладене судом встановлено, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави, добросовісність заволодіння майном та факт володіння майном більше десяти років. Разом з цим суд враховує те, що відповідач визнав позов в повному обсязі і визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За вказаних\~обставин справи\~суд дійшов\~переконливого висновку,\~що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог та визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Судові витрати залишити по фактично понесеним позивачем. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved