Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Позивач в особі ТОВ «Діджи Фінанс», що є правонаступникомТОВ «ОТП Факторинг Україна» (ПАТ «ОТП Банк») відповідно до укладеного договору факторингу від 19.01.2023 року № 19012023, у березні 2024 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних від суми простроченої заборгованості. Позов мотивований тим, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19.12.2013 року, яке змінено постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2022 року в частині визначення розміру заборгованості за Кредитним договором № МL- 009/326/2007, визначено, що розмір заборгованості, що підлягає до солідарного стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» становить 137 242,92 швейцарських франків - заборгованості по кредиту; 8 514,95 швейцарських франків - заборгованості по відсоткам, 9 773,40 грн. - пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а також 75,00 грн. - штрафу, яке відповідачами не виконується, а тому відповідно до ст. 626 ЦК України позивачем станом на 19.03.2024 року на суму боргу 137 242,92 швейцарських франків - заборгованості по кредиту нараховано за період з 15.06.2021 року по 15.09.2021 року 3% річних - 44 585 грн. 15 коп., які просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача. В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань за кредитним договором та його умов, з можливим ухваленням заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явивилися, про час та місце розгляду справи повідомлені згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду), смс-повідомленням, яке доставлено завчасно та особисто. Відповідачем [PERSON] в особі його представника [PERSON] , діючого на підставі довіреності від 14.09.2021 року, подано відзив на позов, у якому вимоги позову не визнав, вважаючи його необґрунтованим й просив відмовити у його задовленні. Вказав, що оскільки за період нарахування позивачем 3% річних - 44 585 грн. 15 коп. з 15.06.2021 року по 15.09.2021 року між сторонами не існувало грошогового зобов`язання зі сплати боргу 137 242,92 швейцарських франків, оскільки борг у вказаній сумі стягнутий рішенням суду 15.06.2022 року, така вимога є необгрунтованою й задоволенню не підлягає, й з проведеним позивачем розрахунком боргу не погоджується. За наслідками розгляду справи просить, у разі задоволення позову, зменшити витрати позивача на правову допомогу по 10% від суми стягнутого боргу, й вирішити питання про стягнення з позивача на його користь понесених ним (відповідачем) витрат на правову допомогу в сумі 4 000 грн. 00 коп. Згідно положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за вказаною адресою місця проживання, а відтак за матеріалами справи відповідач вважається належно повідомленим про час розгляду. Інші відповідачі відзив на позов не подали. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін згідно поданої позивачем заяви, за погодженням відповідача [PERSON] 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встанволено, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19.12.2013 року, яке змінено постановою Київського апеляційного суду від 15.06.2022 року в частині розміру заборгованості за Кредитним договором № МL- 009/326/2007, визначено, що розмір заборгованості, що підлягає до солідарного стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користьТОВ «ОТП Факторинг Україна» становить 137 242,92 швейцарських франків - заборгованості по кредиту; 8 514,95 швейцарських франків - заборгованості по відсоткам, 9 773,40 грн. - пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, а також 75,00 грн. - штрафу, яке відповідачами не виконується, а тому відповідно до ст. 626 ЦК України позивачем станом на 19.03.2024 року на суму боргу 137 242,92 швейцарських франків - заборгованості по кредиту нараховано за період з 15.06.2021 року по 15.09.2021 року 3% річних, що складає суму 44 585 грн. 15 коп., які позтвач просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача. Наявність судового рішення про стягенння заборгованості з відповідачів на користь кредитора за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов"язання. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Як встановлено в ході судового розгляду справи відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором, й рішення суду про стягнення заборгованість за кредитним договором не виконують. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частино першою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем станом на 19.03.2024 року на суму боргу 137 242,92 швейцарських франків - заборгованості по кредиту нараховано за період з 15.06.2021 року по 15.09.2021 року 3% річних, що складає 44 585 грн. 15 коп., які підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, й такий розрахунок позивача відповідає вимогам закону, доводи відповідача про неправильність проведеного розрахунку за відсутності поданого іншого розрахунку (контррозрахунку), суд відхиляє, зважаючи на недоведеність. Також суд відхиляє доводи відповідача про необґрунтованість вимоги позову з огляду на положення ч.2 ст. 625 ЦК України, й вважає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, й наявність судового рішення про стягенння заборгованості з відповідачів на користь кредитора за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов"язання. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи позивача, які наведені у позові, відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3 028 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а понесені відповідачем витрати на правову дпомогу в сумі 4 000 грн. 00 коп. покладаються на такого відповідача за правилом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 526, 527, 530, 625, 627, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, з урахуванням Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved