Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

26.04.2024 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, за підсудністю, на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.03.2024 року, направлено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав, яка надійшла до суду 07.05.2024 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з початку 2010 року [PERSON] , [INFO] проживав однією сім`єю разом із [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , як подружжя, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виконували обов`язки подружжя. Від сімейних відносин у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Однак, з 2017 року, [PERSON] та [PERSON] разом, як подружжя не проживають, оскільки між ними почалась втрата взаєморозуміння, часто виникали сварки на ґрунті незначних побутових проблем. Після цього у позивача було втрачено до відповідача почуття любові. Наразі, у сторін відсутні спільний сімейний побут та фактично шлюбні відносини закінчились ще в квітні 2018 року. Після того, як подружжя припинили відносини, син залишився проживати разом із батьком за адресою його помешкання та повністю знаходиться на його утриманні. У зв`язку з тим, що 24.02.22 р. почалося повномасштабне вторгнення росії на територію України, позивачу з дитиною довелося переїхати проживати у м. Дніпро. На даний час, дитина проживає разом з батьком за адресою орендованого помешкання: [ADDRESS] , що підтверджується Актом обстеження умов проживання виданого Службою у справах дітей Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 05.01.24р. Після того, як сторони припинили свої шлюбні стосунки, відповідач почала постійно змінювати своє місце проживання по всій території України, наразі позивачу відомо, що відповідач мешкає в м. Черкасах за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідкою № 7101-5001495839 від 02.05.22р. В 2020 році вона одружилася із [PERSON] та народила дитину, з якими за вказаною адресою і проживає. Відповідач жодної матеріальної допомоги на дитину не надає, будь-якої участі у вихованні дитини не приймає, своїх батьківських обов`язків не виконує. Відповідач проживає окремо від сім`ї з 2018 р. та від того часу вона взагалі більше не бере участі у житті дитини, зокрема: не спілкується з сином, не виходить на зв`язок; ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі; не цікавиться навчанням дитини, його успіхам; не цікавиться станом здоров`я дитини (не знає, які були перенесені хвороби дитиною, які щеплення зроблені та ін.); не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини; не займається підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються тільки позивачем самостійно без участі та підтримки з боку матері дитини. Дитина навіть не сприймає відповідач, як матір, оскільки бачив її останній раз ще маленьким і зовсім її не пам`ятає. Отже, зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, тому позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути із [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, на користь [PERSON] , [INFO] ; всі судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, але завчасно надала суду заяву про визнання позову. Вказала, що вихованням сина не займається та у майбутньому займатися не буде, з дитиною не спілкується, їй не цікава його подальша доля, бо має іншу дитину (а.с.49-50). Представник відповідача [PERSON] , у судовому засіданні пояснив, що [PERSON] дійсно не бажає брати участі у житті сина, визнає позов щодо позбавлення її батьківських праві відносно дитини [PERSON] , [INFO] , про що також долучив відповідну нотаріально посвідчену заяву [PERSON] від 25.01.2024 року (а.с.89). Представник третьої особи-виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Стеценко Л.О. у судовому засіданні пояснила, що при виїзді за місцем проживання дитини, воно є придатним, у письмовому поясненні дитина написала, що із татом йому добре жити. Позовні вимоги позивача підтримала. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд, заслухавши позивача, його представника, представника відповідача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Кріпенської селищної ради міста Антрацита Луганської області, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] , та [PERSON] (а.с.20), яка змінила прізвище на « [PERSON] », у зв`язку із реєстрацією шлюбу 19.06.2020 року (а.с.19). [PERSON] , станом на 24.01.2024 року до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої та непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, відповідно до довідки Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ (а.с.27). Позивач із сином проживають в орендованому на підставі договору від 18.04.2023 року будинку, за адресою: [ADDRESS] (а.с.22), його умови є належним, так як дитина має окрему кімнату, окреме спальне місце та місце для навчання. [PERSON] , 2013 року народження, має все для розвитку та навчання, а також мобільний телефон та комп`ютер (а.с.21). Згідно довідки Лиманського ліцею №4 Управління освіти, молоді та спорту Лиманської міської ради Донецької області, [PERSON] , 2013 року народження, є учнем 5-го класу, навчається у даному ліцеї з 01.09.2023 року, зарекомендував себе як старанний, працелюбний, уважний учень. Має навчальні досягнення достатнього рівня. Батько учня - [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, бере активну участь у житті класу та ліцею. Мати за весь час навчання учня, контакту із педагогічним та адміністративним складом ліцею, не мала, навчанням та досягненнями сина не цікавиться (а.с.26). Позивачем надано суду висновок за протоколом індивідуальної психологічної діагностики [PERSON] , 2013 року народження, за яким дитина має ознаки більшої прихильності до батька. Виявлене насторожено-негативне ставлення до матері, порушена емоційна прихильність до неї. Встановлено, що [PERSON] повністю усвідомлює своє ставлення до обох батьків, чітко його диференціює (а.с. 28-30). У письмовому поясненні [PERSON] , 2013 року народження, він вказав, що проживає разом із батьком [PERSON] , з яким йому добре, вони частко проводять час разом. Свою мати [PERSON] він не пам`ятає, вона з ним не спілкується, не телефонує йому, і де вона знаходиться йому не відомо. Знає, що вона має нову родину (а.с.31). Висновком виконавчого комітету, як органу опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, прийнятного на підставі рішення, зроблено висновок, яким визначено доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено зобов`язання батьків піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. №3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання малолітнього сина [PERSON] , 2013 року народження, з 2018 року, не проявляє до нього любові, належної турботи та уваги, зовсім не спілкується з ним, не підтримує будь-яких відносин, і свідомо від цього відмовляється та не бажає, що засвідчила, окрім письмової заяви по справі, нотаріально складеною заявою. [PERSON] не має заперечень проти позову [PERSON] , визнала його у повному обсязі. Таким чином, викладені обставини мають наслідком позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , 2013 року народження. В зв`язку із чим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї працездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обов`язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне визначити їх розмір у виді 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду з 28.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, з огляду на вищевикладене, а також досліджені, встановлені обставини у справі, які є належним чином обґрунтовані та підтверджені доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Розподіл судових витрат здійснити відповідно ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved