Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі Позивач, МТСБУ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу виплат. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 25.07.2019 року о 21 гол. 00 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участю транспортних засобів, автомобіля «Ореl» (реєстраційний номер Республіки Польща CTR95NP), яким керував [PERSON] та мотоцикла «Honda HRC 600» (не зареєстрований), яким керував [PERSON] (надалі водій), пасажир [PERSON] . Водій [PERSON] в результаті отриманих тілесних ушкоджень під час ДТП помер [INFO] . Вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09.09.2021 року у справі №338/1115/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 статті 286 КК України, який набрав законної сили. У МТСБУ наявна інформація, відповідно до якої встановлено, що на момент ДТП транспортний засіб автомобіль «Оре1» (реєстраційний номер Республіки Польща CTR95NP, не був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. [PERSON] та [PERSON] , які є батьками загиблого [PERSON] , через представника Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Центр автовиплат поліс» в особі директора Шедепінського О.М.. звернулися до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування від 16.09.2019 року, в якій просили виплатити по 25 038,00 гри. моральної ніколи кожному. В подальшому до МТСБУ було подано заяву про долучення документів від 04.09.2022 року., до заяви додано докази витрат в розмірі 49 700,00 гри. на встановлення пам`ятника. Наказом МТСБУ №3/10136 від 20.10.2022 року погоджено сплатили на рахунок представника ТОВ «Юридична компанія «Центр автовиплат поліс» 49 700,00 гри. витрат на встановлення пам`ятника. Здійснення оплати підтверджується платіжною інструкцією №935129 від 21.10.2022 року. Оскільки відповідач у добровільному порядку не відшкодовує МТСБУ вказані понесені витрати, то позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму страхового відшкодування у розмірі 49700 грн. 00 коп., витрати пов`язані зі встановленням пам`ятника. Ухвалою від 09 липня 2024 року позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу виплат, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Моторного (транспортного) страхового бюро України зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Такий учасник справи у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 25.07.2019 року о 21 гол. 00 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі ДТП) за участю транспортних засобів, автомобіля «Ореl» (реєстраційний номер Республіки Польща CTR95NP), яким керував [PERSON] та мотоцикла «Honda HRC 600» (не зареєстрований), яким керував [PERSON] (надалі водій), пасажир [PERSON] . Водій [PERSON] в результаті отриманих тілесних ушкоджень під час ДТП помер [INFO] . Матеріалами справи не містять доказів того, що відповідач на дату дорожньо-транспортної пригоди мав чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів матеріали справи. Як встановлено судом, 04.09.2022 року батьки загиблого [PERSON] водія мотоцикла «Honda HRC 600», скориставшись своїм правом, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальної шкоди за встановлення пам`ятника, завдану відповідачем, звернулися із відповідною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України. Матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу № 3/10136 від 20.10.2022 року, позивач відповідним платіжним дорученнями № 935129 від 21.10.2022 року сплатив на користь [PERSON] та [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 49 700 грн. Оскільки відповідач у досудовому порядку на звернення позивача щодо відшкодування понесених ним виплат не відреагував, такі виплати не компенсував, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як було встановлено судом, вироком Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 09.09.2021 року винною особою в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що призвело до настання дорожньотранспортної пригоди є відповідач по справі [PERSON] . Відтак, в силу вказаних норм матеріального закону, на таку особу покладається обов`язок відшкодувати завдану внаслідок ДТП матеріальну шкоду. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Разом із цим, з матеріалів справи вбачається, а відповідачем не оспорюється те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди такий учасник справи не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а відтак не виконав законодавчо покладений на нього обов`язок. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.27.4. ст.27 Закону «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджуються такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до пункту 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Оскільки відповідач є винним у вчиненні вказаного ДТП, і на момент вчинення якої не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь МТСБУ в порядку регресу відповідних документально підтверджених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування саме у розмірі 49700 грн.. Саме такий розмір страхового відшкодування було сплачено позивачем за платіжним дорученням № 935129 від 21.10.2022 року на рахунок АТ «А-Банк». Зазначення у призначенні платежу у такому платіжному документі «виплата по справі № 63060, згідно наказу № 3/10136 від 20.10.2022 р. дає суду обґрунтовані підстави вважати, що вказана сума була виплачена позивачем саме в порядку відшкодування завданої шкоди батькам загиблого [PERSON] на рахунок страхової компанії, яка діяла від їхнього імені. Так, відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Тобто сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В даному випадку стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, щоб спростовували розрахунок збитків, наданий суду стороною позивача, та підтверджували те, що такі пошкодження не були завдані внаслідок означеної ДТП. Відтак вимоги Позивача про відшкодування в порядку регресу виплат, пов`язаних з регламентною виплатою є доведеними, та такими, що ґрунтуються на вищенаведених нормах чинного законодавства. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зокрема, суд стягує із [PERSON] на користь позивача грошову суму у розмірі 49700 грн., як суму страхового відшкодування. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 3028 грн. 00 коп.. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved