Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

ТзОВ «ФК «Ріальто» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №210819-24787-3 від 19.08.2021 року в розмірі 21060 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що міжТзОВ «ФК «Ріальто» (торгова марка «MONETKA») та [PERSON] укладено договір № 210819-24787-3 від 19.08.2021 року, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 6000 гривень строком на 30 днів шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 4% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Відповідач не повернула своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору. В зв?язку зі зазначеним порушенням зобов`язань заборгованість за договором станом на 29.11.2023 року становить 21 060 гривень, з яких 6000 гривень - заборгованість за кредитом, 3060 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 19.08.2021 року до 18.09.2021 року включно, 12 000 гривень - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 4.0% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 19.09.2021 року до 07.11.2021 року включно відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. У даній справі ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням викликом сторін. Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 14.02.2024 року справу передано для розгляду за територіальною підсудністю до Верховинського районного суду Івано-Франківської області. Ухвалою Верховинського районного суду Івано-Франківської областівід 18.03.2024 року цивільну справу за позовом ТзОВ «ФК «Ріальто» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до свого провадження. Позивач явку представника до суду не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.130, 149), подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення (а.с.132-133). Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляд у справи повідомлена належним чином, зокрема шляхом отримання судових повісток на 30.05.2024 року (а.с.131) та 05.08.2024 року (а.с.148), а також шляхом тричі опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України (а.с.127,134,145). Судові повістки на 17.04.2024 року, 08.05.2024 року, 24.06.2024 року направлені за зареєстрованою адресою проживання відповідача повернулися о суду без вручення їх адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.114-117, 122-124,139-142). Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.6ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Згідно з ч.ч.4,5ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи наведені вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05.08.2024 року, є дата складення повного судового рішення 08.08.2024 року. У ч. 1ст. 280 ЦПК України закріплено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи той факт, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дачу, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив причин неявки, відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи вищевказане, вивчивши матеріали даної справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 19.08.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» та [PERSON] укладено кредитний договір №210819-24787-3 шляхом його підписання відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором № 847042, номер мобільного телефону - [NUMBER] (а. с.20-22). Відповідно до вказаного кредитного договору (п. 1.1) товариство надало позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 6 000 гривень не на споживчі цілі на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3 цього договору. Згідно зі п. 1.3 договору строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими в кредит не може становити менше трьох календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором. У п 1.4 договору визначено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто», які розміщені на сайті monetka.ua. Як передбачено п. 1.6 цього договору товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб 473121хххххх5405 , що належить позичальнику. У п. 2.4 договору визначено, що позичальник зобов`язаний, зокрема, у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування, а також у випадку подальшої зміни терміну платежу (оформлення продовження) сплачувати товариству проценти за користування кредитом у розмірі 1,7% в день від суми кредиту, починаючи з першого дня продовження на період строку її дії. У п. 3.3 договору передбачено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3 договору (з урахуванням пролонгації дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 4% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3 договору (річна процентна ставка становить 1460 %), яка нараховується відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Згідно з витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи https://monetka.ua, для укладення електронного кредитного договору 210819-24787-3 від 19.08. 2021 року сторони вчинили такі дії 19.08.2021 року, а саме: 09.46.48 год. введення позичальником даних по заяві, автоматична перевірка по заяві, перевірка позичальника за даними БКІ, скорингова оцінка позичальника; 10.39.24 годин створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника, позичальнику відправлено СМС повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; 10.39.41 год. позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); 10.39.41 год. друкована форма укладеного кредитного договору надіслана позичальнику в особистий кабінет позичальника для завантаження, 10.39.49 год. кредитні кошти перераховані на картку позичальника (а. с. 26). Відповідно до довідки ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» № 86361 від 10.10.2023 року (а. с. 29) СМС-повідомлення від альфа-імені «MONETKA» з текстом «Для підтвердження згоди з умовами договору введіть 847042» доставлено на номер [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 19.08.2021 року о 10.39.24 год. Згідно з платіжниим дорученням товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» 19.08.2021 року здійснило перерахування коштів у сумі 6000 гривень за кредитним договором 210819-24787-3 від 19.08.2021року на умовах фінансового кредиту на картку [NUMBER] (а. с.24). Із витребуваної судом інформації стосовно рахунків [PERSON] вбачається, що номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 19.07.2011 року до 24.08.2021 року та знаходиться в анкетних даних [PERSON] , - [NUMBER] . З виписки з рахунку АТ «Приватбанк» вбачається, що на рахунок [PERSON] 19.08.2021 року надійшли кошти в розмірі 6 000 гривень. (а. с. 112). Із розрахунку заборгованості [PERSON] за договором №210819-24787-3 від 19.08.2021 року (а.с. 25) вбачається, що станом на 29.11.2023 року загальна сума заборгованості становить 21060 гривень, з яких 6 000 гривень- прострочена заборгованість за сумою кредиту, 3060 гривень- прострочена заборгованість по несплаченим процентам, 12 000 гривень- заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами згідно п.3.3 договору. За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У справі № 561/77/19 від 16 грудня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) В абзаці 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 127/33824/19 від 07 жовтня 2020 року. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). У ч.2 ст.625 ЦК закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу, що сторонами в п. 3.3 вищевказаного кредитного договору встановлено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п. 1.3 договору (з урахуванням пролонгації дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 4% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3 договору (річна процентна ставка становить 1460 %), яка нараховується відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. На підставі п.33. цього договору позивачем правомірно нараховано відповідачу за період з 19.09.2021 року до 07.11.2021 року 12 000 гривень, як заборгованість за нарахованими процентами на підставі ст.625 ЦК України. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення в поному обсязі. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно дост. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 та п.1.ч.2 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, оскільки позов підлягає до задоволення, то з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сума сплаченого нею судового збору при зверненні до суду в розмірі 2 684 гривень. Крім того, згідно з ч. 1ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь також витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 гривень. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем разом із позовною заявою було надано договір № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, укладений між ТОВ «ФК «Ріальто» та [PERSON] , який згідно зі свідоцтвом № [NUMBER] від 23.10.2018 року має право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.62-65); довіреність від 15.03.2023 року, якою ТОВ «ФК «Ріальто» уповноважило адвоката Руденка К.В. представляти його інтереси в судах України з усіма правами, які надані позивачу, відповідачу, третій особі та потерпілому (а.с. 66-67); акт приймання-передачі наданих послуг № 168 від 06.10.2023 (а.с. 68-69); платіжне доручення № 846 від 09.10.2023 року про оплату за надання юридичних послуг (а.с. 70). Розділом 3 договору № 02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022 визначено вартість послуг та порядок їх розрахунків, зокрема вартість складання позовної заяви про стягнення заборгованості з боржника становить 8 000 грн, складання та надсилання адвокатського запиту - 1 000 грн., складання заяв, клопотань - 1000 грн. Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг № 168 від 06.10.2023 [PERSON] відповідно до умов укладеного договору здійснено підготовку позовних заяв про стягнення заборгованості та клопотань про витребування доказів, що подаються разом з позовними заявами, щодо 10 боржників, в тому числі і щодо [PERSON] за договором №210819-24787-3 від 19.08. 2021 року, по якій вартість наданих послуг становить 9 000 грн. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства, передбаченої п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Даючи оцінку зазначеним доказам, врахувавши характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Outcome: approved