Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , визначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Службу у справах дітей Московського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зняти їх з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позову вказав, що він з відповідачем [PERSON] перебували у шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] . Позивач вказує, що 02.07.2013 року він продав квартиру у м. Вишгороді Київської області для придбання іншого житла у м. Харкові, а саме квартири [ADDRESS] та на решту грошових коштів зробив ремонт у купленій квартирі. Пізніше у вказаній квартирі зареєстрував сина [PERSON] . [PERSON] зазначає, що з відповідачкою у кв. [ADDRESS] вони проживали до лютого 2017 року. [PERSON] та [PERSON] з 2018 року проживають за адресою [ADDRESS] з матір`ю відповідачки. У квартирі [ADDRESS] вони не мають особистих речей, вказаною квартирою не користуються, добровільно знятись з реєстрації за вказаною адресою відмовляються. Позивач стверджує, що відповідачі не здійснюють плату за комунальні послуги за адресою [ADDRESS] , через що існує заборгованість. Позивач зазначає, що реєстрація відповідачів у належній йому на праві власності квартирі перешкоджає йому користуватись і вільно розпоряджатись належним йому майном, в тому числі завдає суттєвих збитків при оплаті комунальних послуг на утримання житла, що призводить до порушення його прав, тому змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, які 25 листопада 2020 року позивачем усунуто. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24 травня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 14 вересня 2021 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому просила відмовити у задоволенні позову. Відповідач вказує, що квартира [ADDRESS] була придбана під час перебування її з позивачем у шлюбі. Відповідач вважає, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тому зняття її з реєстрації в квартирі, яка в частині належить їй, є не законним. Відповідач вказує, що у вказаній квартирі мешкала з сином до грудня 2018 року. З кінця 2017 року початку 2018 року почалося психологічне насилля відносно неї та дитини , погрози в їхній бік , що змусило їх покинути житлову площу. Відповідачка зазначає, що вона разом із сином змушені були переїхати до її матері за адресою [ADDRESS] . Однак за вказаною адресою не мають можливості зареєструватись, оскільки квартира оформлена на батька, з яким мати розірвала шлюб. Відповідачка вказує, що квартиру [ADDRESS] разом з сином вони покинули не з власної волі, а у зв`язку з психологічним насильством. [PERSON] стверджує, що до часу виїзду із спірної квартири вона постійно сплачувала комунальні послуги . Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Згідно акту передачі справ від 30 серпня 2022 року вище вказану справу передано з Московського районного суду м. Харкова до Октябрського районного суду м.Полтави , яка зареєстрована Октябрським районним судом м. Полтави 20 квітня 2023 року за Вх № 25839. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2023 року [PERSON] визначено головуючим по справі . Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження, призначено судове засідання з розгляду справи по суті. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2023 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовну заяву підтримали з наведених у ній підстав. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] належним чином повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи , шляхом направлення судових повісток про виклик до суду, рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу , яку відповідачка вказала у відзиві на позовну заяву. Судові повістки повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.207-210, 229-232, 249-252 ) та «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 156-157,161-162, 175). Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Московського району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Макарійчук А.В. до суду надійшла заява, у якій просила проводити розгляд справи без її участі. Просила врахувати, що на сьогодні [PERSON] є повнолітньою особою (а.с.214). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради, належним чином повідомлявся про дату, місце та час розгляду справи, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду (а.с.174) та шляхом доставки до електронного кабінету в системі «Електронний суд» (а.с.228, 248), в судове засідання свого представника не направили, про причину його неявки суд не повідомлено. Згідно\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст.\~223,\~280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] , що слідує з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 18789232 від 11.03.2014 р. (а.с.12). З копії технічного паспорта виданого 03 лютого 2014 року на квартиру [ADDRESS] вбачається, що останній виданий на ім`я [PERSON] (а.с.13-14). З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.15). З копії платівок на сплату комунальних послуг за адресою [ADDRESS] вбачається, що особові рахунки відкрито на [PERSON] (а.с.19-22), з копій квитанцій про оплату комунальних послуг вбачається, що за вказані послуги сплачував [PERSON] (а.с.19-22). З копії акту складеного 21.10.2020 р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] з жовтня 2018 по червень 2020 в квартирі [ADDRESS] не проживає. При виїзді з квартири забрала всі речі та техніку (а.с.23). З копії рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2017 року (справа № 643/3207/17) вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.01.2002 у міському відділі реєстрації актів громадянського стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 18 розірвано (а.с,81) . Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28 липня 2023 року (справа № 643/3436/19) визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 07.09.2023 р.(а.с.235-239). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 28 липня 2023 року (справа № 643/3436/19) зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності залишено без розгляду (а.с.191-192). Згідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст.317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 16.11.2016 по справі № 6-709цс16 згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлення порядку надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг регулюються\~Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні". За приписами ч. 2 ст.4 цього Закону\~порядок декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання, скасування декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), форми декларацій (заяв), що подаються для декларування місця проживання, реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого та зареєстрованого місця проживання (перебування), а також порядок ведення реєстру територіальної громади, надання та передачі інформації з та до такого реєстру визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 року №265\~затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування). Цей Порядок визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів. Пунктом 50 Постанови КМУ № 265 від 07.02.2022 року встановлено , що зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: 1) заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5; 2) рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). Встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживають більше року, власних речей не зберігають, участі в утриманні квартири не приймають, що підтверджено зібраними по справі доказами та про своє не проживання за вказаною адресою відповідач [PERSON] зазначала у відзиві. Твердження [PERSON] про те, що вона з сином покинули квартиру [ADDRESS] не з своєї волі, а через психолочіне насильство з боку позивача не підтверджено жодними доказами. Враховуючи, що рішенням суду, яке набрало законної сили, квартиру [ADDRESS] визнано особистою приватною власністю [PERSON] , він має право на усунення порушень свого права власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При визнанні судом осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття таких осіб з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла. Отже, під час ухвалення рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, не існує необхідності ще й вирішувати вимогу про зняття з реєстрації, а тому позовна вимога про зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] не підлягає задоволенню.

Outcome: partial