Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У квітні 2024 року позивач [PERSON] , через представника [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування в розмірі 112346,10 грн, моральну шкоду в сумі 5000,00 грн та судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 25 листопада 2023 року о 15 год [PERSON] у м. Києві по вул. Електротехнічній, 25, керуючи автомобілем BMW, д.н.з. [NUMBER] не враховувала дорожню обстановку скоїла зіткнення з автомобілем RENO MEGANE, д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу на праві власності, автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року, справа № 754/17642/23, [PERSON] визнано винною у вчиненні ДТП. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобілем BMW, д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована в АТ «СК «АРКС», яке виплатил позивачу страхове відшкодування 160000 грн, що становить ліміт відповідальності страховика. Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди заподіяної власнику колісного транспортного засобу від 06 грудня 2023 року № 2157, матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу RENO MEGANE, д.н.з. [NUMBER] складає 392 008,75 грн. Ринкова вартість пошкодженого колісного транспортного засобу складає 119 644,65 грн. відповідно до звіту від 29 лютого 2024 року № 2157-01. Позивач просить стягнути різницю між фактичним матеріальним збитком 392008,75 грн, виплаченим розміром страхового відшкодування 160000 грн, та ринковою вартістю пошкодженого автомобіля - 119644,65 грн., тобто 112344,10 грн. Також позивач посилається, що пошкодженням майна йому завдано моральні страждання розмір яких оцінює 5000 грн. Також просить суд стягнути витрати за проведення експертного дослідження 7500 грн, суму сплаченого судового збору та витрати на правничу допомогу. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 22 квітня 2024 року справу передано судді Шролик І.С. Ухвалою судді 07 травня 2024 року відкрито спрощене провадження та справу призначено до судового розгляду на 30 травня 2024 року. Через неявку сторін, їх представників розгляд справи двічі відкладено на 26 червня 2024 року та 31 липня 2024 року. Представник позивача в судове засідання 31 липня 2024 року не з`явився подав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, не заперечував проти заочного розгляду. Правом надання відзиву, в порядку передбаченому положенням ст.178,191 ЦПК України відповідачі не скористалися. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не скористалась правом безпосередньої участі, в судове засідання не з`явилась. Судова кореспонденція надсилалась тричі на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача: [ADDRESS] , проте повернута без вручення із позначкою "за закінченням терміну зберігання". За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності належно сповіщеного відповідача. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд, заслухавши позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого 29 грудня 2021 року [PERSON] є власником транспортного засобу RENO MEGANE, д.н.з. [NUMBER] . Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2023 року, справа № 754/17642/23, [PERSON] визнано винною у вчиненнідорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25 листопада 2023 року о 15.02 год у м. Києві по вул. Електротехнічній, 25на регульованому перехресті з автостоянки ринку «Троєщина»за участю автомобіля BMW, д.н.з. [NUMBER] , яким керувала відповідач. Під час ДТП завдано механічні пошкодження автомобілю RENO MEGANE, д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди забезпечено у АТ "СК "АРКС", на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів номер 213844254. За зверненням [PERSON] 05 лютого 2024 року АТ "СК "АРКС" здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 160 000 грн. в межах ліміту відповідальності. Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди заподіяної власнику колісного транспортного засобу від 06 грудня 2023 року № 2157, матеріальний збиток завданий власнику транспортного засобу RENO MEGANE, д.н.з. [NUMBER] складає 392008,75 грн., що становить його ринкову вартість, оскільки вартість ремонту перевищує його ринкову вартість. Згідно зі звіту від 29 лютого 2024 року № 2157-01, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу RENO MEGANE, д.н.з. [NUMBER] складає 119644, 65 грн. Спір між сторонами виник з приводу стягнення з винуватця ДТП [PERSON] різниці між розміром завданих збитків та сумою виплаченого страхового відшкодування за відрахуванням залишкової вартості пошкодженого автомобіля й моральної шкоди спричиненої пошкодженням майна. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Слід також зазначити, що якщо потерпілий звернувся до страховика, при цьому, страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно зі звітом вартості (розміру) майнової шкоди заподіяної власнику колісного транспортного засобу, матеріальний збиток завданий [PERSON] , як власнику транспортного засобу RENO MEGANE, д.н.з. [NUMBER] складає 392008,75 грн., що становить ринкову вартість автомобіля на час ДТП, оскільки вартість відновлюваного ремонту становить 442972,64 грн., що перевищує його ринкову вартість. За звітом від 29 лютого 2024 року № 2157-01, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу RENO MEGANE, д.н.з. [NUMBER] складає 119644,65 грн. З огляду на те, що розмір виплаченого страхового відшкодування, 160000 грн, в розмірі ліміту відповідальності страховика, не забезпечує компенсацію збитків завданих потерпілому, приходжу до переконання, що вимоги [PERSON] до [PERSON] , як винуватця ДТП в частині стягнення завданих збитків є обґрунтованими. З відповідача [PERSON] , як винуватця ДТП на користь [PERSON] , як потерпілого слід стягнути майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 117364,10 грн., що перевищує розмір виплаченого страхового відшкодування 160000 грн, зменшеного на розмір ринкової вартості пошкодженого автомобіля -119644,65 грн. Щодо стягнення компенсації моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , як винної у ДТП особи, виходить з меж пред`явлених позовних вимог, враховує переживання, які зазнав позивач [PERSON] ставши учасником ДТП, перенесений емоційний стрес, переживання, викликані пошкодженням належного транспортного засобу, необхідністю його відновлення, змінами в звичному життєвому ритмі, спричиненими відсутністю автомобіля, як засобу пересування, приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на корить [PERSON] компенсації моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Визначений розмір є достатнім, співмірним із завданою шкодою та не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача та не поставить у вкрай тяжкий матеріальний стан відповідача. Щодо розподілу судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги те, що понесені позивачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та доведеним. З урахуванням ціни позову, та розміру задоволених позовних вимог згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн. Також, позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати за проведення експертних досліджень в загальному розмірі 7500 грн, витрати яких доводиться документально (а.с.38,49). Як вбачається з положень п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги 06 лютого 2024 року №06/02-2024 укладений між [PERSON] та АО «РО Лекс»; розрахунок наданих послуг за договором від 22 квітня 2024 року за договором про надання правової допомоги від 06 лютого 2024 року №06/02-2024 згідно якого вартість наданих послуг становить 30660 грн; додаткову угоду до договору за умовами п.2 якої, гонорар (винагороду) передбачені п.1.1-1.3 клієнт сплачує не пізніше п`яти днів з дня набрання законної сили рішення суду. З дослідженого судом розрахунку наданих послуг за Договором, в обсяг наданих послуг, окрім іншого, враховано: ознайомлення з матеріалами справи - 2 год, вартістю 3600 грн, підготовка відповіді на відзив - 2 год, вартістю 3600 грн; участь в судових засіданнях -1 засідання, вартістю 2500 грн, витрати на поштову кореспонденцію - 160 грн. Однак, даний обсяг послуг виконавцем не було здійснено, як встановлено з матеріалів справи представник позивача не ознайомлювався з матеріалами справи, відповіді на відзив не подавав та участі в судових засіданнях не приймав. Згідно квитанції про поштову відправку кореспонденції сплачено 60,00 грн. На підставі викладеного, суд приходить до переконання про часткове стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, яку він в майбутньому має сплатити на підставі умов укладеного договору в сумі 10060 грн. в межах наданих послуг. На підставі викладеного,

Outcome: approved