Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

На розгляд Верховинського районного суду 27.12.2023 року за підсудністю на підставі ухвали Кагарлицького районного суду Київської області від 29.11.2023 року поступила цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Кагарлицької міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав відносно двох малолітніх дітей. Позивач свої вимоги мотивує тим,що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 19.06.2018 року №368/83/18. Від спільного проживання сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони не проживають разом, спільні діти проживають з позивачем та перебувають на її повному утриманні, в зв`язку з чим рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей. Однак відповідачем аліменти не сплачують внаслідок чого заборгованість зі сплати аліментів становить 74 616 гривень. Крім того, батько протягом шести років не цікавиться життям дітей, не приймає участі в їх житті, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться їх навчанням та не приймає участі у їх вихованні. Дочка [PERSON] має проблеми зі здоров`ям та є інвалідом з дитинства, однак відповідач не надає ніякої допомоги та не цікавиться її здоров`ям. При цьому позивач самостійно докладає усіх зусиль для забезпечення дітей усім необхідним, їхнього належного навчання, розвитку, дозвілля, забезпечує належні побутові умови. Батько повністю ухиляється від будь-якої участі у житті дітей та протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки. Усі батьківські обов`язки позивач виконує одноособово. Ухвалою суду від 18.01.2024 року відкрито провадження в справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.03.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні просив суд задоволити позов, оскільки діти не пам`ятають та не знають батька, а відповідач не несе жодного обов`язку щодо їх утримання та виховання, не сплачує аліменти внаслідок чого має заборгованість яка станом на 18.07.2024 року складає 94 119,50 гривень. Також відповідач з 02.07.2019 року переховується від органів досудового розслідування, оскільки підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в зв`язку з чим його оголошено в розшук. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влдаи України, відзиву не подав, причини неявки не повідомлений. Судова повістка на 19.02.2024 року, копія ухвали від 18.01.2024 року, копія позовної заяви з додатками, які направлялися за зареєстрованим місцем проживання, повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.72 - 75). Судова повістка на 18.03.2024 року, копія ухвали від 18.01.2024 року, копія позовної заяви з додатками, які направлялися за зареєстрованим місцем проживання, повернулися до суду з відміткою «за вказаною адресою не проживає» (а.с.89 - 92). Із інформації з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.98) вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На витребувану судом інформацію [INFO] листом від 22.03.2024 року вх. №1219/24 (а.с. 105) повідомив, що [PERSON] перебуває на загальному військовому обліку, повісток для прибуття не отримував, самостійно до [INFO] не прибував. Судові повістки на 23.05.2024 року, 11.06.2024 року, 01.07.2024 року, 09.08.2024 року повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 122-124, 145-147, 151-153, 169-171). Судом також вжито заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, оскільки він не проживає за зареєстрованим місцем проживання, а фактичне місце проживання (перебування) його не відомо, а саме викликано до суду 18.03.2024 року, 11.04.2024 року, 23.05.2024 року, 11.06.2024 року, 01.07.2024 року, 09.08.2024 року через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.93, 112, 125, 142, 156, 179). Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, - виконавчий комітет Кагарлицької міської ради як орган опіки та піклування явку представника до суду не забезпечила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від її представника до суду поступили клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с.71,104,121, 130, 150,163). Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суддя заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до такого висновку. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я , дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у ч. 8 ст. 7 СК України та у ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. У ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється назасадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей визначається Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). У відповідності до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до ст.ст.150-152,154,155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 СК України). Згідно зі ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного. життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" ). Судом встановлено, що рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 06.03.2018 року (а.с. 15 - 18) задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця з 16.02.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Також відповідно до рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 19.06.2018 року (а.с. 19 - 25), шлюб зареєстрований 07.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, про що складено актовий запис №119, між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Діти сторін [PERSON] ,2010 року народження, та [PERSON] , 2015 року народження, навчаються у комунальному закладі Кагарлицької міської ради «Кагарлицький ліцей №4» та за час навчання батько не відвідував школу, не цікавився навчанням дітей, не брав участі у їх вихованні; дітей приводила до школи та забирала зі школи мама, яка постійно контролює як діти навчаються і поводяться, що стверджується довідкою Комунального закладу Кагарлицької міської ради «Кагарлицький ліцей №4» від 14.04.2023 року №69 та характеристикою цього навчального закладу (а.с. 26, 27-28, 29). Крім того, з довідки комунального закладу Кагарлицької міської ради «Кагарлицький центр дитячої та юнацької творчості» від 23.12.2021 року №234 (а.с.30) вбачається, що [PERSON] , 2015 року народження, навчається з 2020 року в студії комплексного розвитку дошкільнят «Малючок» комунального закладу Кагарлицької міської ради «Кагарлицький центр дитячої та юнацької творчості»; за час навчання батько не відвідував заклад, навчанням доньки не цікавився, не брав участі у вихованні; на навчання приводила і забирала мама. Із акта обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32) вбачається, що за цією адресою проживають: мати [PERSON] , чоловік матері - [PERSON] , син - [PERSON] , донька - [PERSON] , житло розміщене на другому поверсі двоповерхового будинку та складається з п`яти кімнат; умови проживання задовільні; будинок цегляний має електропостачання, водопостачання та водовідведення, газове опалення, газопостачання; в кімнатах дотримано санітарно-гігієнічні норми; діти проживають в одній кімнаті, мають окремі спальні місця; об лаштоване місце для навчання; діти забезпечені всім необхідним; стосунки в сім`ї дружні, доброзичливі, відверті та щирі. Відповідно до письмового висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради від 28.09.2023 року №902-51 (а.с.35 - 36), діючи в інтересах дітей та зважаючи на самоусунення батька від виконання батьківських обов`язків, виконавчий комітет Кагарлицької міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Із розрахунку заборгованості ВДВС у Верховинському районі Івано-Франківської області зі сплати аліментів боржником [PERSON] (а.с.176-177) вбачається, що станом на 18.07.2024 року сукупний розмір заборгованості складає 94 119,50 гривень. Судом також всановлено, що відповідач з 02.07.2019 року переховується від органів досудового розслідування, оскільки підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в зв`язку з чим його оголошено в розшук (а.с.132-134). Згідно з вимогами ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як передбачено ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не висвітлила бажання щодо її батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудження за вчинення кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 16 постанови N 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Таке втручання здійснюється для захисту емоційного здоров`я та моралі неповнолітніх дітей, тобто відповідає цілям, зазначеним у п. 2 ст. 8 Конвенції. Як зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в данному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього нагально потребують інтереси дітей, батько яких не виявляє про них піклування. Поведінка батька відносно своїх дітей дає підстави для обґрунтованих сумнівів у його спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про ризик неналежного виховання дітей. Враховуючи, свідоме нехтування відповідачем обов`язком щодо виховання своїх дітей, що підтверджується матеріалами справи, у тому числі розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, а також те, що його дочка є особою з інвалідністю (а.с.37) та потребує підвищеної уваги, догляду, піклування, турботи, однак не отримує такого з боку батька, враховуючи думку органу опіки та піклування, який вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав, то суд прийшов до висновку про задоволення позову. Суд враховує, що з точки зору закону позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. З врахуванням усіх встановлених обставин справи суд констатує, що рішення про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей відповідатиме найкращим їх інтересам, якими є забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При цьому враховується, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір у сумі 2147,20 гривень, то, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума.

Outcome: approved