Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» 26.02.2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому вказує, що відповідно до укладеного договору №ZPXRRX02810381 від 03.05.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 1712,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що всупереч умовам договору зобов`язання позичальником щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконуються, у зв`язку з чим станом на 12.02.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 12532,38 грн., просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором, яка складається 841,34 грн. заборгованість за кредитом, 5021,77 грн. заборгованість за процентами, 125,82 грн. заборгованість по комісії, 7509,50 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання та судові витрати. 12.04.2016 року по справі ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором №ZPXRRX02810381 від 03.05.2007 року у розмірі 12532,38 грн., судовий збір в сумі 1378,00 грн. 26.02.2024 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, яку було задоволено та ухвалою від 15.03.2024 року заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 01.05.2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про застосування строків позовної давності. В обґрунтування клопотання представник [PERSON] вказала, що банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 1712, 40 грн. строком з 03.05.2007 року по 02.11.2007 року. Період сплати з 1 по 5 число кожного місяця у розмірі 337, 56 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредит, відсотків, винагороди, інших витрат згідно з Умовами заяви та кредитного договору згідно п.3.2.2 договору про надання споживчого кредиту фізичним особам. У 2009 році Шевченківським районний судом м. Запоріжжя по справі N?2н-408/69 від 23.04.2009 року, було стягнуто з [PERSON] заборгованості за кредитом у розмірі 2039, 05 грн. Проте, незважаючи на це, Банк, згідно наданого розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах судової справи, продовжує нараховувати заборгованість, починаючи з 27.10.2010 року, незважаючи на те, що по кредитному договору вже була стягнута саму заборгованості з відповідача судовим наказом Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Крім того, слід зазначити, що в позовному проваджені про стягнення боргу за кредитним договором Банківська установа звертається до суду 26.02.2016 року, після спливу п?ятирічного терміну, який прописаний в кредитному договорі, оскільки якщо рахувати від дати нарахування 27.10.2010 року (згідно надано розрахунку) термін позовної давності сплинув 27.10.2015 року, а в суд банк звертається 26.02.2016 року. Таким чином, на думку представника відповідача термін позовної давності заново почав відліковуватись згідно приписів ч. 2 та ч. 3 ст.264 ЦК України з 27.10.2010 року, а тому подача банком позову до суду 26.02.2016 року, була поза межами установленого законом строку позовної давності та у зв?язку із неналежним виконанням умов договору банк мав право звернутися до суду з позовом до 27.10.2015 року, однак позовну заяву подав 26.02.2016 року, про що свідчить штемпель на позовній заяві Сторони у судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №ZPXRRX02810381 від 03.05.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 1712,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредит надано на строк 6 місяців з 03.05.2007 року по 02.11.2007 року. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати за який приймається період з 1 по 5 число кожного місяця. Позичальник повинен надати банку грошові кошти у сумі 337,56 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди та комісії та інших витрат згідно Умов. 23.04.2009 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБапнк» заборгованість по кредитному договору №ZPXRRX02810381 від 03.05.2007 у сумі 2039,05 грн. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК). За ст.526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч.3 ст.267 ЦК, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом стст.256, 267 ЦК, суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ст.61 Конституції ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З матеріалі справи вбачається, що заборгованість у повному обсязі за тим самим кредитним договором вже стягнута, а тому повторне стягнення кредиту, всупереч положенням ст.61 Конституції, призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов`язання, а тому в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими, у зв`язку із чим до них не може бути застосована позовна давність. З розрахунку наданого банком вбачається, що заборгованість розраховано за період з 03.05.2007 року по 05.11.2007 року, в межах строку дії договору. Після стягнення банком заборгованості за кредитним договором, а саме 23.04.2009 року у розмірі 2039,05 грн. банк, починаючи з 31.08.2009 року по 12.02.2016 року нараховує проценти по кредиту, пеню та комісію (а.с.7) Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пеню та комісію за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів та пені після 02.11.2007 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18. У ст.1050 ЦК передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у цій справі кредитор мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими. За таких обставин, оскільки у позивача було відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, проценти та пеню, нараховані в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених ст.625 ЦК, банк не заявляв, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за його безпідставністю. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed