Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~У липні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 03 липня 2022 року вони з відповідачкою [PERSON] зареєстрували шлюб в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 1859. Від даного шлюбу дітей не мають. Спочатку сімейне життя складалось добре, проте в подальшому сімейні стосунки погіршились. За час спільного проживання вони часто не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали часті сварки. Сімейні справи більше не обговорюють, шлюбні відносини між ними носять формальний характер. Крім того, у них різні погляди на життя та побут, вони переконались, що є зовсім різними людьми. Подальше спільне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливими, тому просить шлюбу розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, подали письмову заяву, якій просять розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 02 липня 2022 року сторони зареєстрували шлюб в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 1859. Від даного шлюбу дітей не мають. За час спільного проживання вони часто не знаходили порозуміння у відносинах, з приводу чого виникали часті сварки. Сімейні справи більше не обговорюють, шлюбні відносини між ними носять формальний характер. Крім того, у них різні погляди на життя та побут, вони переконались, що є зовсім різними людьми. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved