Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Позивач у лютому 2021 р. звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просив звернути стягнення на майно відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що одержано в спадок, на користь АБ «Укргазбанк» у розмірі 116308,47 доларів США та 2882554,69 грн у рахунок погашення боргу спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Заявлений позов обґрунтовував тим, що 05.09.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, та позичальником [PERSON] укладено кредитний договір № 22-ІФ/08-47, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50000 доларів США на строк до 04.09.2028 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,4 % річних. Сторони договору погодили збільшену процентну ставку в 15,4 % річних на прострочену заборгованість та сплату пені в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості. 05.09.2008 між банком та [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення зобов`язань за кредитним договором. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05.09.2008 між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В., згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку банку таке нерухоме майно: домоволодіння [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку з кадастровим номером 2625880901:02:035:0024 площею 0,1845 га, яка розташована на [ADDRESS] . [INFO] позичальник [PERSON] помер. Станом на день його смерті заборгованість за кредитним договором становить 116308,47 доларів США, що складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 48530,45 доларів США та простроченої заборгованості по процентах у розмірі 67778,02 доларів США, та 2882554,69 грн пені, з яких 1302443,47 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності та 1580111,22 грн пені за несвоєчасне погашення процентів в межах строку позовної давності. Згідно вимог ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У поданому до суду відзиві від 19.05.2021 представник відповідачки [PERSON] - адвокат Чекайло В. М. позов не визнав, посилаючись на незгоду відповідачки із заявленою банком сумою заборгованості за кредитним договором від 05.09.2008, оскільки банк безпідставно нарахував заборгованість по відсотках та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Посилався на те, що у зв`язку з невиконанням позичальником [PERSON] умов кредитного договору банк у лютому 2013 р. звернувся до суду з позовом до позичальника і поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, що складається з 48530,45 доларів США за тілом кредиту, 25745,45 доларів США за відсотками та 238706,15 грн пені. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.03.2014 скасовано рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.02.2014 та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з відповідачів у солідарному порядку 48530,45 доларів США простроченої заборгованості за тілом кредиту, що еквівалентно 387903,89 грн, 20426,52 доларів США заборгованості по відсотках, що еквівалентно 163207,89 грн, 1000 грн пені, нарахованих на 07 лютого 2013 р. на виконання умов кредитного договору від 05.09.2008; усього стягнуто 552111 грн заборгованості за кредитним договором. На виконання цього судового рішення суд видав виконавчі листи, які зараз перебувають на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В. В. Оскільки банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, його право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі пеню припинилося, що відповідає правовим висновкам Великої палати Верховного Суду (постанова від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц). Тому відповідачка як поручитель визнає борг перед банком, який стягнуто вказаним судовим рішенням від 27.03.2014. Згідно положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Однак, відповідачка не відмовлялася від одноразової виплати, такої вимоги банку вона не отримувала. Тому відсутні підстави для прийняття судом рішення про звернення стягнення на успадковане спадкоємцями майно. При цьому банк не зазначив ні майно, на яке слід звернути стягнення, ні його вартість, що є обов`язковою умовою. Крім того, просив звернути увагу на те, що нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці позивача, а саме: домоволодіння [ADDRESS] та присадибна земельна ділянка з кадастровим номером 2625880901:02:035:0024 площею 0,1845 га, яка розташована на [ADDRESS] , - є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] . У поданому до суду відзиві від 24.05.2021 відповідачка [PERSON] позов не визнала, посилаючись на те, що після смерті батька [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з частини домоволодіння [ADDRESS] та частини присадибної земельної ділянки. Якщо суд прийде до висновку, що вона успадкувала майно після смерті батька, то її частка становить 1/6. Представник позивача - адвокат Скиданюк М. В. у судовому засіданні підтримав заявлений позов і просив його задоволити, стягнувши з відповідачів судові витрати. Представник усіх трьох відповідачів - адвокат Чекайло В. М. у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві відповідачки [PERSON] . Зазначив, що відповідачі вважають, що борг позичальника [PERSON] на момент його смерті становив 552111 грн, що визначено судовим рішенням від 27.03.2014. Відповідачі визнають суму боргу перед банком з урахуванням ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 30.05.2024, якою суд надав роз`яснення резолютивної частини судового рішення від 27.03.2014 та визначив, що стягненню з [PERSON] та [PERSON] підлягають 48530,45 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, що еквівалентно 387903,89 грн, 20426,52 доларів США заборгованості по відсотках, що еквівалентно 163207,89 гривень, 1000 гривень пені. Спадковим майном є лише половина нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці банку, оскільки друга половина належить відповідачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідачі самі провели оцінку вартості домоволодіння, яка станом на 10.02.2024 становить 1120000 грн, вартість земельної ділянки становить 23000 грн. Тобто ринкова вартість майна становить 1143000 грн, що фактично у два рази більша за визначену в іпотечному договорі. Кожен з відповідачів успадкував по 1/6 частині спадкового майна (1/2 частки) в сумі 190500 грн (1143000:6). При цьому відповідачі [PERSON] та [PERSON] повністю сплатили банку вартість успадкованої кожним 1/6 частини, тому позов до цих спадкоємців не підлягає до задоволення. Просив у позові відмовити. Ухвалою від 26.02.2021 суд відкрив провадження в цій справі у рамках її розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 31.05.2021 та повторно ухвалою від 19.06.2023 суд витребував засвідчену копію спадкової справи після померлого [PERSON] . Ухвалою від 24.01.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 04.04.2023 суд залишив без розгляду заяву представника позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог від 16.01.2023. Заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Установлено, що 05.09.2008 ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, та позичальник [PERSON] уклали кредитний договір № 22-ІФ/08-47, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50000 доларів США на строк до 04.09.2028 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,4 % річних. Сторони договору погодили збільшену процентну ставку в 15,4 % річних на прострочену заборгованість та сплату пені в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості (т.1, а.с.5-7). 05.09.2008 банк та відповідачка [PERSON] уклали договір поруки, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення зобов`язань за кредитним договором (т.1, а.с.8). Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05.09.2008 банк та іпотекодавець [PERSON] уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В., згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку банку таке нерухоме майно: 1) домоволодіння [ADDRESS] , що складається з житлового будинку загальною площею 237,2 кв.м житловою площею 75,5 кв.м; 2) земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 2625880901:02:035:0024 площею 0,1846 га, яка розташована на [ADDRESS] . За згодою сторін предмет іпотеки оцінено у 595800 грн, а саме: вартість земельної ділянки - 132650 грн, вартість домоволодіння - 463150 грн (т.1, а.с.9-11). [INFO] позичальник [PERSON] помер (т.1, а.с.16). Згідно наданого розрахунку заборгованості (т.1, а.с.12-15) банк заявляє до стягнення заборгованість, яка утворилася станом на день смерті позичальника, у розмірі 116308,47 доларів США, що складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 48530,45 доларів США та простроченої заборгованості по процентах у розмірі 67778,02 доларів США, та 2882554,69 грн пені, з яких 1302443,47 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності та 1580111,22 грн пені за несвоєчасне погашення процентів в межах строку позовної давності. Суд установив, що в зв`язку з невиконанням позичальником [PERSON] умов кредитного договору позивач у лютому 2013 р. звернувся до суду з позовом до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, що складалася із 48530,45 доларів США за тілом кредиту, 25745,45 доларів США за відсотками та 238706,15 грн пені. Рішенням від 27.03.2014 Апеляційний суд Івано-Франківської області у справі № 352/260/13-ц скасував рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.02.2014 та ухвалив нове рішення, яким стягнув з відповідачів у солідарному порядку 48530,45 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, що еквівалентно 387903,89 грн, 20426,52 доларів США заборгованості по відсотках, що еквівалентно 163207,89 грн, 1000 грн пені, нарахованих на 07 лютого 2013 р. на виконання умов кредитного договору від 05.09.2008; усього стягнуто 552111 грн заборгованості за кредитним договором (т.1, а.с.57-60). На виконання цього рішення Тисменицький районний суд видав виконавчі листи, які зараз перебувають на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В. В. Суд установив, що приватний виконавець у квітні 2024 р. подав заяву про роз`яснення рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.03.2014. Ухвалою від 30.05.2024 Івано-Франківський апеляційний суд роз`яснив резолютивну частину судового рішення від 27.03.2014, що стягненню з [PERSON] , [PERSON] у солідарному порядку на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягають 48530,45 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, що на час розгляду справи було еквівалентно 387903,89 грн, 20426,52 доларів США заборгованості по відсотках, що на час розгляду справи було еквівалентно 163207,89 гривень, 1000 гривень пені, нарахованих на 07.02.2013 на виконання умов кредитного договору від 05.09.2008 (т.2, а.с.75-77). Суд зазначає, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12-ц, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, у постановах Верховного Суду від 09.01.2024 у справі № 480/850/16, від 22.05.2024 у справі № 433/2420/18 та від 25.06.2024 у справі № 552/5831/15. Суд також враховує правову позицію, яка міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц. У вказаній постанові ВП ВС відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-1206цс15, згідно якого, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Згідно вказаної правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Таким чином, у рамках розгляду цієї справи суд установив, що після пред'явлення позову про дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що мало місце в лютому 2013 р., правопозивача на нарахування процентів та пені за кредитним договором припинилося. Суд установив, що після смерті позичальника [PERSON] , яка настала [INFO] , спадщину прийняли троє спадкоємців за законом першої черги, якими є відповідачі в справі, а саме: дружина померлого [PERSON] та двоє їхніх дітей [PERSON] і [PERSON] . Як вбачається з долученої представником позивача інформації Драгомирчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 29.07.2020 № 205 (т.1, а.с.204), разом із [PERSON] в житловому будинку на [ADDRESS] до дня його смерті проживали і були зареєстровані дружина та двоє повнолітніх дітей. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто відповідачі прийняли спадщину після померлого [PERSON] у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом установленого законом строку не заявили про відмову від прийняття спадщини. Як передбачає ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно засвідченої копії спадкової справи № 137/2019 (т.2, а.с.13-18) спадкова справа зареєстрована в Спадковому реєстрі 18.07.2019 на підставі вимоги (претензії) кредитора ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» від 11.07.2019. Відповідно до інформації державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Колтун С. В. після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори та не отримував свідоцтва про право на спадщину. Суд зазначає, що ухвалою від 27.08.2021, яка набрала законної сили, Тисменицький районний суд у порядку ст. 443 ЦПК України в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа суду № 352/260/13-ц від 06.05.2014 визначив частку майна боржника [PERSON] у нерухомому майні, яке перебуває в іпотеці позивача - будинковолодінні та присадибній земельній ділянці, що розташовані на [ADDRESS] - у розмірі (однієї другої) частини на праві спільної сумісної власності подружжя (т.1, а.с.220-221). Таким чином, суд установив, що відповідачі після смерті позичальника та іпотекодавця [PERSON] успадкували належне останньому нерухоме майно, яке складається з частини будинковолодіння [ADDRESS] та частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 2625880901:02:035:0024 площею 0,1846 га, що розташована на [ADDRESS] . Докази щодо належності спадкодавцю іншого нерухомого чи рухомого майна в матеріалах справи відсутні. Відповідно до наданого представником відповідача звіту про оцінку майна (т.2, а.с.58-61) оціночна (ринкова) вартість будинковолодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку загальною площею 237,2 кв.м, станом на 10.02.2024 становить 1 120 000 грн. Згідно наданого представником відповідача звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки (т.2, а.с.83-88) вартість земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 2625880901:02:035:0024 площею 1846 кв.м на [ADDRESS] станом на 29.07.2024 становить 23000 грн. Тобто ринкова вартість нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці позивача, становить 1 143 000 грн (1120000 + 23000), а вартість спадкового майна - 571500 грн (1143000 : 2). Частка кожного з трьох спадкоємців дорівнює 1/6 частині будинковолодіння та 1/6 частині присадибної земельної ділянки (1/2 або 3/6 : 3 = 1/6). Кожен з трьох відповідачів успадкував нерухоме майно вартістю 190500 грн (1143000 : 6 = 190500 або 571500 : 3 = 190500). При цьому відповідачі офіційно не оформили свої спадкові права, не отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом. Частина 2 ст. 1281 ЦК України визначає, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Згідно положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Суд установив, що заборгованість позичальника [PERSON] перед позивачем на день смерті становить 68956,97 доларів США, що складається із 48530,45 доларів США простроченої заборгованості за кредитом і 20426,52 доларів США заборгованості по відсотках, та 1000 грн пені, що підтверджено ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30.05.2024 про роз`яснення резолютивної частини судового рішення від 27.03.2014. Відповідно до правового висновку, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 14-134цс18, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Суд зазначає, що під час судового розгляду цієї справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] сплатили банку вартість успадкованого ними нерухомого майна. Зокрема, [PERSON] сплатив 190503 грн, погасивши 5185,04 доларів США боргу позичальника, а саме: -176700 грн згідно квитанції від 09.08.2023 (т.2, а.с.23), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 36,5686 грн) становило 4832,0143 доларів США; -4970 грн згідно квитанції від 27.02.2024 (т.2, а.с.55), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 38,3361 грн) становило 129,6428 доларів США; -4998 грн згідно квитанції від 28.02.2024 (т.2, а.с.56), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 38,4249 грн) становило 130,0719 доларів США; -3835 грн згідно квитанції від 29.07.2024 (т.2, а.с.90), що згідно курсу НБУ (1в долар США = 41,0980 грн) становило 93,3135 доларів США. [PERSON] сплатила 190503 грн, погасивши 5185,16 доларів США боргу позичальника, а саме: -176700 грн згідно квитанції від 10.08.2023 (т.2, а.с.34), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 36,5686 грн) становило 4832,0143 доларів США; -4970 грн згідно квитанції від 27.02.2024 (т.2, а.с.50), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 38,3361 грн) становило 129,6428 доларів США; -4998 грн згідно квитанції від 28.02.2024 (т.2, а.с.51), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 38,4249 грн) становило 130,0719 доларів США; -3835 грн згідно квитанції від 30.07.2024 (т.2, а.с.89), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 41,0478 грн) становило 93,4276 доларів США. З урахуванням сплати відповідачами вартості успадкованих ними часток нерухомого майна, що становить у загальному 10370,20 доларів США (5185,04 + 5185,16), з огляду на вимоги п. 3.3.8 кредитного договору, згідно якого спочатку погашається прострочена заборгованість по відсотках, після цього - прострочена заборгованість по кредиту, суд констатує, що заборгованість по відсотках за кредитним договором зменшилася на суму 10370,20 доларів США. Таким чином, суд установив, що заборгованість за кредитним договором № 22-ІФ/08-47 від 05.09.2008 на цей час становить 58586,77 доларів США, що складається із 48530,45 доларів США простроченої заборгованості за кредитом і 10056,32 доларів США заборгованості за відсотками (20426,52 - 10370,20), та 1000 грн пені. З урахуванням того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] виконали свій обов`язок як спадкоємці щодо задоволення вимог кредитора, суд відмовляє в позові до цих відповідачів про звернення стягнення на успадковане майно. З огляду на те, що відповідачка [PERSON] не виконала обов`язку спадкоємця перед кредитором та не сплатила вартість успадкованої нею 1/6 частини нерухомого майна, суд частково задовольняє позов до відповідачки про звернення стягнення на успадковане нею майно у рахунок погашення визначеної судом заборгованості за кредитним договором. При цьому суд зазначає, що п. 6.8 іпотечного договору від 05.09.2008 передбачав, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Вказаний пункт іпотечного договору щодо способу реалізації предмета іпотеки відповідав чинній на час укладення іпотечного договору нормі ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку». На цей час частина 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Так само чинна норма ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що реалізація нерухомого майна, на яке звернено стягнення, здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів. З урахуванням викладеного, виконуючи вимоги ст. 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, суд зазначає про звернення стягнення на успадковане відповідачкою [PERSON] іпотечне майношляхом проведення електронного аукціону. Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що суд частково задоволив позов банку, звернувши стягнення на 1/6 частину успадкованого відповідачкою нерухомого майна, вартість якої на цей час становить 190500 грн, суд стягує з відповідачки [PERSON] у користь позивача судовий збір у розмірі 1,5 % від вказаної суми, що становить 2857,50 грн. Суд зазначає, що відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1268, 1281, 1282, 1296, 1297 ЦК України, ст. 39, 41 Закону України «Про іпотеку», ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved