Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

У квітні 2024 року на адресу Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району в м. Києва» (далі по тексту - позивач) до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 44 278,98 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі, як наймачі та користувачі житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , є споживачами житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» здійснює господарське відання житлового фонду Шевченківського району міста Києва, забезпечує обслуговування та надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, закріплених за ним житлових будинків, у тому числі, багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Так, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій споживачам будинку [ADDRESS] , у тому числі, житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , надавалися безперебійно та на підставі критеріїв якості, встановлених чинним законодавством, фактичне споживання зазначеної житлово-комунальної послуги підтверджено відсутністю претензій з боку споживачів, оформлених у відповідності до законодавчо визначених вимог та наданих позивачу чи/або виконавцю послуг. Станом на день подання цього позову заборгованість відповідачів перед Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» за сплату наданих їм і спожитих послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій житлового приміщення загалом складає 44 278,98 грн., з яких основний борг - 35 199,23 грн., 3% річних - 1 684,52 грн. та інфляційне збільшення - 4 558,42 грн. У зв`язку із викладеним позивач просить суд позов задовольнити та стягнути із відповідачів солідарно суму боргу та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30.04.2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами відповідачам направлено рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням, проте, відповідно до довідок відділення поштового зв`язку конверти повернулися на адресу суду «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.3 ч.7 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 10.05.2023р. у справі №755/17944/18 зазначено, що посилання касаційної скарги на те, що [PERSON] належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, є безпідставними, так як наявна на а. с. 143 т. 3 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , є користувачами квартири, а відтак споживачами послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. При цьому, послуга за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій обліковується за єдиним особовим рахунком споживача житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій 751435 (попередній номер 1065751435), який належить [PERSON] . Відповідно до відомостей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №109-1500 від 11.03.2024 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12.01.1982 року, [PERSON] з 20.10.1994 року. Згідно розпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.02.2011 року № 80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція» (далі - розпорядження 80), КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» здійснює господарське відання житлового фонду Шевченківського району міста Києва та обслуговування закріплених за ним житлових будинків. Відповідно до п.2.1. Статуту Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» підприємство створено з метою забезпечення ефективного утримання, належного утримання житлового та нежитлового фонду, утримання прибудинкових територій, об`єктів благоустрою та отримання прибутку. Щорічно через систему відкритих електронних торгів відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» укладає договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з їх переможцем згідно ДК 021:2015 98341140-8 Послуги допоміжні комбіновані щодо різних об?єктів, щодо «комплексного прибирання і утримання місць загального користування, сходових клітин, прибудинкової території, утримання і технічного обслуговування внутрішньо-будинкових інженерних та комунікаційних мереж (централізованого опалення, централізованого водопостачання та водовідведення, централізованого постачання гарячої води, електропостачання)» у житлових будинках комунальної власності неадміністративного району «Дегтярівська» Шевченківського району міста Києва. Так, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій споживачам багатоквартирного будинку [ADDRESS] , зокрема, надавалися: - у 2018 році - Товариством з обмеженою відповідальністю «Індустріальний будівельний холдинг», договір №78 від 27 лютого 2018 року; - ??у 2019 році - Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Фасад Констракшн», договір №911 від 20 грудня 2018 року; - у 2020 році - Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Фасад Констракшн», договір №451 від 4 листопада 2019 року; - у 2021 році - Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПУЛЬС-ГАЗ», договір №337 від 27 жовтня 2020 року; ??- у 2022 році - Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПУЛЬС-ГАЗ», договір №б від 6 січня 2022 року; - у 2023 році - Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПУЛЬС-ГАЗ», договір №37 від 31 січня 2023 року; - у 2024 році - Товариством з обмеженою відповідальністю «ІМПУЛЬС-ГАЗ», договір №4 від 02 січня 2024 року. Згідно п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Умовами п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. При цьому, вимогами п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Положеннями ст.ст.151, 162 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Оплата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності з ч.3 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено порядок оплати житлово-комунальних послуг, згідно з яким споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним дод укладення відповідного договору. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі 36-2951 цс 15, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №751/3 840/15-ц (провадження №14-280цс18). Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається із розрахунку наданим позивачем, заборгованість відповідачів за житлово-комунальні послуги, які надані за адресою: [ADDRESS] , станом на березень 2024 року складає: основний борг - 35 199,23 грн., 3% річних - 1 684,52 грн. та індекс інфляції - 4 558,42 грн., що загалом становить 41 442,17 грн., а не 44 278,98 грн. як зазначено у прохальній частині позовної заяви. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідачі процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву, не скористалися, хоча були повідомлені про розгляд справи, та можливість подати свої заперечення стосовно позову, тому доводи позивача відповідачами не спростовано. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). Оскільки судом було встановлено, що позивач здійснює господарське відання, забезпечує обслуговування та надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій зокрема будинку [ADDRESS] , які були надані відповідачам, що зареєстровані в кв.213 у вказаному будинку, при цьому, останні зобов`язання щодо сплати житлово-комунальних послуг у встановлені строки не виконують, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з урахуванням ч.1 ст.13 ЦПК України, а саме шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості в розмірі 41 442,17 грн., з яких: основний борг - 35 199,23 грн., 3% річних - 1 684,52 грн. та індекс інфляції - 4 558,42 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» підлягає стягненню судовий збір в сумі по 1417 грн. з кожного.

Outcome: partial