Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

У грудні 2021 року позивач Дніпровський індустріально-педагогічний фаховий коледж звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2020 року по 01 жовтня 2021 року у розмірі 14\~556,64 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 01 січня 2017 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. За цим договором позивач зобов`язаний надавати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, прибирання прибудинкової території та сходових клітинок, освітлення сходів у житловому будинку [ADDRESS] , а [PERSON] як споживач цих послуг зобов`язана оплачувати такі послуги за отриманим рахунком на оплату та відшкодовувати витрати на комунальні послуги: вивезення твердих побутових відходів, водопостачання та водовідведення. теплопостачання та електропостачання. Оскільки сторони не заявляли один одному про розірвання договору, то він наразі є чинним. Наказом № 434/1/01-02 від 27.12.2019 року про встановлення вартості платних послуг вартість послуги з проживання для мешканців житлових квартир у будинку [ADDRESS] була встановлена у сумі 1,14 грн. за 1 кв.м. з 01.01.2020. Наказом № 432/01-02 від 31.12.2020 про встановлення вартості платних послуг вартість послуги з проживання для мешканців житлових квартир у будинку [ADDRESS] була встановлена у сумі 1,14 грн. за 1 кв.м. з 01.01.2021. [PERSON] постійно затримувала сплату за спожиті житлово-комунальні послуги, тому позивач вже звертався до суду із аналогічним позовом. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.04.2021 року у справі № 204/8877/20 з [PERSON] було стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги за період часу з 01 січня 2018 року по 01 листопада 2020 року у суму 20\~497,33 грн. Позивачем неодноразово складалися акти звіряння розрахунків з [PERSON] та претензії щодо погашення відповідачем заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Однак, заборгованість за житлово-комунальні послуги не погашена. У зв`язку з цим, позивач Дніпровський індустріально-педагогічний фаховий коледж вимушений звернутися до суду для стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2022 року по справі № 204/10340/21 було задоволено позовну заяву Дніпровського індустріально-педагогічного фахового коледжу до [PERSON] про стягнення заборгованості. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь Дніпровського індустріально-педагогічного фахового коледжу заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2020 року по 01 жовтня 2021 року у розмірі 14\~556,64 грн. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь Дніпровського індустріально-педагогічного фахового коледжу судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. (т. 1 а.с. 170-171). [PERSON] у зв`язку з укладенням 26 вересня 2020 року шлюбу з [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 26 вересня 2020 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 2292 (т. 1 а.с. 189). Ухвалою суду\~від 27\~березня 2024\~року було\~задоволено заяву\~відповідача [PERSON] \~про перегляд\~заочного рішення\~Красногвардійського районного\~суду м.\~Дніпропетровська від\~23\~березня 2022\~року по\~цивільній справі\~№ 204/10340/21\~за позовною\~заявою Дніпровського\~індустріально-педагогічного\~фахового коледжу\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості.\~Заочне рішення\~Красногвардійського районного\~суду м.\~Дніпропетровська від\~23\~березня 2022\~року по\~цивільній справі\~№ 204/10340/21\~за позовною\~заявою Дніпровського\~індустріально-педагогічного\~фахового коледжу\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості \~скасовано та\~призначено справу\~до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (т. 1 а.с. 218-219). 10 квітня 2024 року від [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити Дніпровському індустріально-педагогічному фаховому коледжу в повному обсязі з огляду на наступне. Вона була власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 568. 25 жовтня 2016 року вона подарувала вказану квартиру за договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кот Ю.А., зареєстрованим в реєстрі за № 1710, своєму неповнолітньому сину [PERSON] , [INFO] . Вони з сином фактично мешкали у вказаній квартирі, як власники, до квітня 2019 року, у зв`язку з чим вона уклала 01 січня 2017 року з Дніпропетровським індустріально-педагогічним технікумом, як балансоутримувачем, Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та оплачувала надані послуги. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року по справі №204/2497/17 за позовом її батька [PERSON] до [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2019 року, позов [PERSON] було задоволено повністю. Витребувано з чужого незаконного володіння - у [PERSON] в особі його законного представника [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27 лютого 2024 року, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] [INFO] . У зв`язку тим, що [PERSON] після винесення судових рішень почав вимагати від неї з сином звільнити квартиру і перешкоджати в користуванні нею, вона була вимушена з квітня 2019 року переїхати мешкати разом з сином у місто Одесу, де знайшла роботу і винаймала житло. [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] не є ні власниками квартири [ADDRESS] , ні споживачами комунальних послуг за цією адресою з квітня 2019 року, оскільки фактично мешкають у місті Одеса. Єдиним власником квартири [ADDRESS] та єдиним споживачем комунальних послуг за цією адресою є [PERSON] . який: не повідомив Дніпровський індустріально-педагогічний технікум, як балансоутримувача, про своє право власності на цю квартиру; не уклав з позивачем Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; з 2019 року не сплачує жодних комунальних послуг на користь позивача. При цьому, власність гарантує не лише права власників, а й зобов`язує, покладає на них певні обов`язки. Ухвалою суду від 24 квітня 2024 року було задоволено клопотання позивача Дніпровського індустріально-педагогічного фахового коледжу та замінено у цивільній справі за позовом Дніпровського індустріально-педагогічного фахового коледжу до [PERSON] про стягнення заборгованості, первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] (т. 1 а.с. 237). 10 червня 2024 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач [PERSON] позовні вимоги Дніпровського індустріально-педагогічного фахового коледжу не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Позивачем не надано довідку про те, хто у спірний період був зареєстрований у квартирі, так як житлово-комунальні послуги надаються особам, які зареєстровані в житловому приміщенні, незалежно від права власності. Крім того, незважаючи на те, що [PERSON] у серпні 2019 року зареєстрував право власності на квартиру на підставі рішення суду, доступу до квартири він не мав, так як в квартирі мешкала [PERSON] . [PERSON] вимушений був звернутися до суду з позовом до [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення (справа № 204/7582/19). В процесі розгляду справи було встановлено і цього не заперечував представник [PERSON] адвокат Чебикін С.В., що відповідач [PERSON] проживає в спірній квартирі. Рішенням Красногвадійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2021 року, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року, позовні вимоги [PERSON] були задоволені та відповідач [PERSON] з дитиною були виселені з квартири. Постановою Верховного Суду від 01 вересня 2021 року за касаційною скаргою [PERSON] судові рішення були скасовані, а справа передана для розгляду до суду першої інстанції. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2022 року у задоволенні позовних вимог про виселення було відмовлено. Таким чином, матеріалами справи № 204/7582/19 підтверджується, що [PERSON] проживала у квартирі, [PERSON] в квартиру доступу не мав. Рішення суду про виселення [PERSON] було виконано добровільно до відкриття виконавчого провадження, тобто до 08 червня 2021 року. Вказані обставини підтверджуються змістом рішення суду від 22 вересня 2022 року. [PERSON] отримав доступ в належну йому квартиру 16 липня 2021 року, про що був складений акт державним виконавцем. З моменту набрання рішенням суду по справі № 204/7582/19 законної сили [PERSON] не ставила питання про вселення в квартиру. [PERSON] була зареєстрована в квартирі разом з дитиною та чоловіком (загальна кількість зареєстрованих осіб 3 особи, що підтверджується розрахунком позивача по вивезенню сміття). Таким чином, вважає, що заборгованість повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] , тому заява позивача про заміну відповідача на нібито належного відповідача [PERSON] була передчасною. Але, позивач розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. [PERSON] була споживачем комунальних послуг, з нею був укладений договір та вона разом з членами своєї сім`ї була зареєстрована в квартирі. [PERSON] у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавав їй позивач, та не повідомила про зміну свого та членів її сім`ї місця проживання, тому в неї виник обов`язок сплатити ці послуги. На переконання відповідача, звертаючись до суду, позивач повинен був надати довідку про зареєстрованих в квартирі осіб для того, щоб суд мав можливість визначити склад осіб, які повинні приймати участь у справі. [PERSON] хоч і є власником квартири, однак у квартирі не був зареєстрований, доказів його фактичного проживання та користування послугами, які надає позивач, матеріали справи не містять. Навпаки, рішенням суду по справі № 204/7582/19 підтверджується факт неможливості користування [PERSON] квартирою, до якої він не мав доступу. Представники позивача \~ \~ \~ \~ - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині 1 статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги», комунальні послуги це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Судом встановлено, що на балансі Дніпровського індустріально-педагогічного фахового коледжу (на підставі наказу Міністерства освіти і науки України № 323 від 03.03.2020 року «Про зміну типу та перейменування Дніпровського індустріально-педагогічного технікуму» Дніпровський індустріально-педагогічний технікум перейменовано у Дніпровський індустріально-педагогічний фаховий коледж (т. 1 а.с. 27)) на праві господарського відання перебуває, зокрема, гуртожиток, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наказом Міністерства освіти і науки України № 1509 від 21 листопада 2017 року «Про закріплення державного майна за Дніпровським індустріально-педагогічним технікумом» та додатком до вказаного наказу (т. 1 а.с. 46-47). На підставі договору дарування від 26 січня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 568, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] . За договором дарування від 25 жовтня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кот Ю. А., зареєстрованим в реєстрі за № 1710, [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] своєму неповнолітньому сину [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини були встановлені у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року по справі № 204/2497/17 (т. 1 а.с. 201-202), яке набрало законної сили 26 червня 2019 року. [PERSON] з 14 серпня 2015 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 30 грудня 2021 року, що надійшла до суду 05 січня 2022 року (т. 1 а.с. 146), а також Довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 660740-2021 від 02 березня 2021 року (т. 1 а.с. 188). 01 січня 2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надавати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, прибирання прибудинкової території та сходових клітинок, освітлення сходів у житловому будинку [ADDRESS] , а [PERSON] як споживач цих послуг зобов`язалась своєчасно оплачувати такі послуги за отриманим рахунком на оплату та відшкодовувати витрати на комунальні послуги: вивезення твердих побутових відходів, водопостачання та водовідведення, теплопостачання (т. 1 а.с. 9). Однак, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року по справі № 204/2497/17 було задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в особі його законного представника [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння. Витребувано з чужого незаконного володіння - у [PERSON] в особі його законного представника [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . У вищевказаному рішенні суду було встановлено, що квартира [ADDRESS] вибула з володіння власника [PERSON] поза його волею і в подальшому була відчужена на користь третіх осіб. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2019 року по справі № 204/2497/17 рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року було залишено без змін (т. 1 а.с. 203-205). Постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року по справі № 204/2497/17 рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2019 року залишено без змін (т. 1 а.с. 206-207). При цьому, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України,обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 10 серпня 2019 року право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 179600926 від 03 вересня 2019 року, номер запису про право власності 33057740 (т. 1 а.с. 174). Отже, судом встановлено, що з 10 серпня 2019 власником квартири [ADDRESS] є відповідач [PERSON] . При цьому, [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON] з квартири [ADDRESS] виселились. З матеріалів справи не вбачається можливим встановити точну дату виселення останніх з вищезазначеної квартири, однак в будь-якому випадку це відбулось не пізніше 08 червня 2021 року, оскільки з рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року по справі № 204/7582/19 (т. 2 а.с. 19-22) вбачається, що [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON] виселились з квартири [ADDRESS] до відкриття виконавчого провадження № 65699899, яке було відкрито постановою державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Савенко О.О. від 08 червня 2021 року. Також факт не проживання [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON] у період з 24.03.2021 року по 22.07.2021 року підтверджується актами від 24.03.2021 року та 22.07.2021 року, про неможливість вручення претензій про заборгованість за спожиті послуги, оскільки у квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає (т. 1, а.с. 17-18). Суд вважає недоведеними твердження представника відповідача про те, що [PERSON] отримав доступ до спірної квартири лише 16 липня 2021 року, про що було складено акт державного виконавця, оскільки на підтвердження цих обставин стороною відповідача не надано суду відповідного акту державного виконавця. Відповідно до п.п. 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги. У статті 67 Житлового кодексу Української РСР закріплено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наказом Дніпровського індустріально-педагогічного технікуму № 434/1/01-02 від 27 грудня 2019 року «Про встановлення вартості платних послуг» з 01 січня 2020 року встановлено розмір вартості послуги з проживання для мешканців житлових квартир, що розташовані в гуртожитку - житловому будинку за адресою: [ADDRESS] літ. «В-5» у сумі 1,14 грн. за 1 кв. м., враховуючи діючі норми (т. 1 а.с. 10). Калькуляцією вартості проживання для мешканців житлових квартир, що розташовані в гуртожитку - житловому будинку за адресою: вул. Будівельників, 30 літ. «В-5» з 01 січня 2020 року визначено, що у вартість проживання за місяць враховано: витрати на оплату праці, в т.ч. бухгалтер; нарахування ЄСВ на оплату праці відповідно до законодавства (22%); безпосередні витрати та оплата послуг інших організацій; капітальні витрати (до 10%); індексація заробітної плати, інші витрати відповідно до законодавства (т. 1 а.с. 10 (зворотній бік)). Наказом Дніпровського індустріально-педагогічного технікуму № 432/01-02 від 31 грудня 2020 року «Про встановлення вартості платних послуг» з 01 січня 2021 року встановлено розмір вартості послуги з проживання для мешканців житлових квартир, що розташовані в гуртожитку - житловому будинку за адресою: вул. Будівельників, 30 літ. «В-5» у сумі 1,14 грн. за 1 кв. м., враховуючи діючі норми (т. 1 а.с. 11). Позивачем також укладено: з Товариством з додатковою відповідальністю «Дніпрокомунтранс» договір № 3333 про надання послуг з поводження з побутовими відходами в частині вивезення та захоронення твердих побутових відходів (ТПВ) від 28.01.2021 року (т. 1 а.с. 50-51) та від 20.01.2021 року (т. 1 а.с. 52-53); з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» Договір № 521000034350/2021/1 про постачання (закупівлю) електричної енергії від 01.03.2021 року (т. 1 а.с. 54-58); з Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради Договір № 070195 про закупівлю послуг з постачання теплової енергії від 22.02.2021 року (т. 1 а.с. 59-61), від 22.06.2021 року (т. 1 а.с. 66-68) та від 10.12.2021 року (т. 1 а.с. 72-74). Таким чином, судом встановлено, що між Дніпровським індустріально-педагогічним фаховим коледжем та [PERSON] як власником квартири [ADDRESS] дійсно наявні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Згідно з\~п.\~5\~ч.\~2\~ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» індивідуальний\~споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У частині 1 статті 9 «Про житлово-комунальні\~послуги» споживач\~здійснює оплату\~за спожиті\~житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відмова від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших співвласників і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у примусовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України). З аналізу\~наведених норм\~законодавства вбачається,\~що відповідач [PERSON] як власник квартири [ADDRESS] зобов`язаний здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги. Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] , вбачається, що заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з листопада 2020 року по вересень 2021 року включно становить 14\~556,64 грн., з яких: квартплата 518,37 грн., теплопостачання 13\~550,99 грн., електрична енергія 1,32 грн., відшкодування податку на землю 12,19 грн., вивезення ТПВ 473,77 грн. (т. 1 а.с. 80). При цьому, сам по собі розмір та розрахунок заборгованості стороною відповідача під час розгляду вказаної справи не оспорювався. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином\~відповідно до\~умов договору\~та вимог\~цього Кодексу,\~інших актів\~цивільного законодавства,\~а за\~відсутності таких\~умов та\~вимог -\~відповідно до\~звичаїв ділового\~обороту або\~інших вимог,\~що звичайно\~ставляться. Таким чином судом встановлено, що відповідачем [PERSON] було порушено право позивача на отримання плати за спожиті житлово-комунальні послуги, які підлягають судовому захисту. Заперечуючи проти позовних вимог Дніпровського індустріально-педагогічного фахового коледжу представник відповідача [PERSON] зазначала, що саме [PERSON] , а не [PERSON] має сплачувати заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2020 року по 01 жовтня 2021 року, оскільки у вказаний період [PERSON] у квартирі не проживав, у квартирі була зареєстрована та проживала [PERSON] . З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. У позовній заяві позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] за період з 01 листопада 2020 року по 01 жовтня 2021 року у розмірі 14\~556,64 грн. В свою чергу, судом встановлено, що у період, за який позивач у позовній заяві просив стягнути з [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги, саме відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . При цьому, згідно статті 322 ЦК України саме на власника покладається тягар утримання майна. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Відсутність укладеного від імені власника майна договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення власника майна від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином суд зазначає, що відповідач [PERSON] ,\~будучи власником квартири [ADDRESS] , є належним відповідачем у вказаній справі. Щодо незазначення [PERSON] у вказаній справі в якості співвідповідача, суд зауважує, що звертаючись до суду з позовною заявою, викладаючи зміст позовних вимог, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Суд з власної ініціативи не наділений повноваженнями залучати до участі у справі співвідповідачів. При цьому, незалучення [PERSON] співвідповідачем у вказаній справі не звільняє відповідача [PERSON] від обов`язку утримання належного йому на праві власності майна та оплати житлово-комунальних послуг в повному обсязі. Суд зазначає, що відповідач [PERSON] не позбавлений права та можливості в подальшому звернутись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення на його користь вартості оплачених ним житлово-комунальних послуг за період проживання останньої у квартирі [ADDRESS] , та доводити такі позовні вимоги у передбаченому законом порядку. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача [PERSON] на користь позивача Дніпровського індустріально-педагогічного фахового коледжу підлягає стягненню сума заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2020 року по 01 жовтня 2021 року у розмірі 14\~556,64 грн. Оцінюючи у\~сукупності усі\~інші аргументи\~сторін,\~наведені ними\~в обґрунтування\~своїх вимог\~або заперечень,\~суд до\~уваги їх\~не бере,\~оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими, та недоведеними. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Орел Вадим Юрійович, що підтверджується Договором № Д-50 від 21 грудня 2021 року про надання послуг з адвокатської діяльності (т. 1 а.с. 140-141) та Договором № д-2 від 04 лютого 2022 року про надання послуг з адвокатської діяльності (т. 1 а.с. 160-161). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 24 грудня 2021 року між Дніпровським індустріально-педагогічним фаховим коледжем та адвокатом Орел В.Ю. було підписано Акт приймання-передачі наданих послуг до договору № 50-Д від 21.12.2021 про надання послуг з адвокатської діяльності (щодо звернення до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення на користь замовника заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з [PERSON] ), в якому зазначено, що вартість послуг адвоката становить 2\~000,00 грн. (т. 1 а.с. 162). 24 грудня 2021 року Дніпровським індустріально-педагогічний фаховий коледж сплатив на користь адвоката Орел В.Ю. 2\~000,00 грн. за надання послуг з адвокатської діяльності, що підтверджується платіжним дорученням № 507 від 24 грудня 2021 року (а.с. 163). За таких обставин, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн., та вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги Дніпровського індустріально-педагогічного фахового коледжу підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2\~270,00 грн. На підставі\~ст.ст.\~15,\~16,\~319,\~322,\~509,\~525,\~526\~ Цивільного\~кодексу України,\~ Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та

Outcome: approved