Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

В Долинський районний суд Івано-Франківської області 15.04.2024 з Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області поступила цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивач [PERSON] просить ухвалити рішення, яким: винести ухвалу, якою зобов`язати Службу у справах дітей Личаківського району Львівської міської ради надати письмовий висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] [INFO] ; позбавити батьківських прав матір [PERSON] щодо дитини - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що 28 травня 2016 року між ним, громадянином України [PERSON] , та громадянкою України [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) було укладено шлюб. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова даний шлюб 31 липня 2023 року було розірвано. У них з відповідачкою, [INFO] народилася донька - [PERSON] . Одруження з відповідачкою виявилося невдалим. Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Народження дитини загострило ситуацію. [INFO] відповідачка покинула місце їх проживання, сказала що не хоче жити з ним та донькою, що не створена для сімейного життя і вважає, що вони з дитиною будуть самі жити краще. Їх життя з цього моменту змінилось, з цього часу він налагодив життя, самостійно проживає з дитиною, працює віддалено, в догляді йому допомагають родичі та друзі. Наскільки йому відомо, відповідачка налагодила своє особисте життя, багато часу перебуває за кордоном, намірів відновлювати сім`ю не має. Відтак, діючи в інтересах дитини, маючи за основу захист прав та психічного здоров`я доньки, він присвятив себе вихованню дитини. Вже 2 роки він одноособово приймає участь у вихованні доньки, дозвіллі, забезпеченні духовно-морального розвитку, а також придбанні одягу, взуття та продуктів харчування. Відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків із виховання дитини, свідомо не турбується про доньку, ігнорує її потреби, не цікавиться життям доньки, не відвідувала і не відвідує її вдома. Крім цього, з грудня 2021 року відповідачка не бачила своєї дитини жодного разу. Відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Донька не отримує від матері жодного подарунку на день народження, та навіть привітання по телефону. Відповідачка не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування доньки. Враховуючи те, що відповідачка жодним чином не була позбавлена інформації стосовно його та доньки місця проживання, а з його боку не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю та прийманні участі матері у вихованні доньки, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на відповідачку законом. Нехтування батьківськими обов`язками з боку матері, на його думку, принижує гідність дитини та є протиприродним явищем. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Вважає, що розумним було б стягнення аліментів у розмірі - однієї четвертої, заробітку (доходу) відповідачки (а.с.1-3). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2024 цивільна справа № 463/11914/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.31). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.04.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 463/11914/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Призначено підготовче судове засідання на 09 травня 2024 року .Визначено відповідачу п"ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено відповідачу, що згідно ст. 193 ЦПК України, він має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (а.с.32). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 09.05.2024 притягнуто до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Службу у справах дітей Личаківського району Львівської міської ради (вул. К. Левицького, 67 , м. Львів), направлено їм копію даної ухвали, позовну заяву з додатками та зобов`язано їх надати в розпорядження суду висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення відповідачки, [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.37-38). Позивач [PERSON] в судові засідання не з`явився , причини своєї неявки не повідомив,хоч про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку. В судовому засіданні проведеному 01.08.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Остапів Р.Ю. ( ордер серії ВС №1300377 а.с.72-73), позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити в повному об`ємі з підстав викладених у позовній заяві. В судове засідання призначене на 09.08.2024 представник позивача не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про що свідчить розписка-повідомлення (а.с.76). В Долинський районний суд 09.08.2024 від представника позивача [PERSON] - адвоката Остапів Р.Ю. поступили письмові пояснення сформовані в системі "Електронний суд", а також заява, згідно якої представник позивача позовні вимоги підтримує повністю, просить розгляд справи проводити без їх участі (а.с.77-82). Відповідачка [PERSON] , в судові засідання не з`явилася, хоч про час та місце їх проведення була належним чином повідомлена судом, подала електронною поштою нотаріально засвідчену заяву про визнання позову, в якій зазначила, що вона з 2022 року перебуває в Польщі. Догляд та опіку за їх малолітньою донькою, [PERSON] , [INFO] , здійснює її батько, [PERSON] . Наразі, вона не має змоги повернутися на проживання в Україну, у зв`язку з чим не планує виконувати батьківські обов?язки щодо [PERSON] . Так, як батько самостійно виховує дитину та інших осіб, які можуть піклуватись про неї немає, бажаючи їй добра, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Просить проводити розгляд справи без її участі. Позов визнає у повному обсязі та просить задовільнити, а саме: позбавити її батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] та стягнути з неї аліменти на її утримання. Наслідки визнання позову їй відомі (а.с.67-71). Представники третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Органу опіки та піклування Личаківської РДА Львівської міської ради Андрес Л.П. (довіреність в порядку передоручення від 25.06.2024 а.с.58) в судові засідання не з`явилась , хоч про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому Законом порядку. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши пояснення представника позивача адвоката Остапіва Р.Ю., наданими в судовому засіданні 01.08.2024, дослідивши в повному об`ємі зібрані у справі докази, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч. ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин 1, 2 ст. 27 Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Ст. 150 СК України передбачає обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч.ч. 2,4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст.165 СК України, право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним/нею батьківських обов`язків. П. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.08.2021 [PERSON] народилася [INFO] , батьками якої вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.9). Заочним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 31.07.2023 в справі №463/3733/23, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28.05.2016 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №931 - розірвано (а.с.4-5). Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї, їх малолітня дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на утриманні батька [PERSON] з яким проживає за адресою: [ADDRESS] . Ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.ч. 2 та 4 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що відповідачка [PERSON] на протязі двох останніх років ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання їх малолітньої дитини, жодним чином не допомагає їй матеріально, не цікавиться її життям, а також не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Таким чином, між сторонами виник спір з приводу позбавлення відповідачки батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] .. Разом з тим, згідно висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , № [NUMBER] від 16.07.2024 - Личаківська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Так, працівниками відділу «Служби у справах дітей» Личаківського району м.Львова при обстеженні умов проживання сім?ї [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , встановлено, що житло розміщене на 1 поверсі двоповерхового будинку, складається з п`яти кімнат, кухні, коридору, санвузла, загальна площа 111 м.кв. Умови проживання належні, квартира водо-газо-електропостачанням забезпечена, наявна вся необхідна побутова техніка. Для дитини відведено окрему кімнату на другому поверсі, наявне спальне місце, іграшки, одягом та взуттям по сезону забезпечена. За цією адресою проживають: [PERSON] , [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO]., [PERSON] , [INFO]. Зі слів [PERSON] він самостійно займається вихованням та розвитком доньки вже на протязі півтора року, забезпечує її матеріально, оскільки матір дитини [PERSON] перебуває за межами України, вихованням доньки не займається, на телефонні дзвінки не відповідає. [PERSON] додатково скерував до Личаківської РА ЛМР копії медичної довідки малолітньої [PERSON] , та декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу укладену з лікарем -педіатром та [PERSON] .З метою з`ясування фактів, викладених у позовній заяві [PERSON] працівники відділу «Служба у справах дітей» Личаківського району департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (надалі відділ) запрошували матір та батька дитини на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Личаківській РА ЛМР (надалі комісія), які відбулись 06.06.2024 (протокол №14) та 04.07.2024 (протокол №16). 06.06.2024 на засідання комісії прибув [PERSON] , матір дитини [PERSON] на засідання комісії не прибула, хоча про час і місце проведення засідання комісії була повідомлена належним чином. На засіданні комісії [PERSON] , надав пояснення наведені у позовній заяві, додатково повідомив, що матір дитини може перебувати за кордоном, можливо в Республіці Польща. Вона офіційно не була працевлаштованою, зареєстрована за адресою: Івано-Франківська область, Долинський район, с. Солуків, колись там був будинок її сім`ї. Зараз він проживає разом з донькою за адресою: [ADDRESS] . В будинку разом з ним проживають його сестра з сім`єю, його батько, які допомагають йому у догляді за дитиною. Він має вільний робочий графік, може працювати дистанційно. 06.06.2024, [PERSON] після засідання комісії додатково скерував до Личаківської РА ЛМР письмові свідчення сусідів [PERSON] та [PERSON] , відповідно до яких встановлено, що [PERSON] самостійно виховує доньку, матері дитини за адресою: [ADDRESS] за весь час його з донькою проживання, сусіди не бачили. Відповідно до листа від 27.06.2024 №95/01-18 Служби у справах дітей Калуського району Івано-Франківської області встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак фактично там не проживає. 04.07.2024 на засідання комісії прибув [PERSON] . На засіданні комісії [PERSON] повідомив, що йому невідоме місце проживання матері дитини, та додатково подав довідки від 20.06.2024 про те, що 18.06.2024 та 20.06.2024 він разом з донькою відвідували навчальний курс з англійської мови в центрі Хелен Дорон Англійська . Органом опіки та піклування Личаківської РА ЛМР було вжито всіх необхідних заходів щодо з`ясування місця проживання (перебування) матері дитини, з метою з`ясування її думки щодо заявленого спору.За результатами огляду документів, пояснень [PERSON] , комісією не було істановлено достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав матері дитини [PERSON] з огляду на недоведеність батьком дитини факту її свідомого ухилення від виконання батьківських обов`язків, і щодо якої є нагальна необхідність позбавлення батьківських прав. Позбавлення прав є крайнім заходом, який тягне за собою серйозні правові наслідки, як для матері, так і для дитини, і допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо.Наведене вище в сукупності свідчить про відсутність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] [INFO] (а.с.63-66). Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. 17.07.2024 відповідачкою [PERSON] на електронну адресу Долинського районного суду Івано-Франківської області подано копію нотаріально завіреної заяву про визнання позову. У цій заяві відповідачка вказала, що вона з 2022 перебуває в Республіці Польща , наразі не має змоги повернутися на проживання в Україну у зв`язку з чим не планує виконувати батьківські обов`язки щодо [PERSON] . Відповідачка зазначила, що батько самостійно виховує дитину, а тому позов визнає у повному обсязі (а.с.70). Відповідно до положень ч. ч. 2, 3 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. При цьому суд враховує, що тимчасове перебування відповідачки за межами України, можливо зумовлене саме необхідністю матеріального забезпечення дитини, створення умов для її належного проживання та розвитку. Позивач [PERSON] не надав суду докази на підтвердження розміру свого доходу, з яких можливо було б встановити, що такий дохід є достатнім для самостійного забезпечення позивачем усіх матеріальних потреб дитини, що у свою чергу виключало б необхідність перебування відповідача за кордоном та давало б підстави дійти висновку, що причина такого перебування відповідачки за кордоном є інакшою, ніж матеріальне забезпечення дитини. Ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, в розумінні приписів ст.206 ЦПК України, визнання відповідачем позову не є безумовною підставою для його задоволення судом. Прийняття визнання відповідачем позову належить до дискреційних повноважень суду та у разі, якщо суд дійде висновку, що визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вправі відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову. Відтак, ураховуючи наведене, суд вважає, що визнання відповідачкою [PERSON] , позову у цій частині суперечить закону, а саме ч.3 ст. 155 СК України, та порушує інтереси малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а відтак не може слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова матері від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дитини. За таких підстав суд не приймає визнання відповідачкою позову у цій частині та вважає за доцільне дослідити надані докази та прийняти рішення з урахуванням встановлених обставин. При цьому, саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Суд вважає, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо їх малолітньої дитини. Ухилення від виконання юридичного обов`язку, це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особи має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. В даному випадку, неможливість належного виконання свого батьківського обов`язку щодо дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , зумовлена віддаленістю місця перебування відповідачки від місця проживання дитини , а також складні відносини, які склались між сторонами по справі - [PERSON] та [PERSON] . Інших підстав, передбачених ст. 164 СК України, які є вичерпними, для позбавлення відповідача батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини ,в судовому засіданні не встановлено. Тому, враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] , у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення [PERSON] , батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , що буде відповідати і положенням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо можливості втручання у приватне і сімейне життя відповідача, яке є необхідним у демократичному суспільстві. Проте, з урахуванням конкретних обставин справи, особи відповідачки, слід попередити [PERSON] про необхідність зміни свого ставлення до обов`язку по вихованню малолітньої дитини, та покласти на орган опіки та піклування - Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради, контроль за виконанням відповідачкою [PERSON] своїх батьківських прав відносно малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , що буде відповідати положенню, закріпленому в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №20. Позов в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини Відповідно до положень ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 СК України, передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач у відповідності до ч.3 ст.181 СК України скористався своїм правом, звернувшись із позовом про стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідачки. Крім того, Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч.1 ст. 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі, склалися неприязні стосунки, вони проживають окремо, їх малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , проживає з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні, відповідачка [PERSON] , не бере участі в утриманні дитини . Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскільки утримання малолітньої дитини є обов`язком обох батьків, а відповідачка [PERSON] , добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини , [PERSON] , [INFO] , позов [PERSON] , в частині вимог , про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] [INFO] підлягає до задоволення. Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивача [PERSON] , матеріальне становище відповідачки [PERSON] , відсутність у неї інших утриманців, яких вона зобов`язана утримувати у відповідності до вимог Закону, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з врахуванням того, що на утриманні позивача знаходиться одна дитина , з відповідачки слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому , суд також бере до уваги, що з огляду на положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину можуть стягуватися навіть у безспірному порядку (в наказному провадженні). Суд також враховує, що позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» , а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. На пiдставi Конвенції ООН "Про права дитини", Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 164,165, 166, 180-184, 192 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ,

Outcome: approved