Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

12.06.2024 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що вона прийняла у дар від [PERSON] житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудженнями, що знаходяться в [ADDRESS] (три) на земельній ділянці розміром 596 кв.м. (0,0596 га) кадастровий номер: 4810400000:02:065:0011, про що вони 22.11.1998 року уклали договір дарування житлового будинку, який був посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Сулім В.Ф. Та зареєстрований в реєстрі за № 2583. Вказаний житловий будинок належав [PERSON] на підставі договору куплі-продажу, посвідченого 2-ю Первомайською держнотконторою 27.02.1975 року за р. № 776, зареєстрованому у Первомайському МБТІ під № 8218. Зазначений житловий будинок розташований за вказаною вище адресою на земельній ділянці площею 596 кв.м. (0,0596 га) кадастровий номер: 4810400000:02:065:0011, переданій [PERSON] в користування для обслуговування житлового будинку, на підставі рішення Первомайської міської ради від 01.03.1995 року № 73, що підтверджується копією державного акту від 25.04.1995 МК б\\н на право приватної власності на землю. Оформити право власності на земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку позивач не може, так як право власності та право користування на неї все ще рахується за попереднім власником будинку [PERSON] . Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (30.04.2002 року), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю/споруду, які розміщені на цій земельній ділянці. Так, частина перша статті 120 ЗУ України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статі 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього, право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. За змістом статі 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Ураховуючи те, що земельна ділянка 0,0596 га, кадастровий номер: 4810400000:02:065:0011, була передана колишньому власнику житлового будинку в користування для обслуговування житлового будинку, отже є всі законні підстави для визнання за позивачем права користування на вказану земельну ділянку. На підставі ст.ст.\~278-279 ЦПК України,\~справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка про час і місце слухання справи оповіщена відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України. Відзив на позов не надала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування житлового будинку, який був посвідчений приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Сулім В.Ф. Та зареєстрований в реєстрі за № 2583. Однак, право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,0596 га, кадастровий номер: 4810400000:02:065:0011, що розташована за вказаною адресою, зареєстрована за колишнім власником будинку [PERSON] на підставі рішення Первомайської міської ради від 01.03.1995 року № 73, що підтверджується копією державного акту від 25.04.1995 МК б\\н на право приватної власності на землю. [PERSON] помер [INFO] . Згідно\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 377 ЦК України\~та\~ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України, ухваленій у справі за № 6-2цс15 від 11.02.2015 року. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного вимоги позивачки є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved