Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальність «Коллект Центр» звернулось до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить: 1) стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 481594 від 18.01.2021 у розмірі 31197,89 грн.; 2) стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн.; 3) стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 18.01.2021 між [PERSON] та ТОВ «Слон кредит» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 481594, згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 18750 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту в строк до 18.01.2022 та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та строки, визначені пунктами 1.4.-1.5 Договору кредиту. Договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію» та ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України. ТОВ «Слон кредит» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок позичальника. Підписанням вказаного договору кредиту відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з усіма його умовами, в тому числі з Правилами надання коштів у позику, які розміщені на сайті: http://sloncredit.com.ua та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 30.06.2021 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №30.06.2021, відповідно до умов якого ТОВ «Слон кредит» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі, за договором про надання споживчого кредиту № 481594 від 18.01.2021, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] .. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до позичальників, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту № 481594 від 18.01.2021, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] .. Таким чином, позивач набув права грошової вимоги до відповідача. Відповідач зі свого боку не виконав умови кредитного договору, кредитні кошти не повернув. Загальний розмір заборгованості відповідача по вказаному кредитному договору станом на 08.03.2023 становить 31197,89 грн, з яких: 17731,60 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 13128,67 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 53,92 грн - нараховані 3% річних; 283,70 грн. - втрати від інфляції. Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному договору зумовило звернення ТОВ «Коллект Центр» до суду із відповідним позовом. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 23.04.2024 позовну заяву ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов. Засоби забезпечення позову не вживались. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання втретє не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, як шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання так і шляхом направлення судових повісток на його електронну пошту, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, жодного разу не повідомив про причини неявки в судове засідання, відзиву на позов не надав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 18.01.2021 між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено договір № 481594 про надання споживчого кредиту за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 18750,00 грн., строком на 365 днів, а позичальник зобов`язувався повернути використану суму у строк до 18.01.2022 (включно) та сплатити проценти. Відповдно до п.п.1.5 вказаного Договору визначено, тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: - за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних) (Проценти за перший день користування кредитом); - за всі наступні дні користування кредитом, починаю чи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних (Поточні проценти). Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає 127,36% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 28370,36 грн. (п.п. 17, п.п. 1.8 Договору) (а.с. 5-6). Додатком №1 до договору про споживчий кредит №481594 від 18.01.2021, визначено Графік платежів за вказаним договором, відповідно до якого заборгованість мала бути сплачена 18.01.2022, вказано розмір щомісячних платежів у сумі 2372,00 грн. (12 платежів) які складаються із суми кредиту та нарахованих процентів а.с. (а.с. 7). Вищевказані умови договору також зафіксовані у паспорті споживчого кредиту від 18.01.2021 (зворотній бік а.с. 7-8). Згідно з копією довідки ТОВ «Слон кредит» про ідентифікацію, відповідач [PERSON] підписав кредитний договір №481594 від 18.01.2021 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора B443, який був відправлений 18.01.2021 на номер телефону [NUMBER] (зворотній бік а.с. 8). Згідно з копією довідки від 19.02.2024 ТОВ «Слон кредит», на підставі угоди про переказ коштів № ВП-261018-2 від 26.10.2018, провело переказ коштів 18.01.2021 на суму 15000,00 грн. [PERSON] на картку [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до договору факторингу № 30-06/2021 від 30.06.2021, укладеного між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Вердикт капітал», ТОВ «Слон кредит» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами кредиту, у тому числі і за договором про надання споживчого кредиту № 481594 від 18.01.2021, укладеного між ТОВ «Слон кредит» та позичальником, яким є [PERSON] , що підтверджується наданими Реєстром боржників та Витягом з Реєстру боржників до договору факторингу № 30-06/2021 від 30.06.2021, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с. 12-16). У матеріалах справи міститься договір № 10-01/2023 від 10.01.2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», за умовами якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором права вимоги первісного кредитора до боржників, у тому числі і до [PERSON] , що підтверджується наданим Реєстром боржників та Витягом з Реєстру боржників до договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с. 17-23). На підставі викладеного ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] на договір про споживчий кредиту № 481594 від 18.01.2021. Отже, ТОВ «Коллект Центр» є новим кредитором у зобов`язанні, позичальником в якому є відповідач [PERSON] .. Відповідач [PERSON] не виконав свого обов`язку по своєчасному поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості, який складено первісним кредитором ТОВ «Слон кредит» станом 30.06.2021, сума заборгованості склала 22519,14 грн., з яких: 17731,6 грн. заборгованість за кредитом; 4787,54 грн. заборгованість за відсотками (зворотний бік а.с. 9). З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10.03.2023 вбачається, що сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором склала 31197,89 грн., з яких: 22519,14 грн. - заборгованість станом на дату відступлення 30.06.2021; 8341,13 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за період з 30.06.2021 по 17.01.2022; 53,92 грн. - 3% річних за період з 18.01.2022 по 23.02.2022; 283,70 грн. - індекс інфляції (а.с. 10). Крім того, з наданого ТОВ «Коллект Центр» розрахунку вбачається, що станом на 08.03.2024 відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №481594 від 18.01.2021 в сумі 31197,89 грн. (а.с. 11). Наявність вказаної заборгованості зумовила звернення позивача з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно з ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 вказаного Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, кредитний договір був укладений в електронній формі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Так, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. Як встановлено судом, та підтверджується матеріалами справи, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр» за договором № 481594 від 18.01.2021 про надання споживчого кредиту у розмірі 31197,89 грн., з яких: 17731,60 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 13128,67 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 53,92 грн - нараховані 3% річних; 283,70 грн. - втрати від інфляції. Правильність нарахувань розміру заборгованості відповідачем на час розгляду справи не оспорювалась та не спростована. В матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договорів, їх форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. На підставі викладеного, оскільки відповідач умови вказаного договору належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась вищезазначена заборгованість, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з [PERSON] заборгованості за договором № 481594 від 18.01.2021 про споживчий кредит в загальному розмірі 31197,89 грн.. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений ним при подачі позову у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією № 0421750088 від 19.03.2024 (а.с. 1). Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Як встановлено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так, відповідачем клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявлено. За приписами ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду надано: договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року; прайс-лист АО «Ліга Ассістанс» затверджений Рішенням Загальних зборів № 01-11/2023 від 01.11.2023 року; заявку №873 від 07.02.2024 про надання юридичної допомоги; витяг з акту №1 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024; платіжну інструкцію №413000007 від 09.02.2024 (зворотній бік а.с. 34-39). Згідно з п. 4.1. договору про надання правової допомоги, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Сума, визначена актом про надання юридичної допомоги цього договору є гонораром адвокатського об`єднання за надання юридичної допомоги та поверненню не підлягає (п. 4.5 договору). Відповідно до Заявки про надання юридично допомоги № 873 від 07.02.2024 та Витягу з акту №1 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024, адвокатським об`єднанням було надано наступні правові послуги: надання усної консультації з вивченням документів вартістю 3000,00 грн. (витрачено 2 год.), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду вартістю 6000,00 грн. (витрачено 2 год.). Відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо неспівмірності витрат позивача на правову допомогу. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено, суд стягує з відповідача понесені ним витрати по оплаті витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.

Outcome: approved