Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

29.04.2024 позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що наказом [PERSON] у період з 1992 року по 2023 рік працював у шкідливих умовах на наступних підприємствах: 1)АТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ», стаж 09 місяців (далі Відповідач 1); 2)ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ», стаж 03 роки 05 місяців (далі - Відповідач 2). 3)ПАТ "ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ "ЗАПОРІЖСТАЛЬ", стаж 26 років, 09 місяців (далі - Відповідач 3); Отже, загальний стаж роботи Позивача на вказаних вище підприємствах складає 30 років 11 місяців. 16.11.2023 року Позивач звільнився з ПАТ "ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" за ст. 38 КЗпП України (у зв`язку із виходом на пенсію), наразі не працює. Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03.01.2024 року, № 1/9, виданим ДУ «ІНСТИТУТ МЕДИЦИНИ ПРАЦІ ІМЕНІ Ю.І. КУНДІЄВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ МЕДИЧНИХ НАУК УКРАЇНИ» Клініка професійних захворювань (м. Київ) Позивачу встановлено професійні захворювання: 1. Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; 2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху 2 ст. (другий ст.) - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ; 3 Хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз, ЛН 2 ст. (другого ст.). Відповідно до\~Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.02.2024 року (Форма П-4): Пункт 9: Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 03.01.2024 року. Пунктами 17, 18 цього Акту встановлено таке: «Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи Позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, які перевищували нормативне значення, неякісного проведення медичного огляду. Причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПАТ «Запоріжсталь» (стаж 26 років, 09 місяців), АТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» (стаж 00 років, 09 місяців), ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» (стаж 03 роки 05 місяців) - шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту). Згідно Довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ № 461399 від 25.03.2024 року Позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання. Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 125460 від 25.03.2024 р. - ступінь втрати професійної працездатності Позивача складає 55 (п`ятдесят п`ять) %. Завдану йому моральну шкоду оцінює у 55000,00 грн. та вважає, що саме така сума, буде адекватною тій моральній шкоді, яка була спричинена в результаті професійного захворювання, а також достатньою і справедливою для хоча б часткового відновлення фізичного здоров`я і приведення його морального стану в норму. Просить, з урахуванням часу роботи на підприємствах відповідачів, стягнути з Акціонерного товариства «Запорізькій завод феросплавів» 1331,00 гривню, з Приватного акціонерного товариства «Український графіт» 6083,00 гривні, з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат 47586 гривень. Ухвалою суду від 30.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 09.05.20234 року від представника відповідача ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» - адвоката Ніколенка М.М. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зауважив, що Позивач був обізнаний з важкими та шкідливими умовами праці та надав свою добровільну згоду на роботу у цих умовах. Протягом роботи [PERSON] на підприємстві та на момент його звільнення, останнім не надавалися будь-які докази наявності у нього професійних захворювань. Натомість, ПАТ «Запоріжсталь» отримувало відповідні медичні висновки про придатність Позивача для виконання дорученої йому роботи, на підставі яких Позивач допускався до подальшої роботи. Вказані обставини свідчать, що Позивач не дбав про особисту безпеку і здоров`я, не повідомляв про свій дійсний стан, тому однією з причин втрати працездатності вбачає його власні дії / бездіяльність. Крім того, роботодавцем Позивачу надавалися передбачені законодавством пільги і компенсації. Також вважає, що позивач має доводити всі складові цивільно-правової відповідальності, а також розмір моральної шкоди. Представник відповідача також зауважував на тому, що у разі задоволення судом позовних вимог у сумі, що перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, розмір моральної шкоди необхідно стягувати з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. 13.05.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив Відповідача 3. Відповідно до якої представник позивача на зауваження про те, що: «Позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони Відповідача про умови праці» зазначив, що Позивач не є спеціалістом з охорони праці та не володіє фаховими знаннями саме для того, щоб визначати, що порушуються умови праці. Разом з тим, порушенням умов праці на підприємстві є саме перевищення норм ГДК шкідливих факторів, зокрема, зафіксованих на робочому місці Позивача. Те, що Позивач за весь час роботи на підприємстві жодних скарг не заявляв, не впливає на чинність на вагомість висновків, вставлених Медичним висновком ЛЕК та Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Можлива обізнаність працівника із шкідливими умовами не нівелює обов`язки роботодавця щодо стовщення для працівників безпечних умов праці та нести відповідальність за відсутність таких умов. Зауважує, що ціна позову 55000 цілком співмірна із глибиною страждань позивача внаслідок отриманої моральної шкоди через втрату здоров`я, професійної працездатності, отриманої внаслідок цього 3-ї групи інвалідності. Тому просить задовольнити позовні вимоги, також стягнути 10000 грн витрат на правничу допомогу. 17.05.2024 на адресу суду від головного виконавчого директора ПрАТ «Укрграфіт» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що при працевлаштуванні позивача на підприємство, останній був здоровий, позивач тривалий час працював на інших підприємствах, де присутні шкідливо-виробничі фактори. Вважає, що відсутній зв`язок хронічного професійного захворювання Позивача з умовами праці на ВАТ «Укрграфіт», оскільки при працевлаштуванні на ПАТ «Запоріжсталь» у Позивача не було виявлено професійних захворювань. Також зазначив, що наявність шкідливих умов праці сама по собі не може визначатися як порушення з боку роботодавця умов охорони праці та не виконання обов`язку із забезпечення здорових і безпечних умов праці. Так, роботодавець, на протязі всього часу роботи Позивача працевлаштовував його з достатнім на той час розміром заробітком, з усіма пільгами та компенсаціями, через що в діях підприємства відсутній такий елемент правопорушення як протиправність поведінки, роботодавець не приховував від Позивача важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва. Також було акцентовано увагу на тому, що у Позивача наявність професійного захворювання було встановлено лише в січні 2024, тоді як його було звільнено з ВАТ «Укрграфіт» у 1997 за власним бажанням. Вважає, що сума моральної шкоди Позивачем не обґрунтована. Позивачем не надано жодного висновку медичного органу, які б свідчили про наявність моральної шкоди та встановлювали б її ступінь саме за діагнозом профзахворювання. Також вражає безпідставними та неспівмірними витрати на правову допомогу. 23.07.2024 на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі на відзив Відповідача 2. Додатково зауважив, що дата звільнення Позивача не має ніякого значення, адже причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях всіх трьох Відповідачів шкідливих виробничих факторів. Тому вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. 31.07.2024 від представника АТ «ЗФЗ» Маньчина О.О. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивач пропрацював на АТ «ЗФЗ» лише 9 місяців, будь-якого зв`язку між працею на підприємстві та встановленням хронічного захворювання в березні 2024 р. не вбачається. Всі установлені [PERSON] хронічні захворювання не є раптовими, вони мають довготривалий характер із явно вираженими симптомами ще на початковій стадії. Вважає, що в діях позивача мається груба необережність, яка має бути врахована при оцінці бажаної позивачем сатисфакції та визначенні її розміру. Зауважив на тому, що підставою звільнення позивача було не професійне захворювання, а реалізація його права на звільнення. Вік відповідача 52 роки, і, незважаючи на встановлення ІІІ групи інвалідності, позивач може працювати в оптимальних або допустимих умовах праці. Крім того, позивачем не надано доказів того, що змінилося його звичайне життя. Яким чином? Як змінився стан та якість життя, в чому полягають такі зміни. Позивачем зазначено у позові, що він не може працювати за фахом, проте не зазначено, який фах має позивач. Позивачем також не доведено, що йому необхідний тривалий курс лікування, що зміни в його житті є тяжкими. Представник відповідача також звернув увагу на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 180 /505/20, де зазначено, що з 23.05.2020 стягнута моральна шкода підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміру чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати. Вважає також завищеною розмір оплати за надання професійної допомоги. 05.08.2024 на адресу суду надійшла заява представника позивача, де останній виклав відповідь на відзив Відповідача 1. Де вважає необґрунтованими причини пропуску представником відповідача строку на подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання Позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. На фіксації процесу не наполягає. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Від представників відповідачів у матеріалах справи також містяться заяви про розгляд справи у їх відсутності. Наполягають на запереченнях, викладених у відзивах. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] у період з 1992 року по 2023 рік працював на наступних підприємствах: 1)АТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ», стаж 09 місяців; 2)ПрРАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ», стаж 03 роки 05 місяців. 3)ПАТ "ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ "ЗАПОРІЖСТАЛЬ", стаж 26 років, 09 місяців; Загальний стаж роботи Позивача на вказаних вище підприємствах складає 30 років 11 місяців. 16.11.2023 року Позивач звільнився з ПАТ "ЗАПОРІЗЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ "ЗАПОРІЖСТАЛЬ" за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію), що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03.01.2024 року, № 1/9, виданим ДУ «ІНСТИТУТ МЕДИЦИНИ ПРАЦІ ІМЕНІ Ю.І. КУНДІЄВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ МЕДИЧНИХ НАУК УКРАЇНИ» Клініка професійних захворювань (м. Київ) Позивачу встановлено професійні захворювання: 1. Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; 3.Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху 2 ст. (другий ст.) - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ; 3 Хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмофіброз, ЛН 2 ст. (другого ст.). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.02.2024 року (Форма П-4): Пункт 9: Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 03.01.2024 року. Пунктами 17, 18 цього Акту встановлено таке: «Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи Позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, які перевищували нормативне значення, неякісного проведення медичного огляду. Причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на ПАТ «Запоріжсталь» (стаж 26 років, 09 місяців), АТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ» (стаж 00 років, 09 місяців), ПрАТ «УКРАЇНСЬКИЙ ГРАФІТ» (стаж 03 роки 05 місяців) - шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту». Згідно Довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ № 461399 від 25.03.2024 року Позивачу встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання. Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 125460 від 25.03.2024 р. - ступінь втрати професійної працездатності Позивача складає 55 (п`ятдесят п`ять) %. Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.43 Конституції України, ст. 2 КЗпП України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно зі ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно з ст.173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником чи уповноваженим ним органом моральної шкоди робітнику, що здійснюється у випадку, якщо порушення законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих стосунків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З`ясувавши усі обставини справи, оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності та допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач [PERSON] в період тривалого часу роботи на підприємствах відповідачів, через перевищення впливу шкідливих виробничих факторів, отримав ряд професійних захворювань, в результаті чого йому 25.03.2024 р. встановлена 3 група інвалідності з втратою професійної працездатності 55 % безстроково. Також суд вважає встановленим та доведеним спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я під час виконання трудових обов`язків, відповідальність за що покладається на відповідачів: АТ «Запорізький завод феросплавів», ПрАТ «Укрграфіт» та ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь». Представниками відповідачів факт встановлення професійних захворювань позивачу [PERSON] внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці на їх підприємствах фактично не спростовано. Медичний висновок щодо встановлення професійних захворювань та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підприємствами не оскаржувався. Твердження представників Відповідачів про те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами праці, погодився на них добровільно, а також те, що під час роботи на стан здоров`я не скаржився, за результатами періодичних медичних оглядів визнавався придатним для роботи за професією, суд відхиляє через те, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та його обов`язок дбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідачів обов`язку виконати вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання. При цьому, суд враховує, що причиною професійного захворювання позивача [PERSON] є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу. Доводи представників Відповідачів про здійснення підприємствами ряду компенсаційних заходів, не спростовують факту впливу негативних факторів на позивача. Також такі заходи не впливають на право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої у випадку ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків. Визначення позивача придатним для роботи за професією за результатами періодичних медичних оглядів жодним чином не виключає наявність у нього хронічних професійних захворювань і, відповідно, відповідальність підприємств за шкоду, спричинену ушкодженням здоров`я. Як встановлено судом та відображено у медичному висновку ДУ «ІНСТИТУТ МЕДИЦИНИ ПРАЦІ ІМЕНІ Ю.І. КУНДІЄВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ МЕДИЧНИХ НАУК УКРАЇНИ» Клініка професійних захворювань (м. Київ) від 03.01.2024 року, позивачу встановлений діагноз професійних захворювань. Інвалідом третьої групи із встановленням 55 % втрати працездатності позивача визнано 25.03.2025 року. Саме з цього моменту у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. При цьому, враховуючи висновки Конституційного Суду України, викладені в п. 4.1 рішення від 27.01.2004 р., справа №1-рп/2004, суд вважає, що вже сам по собі факт ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків і встановлення втрати працездатності, незалежно від його ступеня, свідчить про заподіяння позивачу [PERSON] моральної шкоди. Крім того, обставини справи свідчать про те, що позивач втратив професійну працездатність, погіршився стан його здоров`я, змінився стан та якість його життя, він має постійні фізичні страждання, внаслідок вказаних професійних захворювань, що спричиняє душевні страждання. Доводи представників Відповідачів про необхідність врахування нехтування Позивачем дбайливого ставлення до свого здоров`я, що сприяло виникненню або збільшенню шкоди, суд вважає безпідставними. Так, суду не було надано належних та допустимих доказів недбавлої поведінки позивача, яка б спровокувала виникнення захворювання, або призвела до погіршення стану його здоров`я. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до ст. 23 ЦК України, враховує характер порушення прав позивача, ушкодження здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків, глибину фізичних і моральних страждань позивача, погіршення його здібностей або позбавлення можливості їх реалізації, зокрема, бере до уваги характер отриманих ним захворювань, внаслідок яких він визнаний інвалідом 3 групи з втратою 55 % професійної працездатності безстроково, вимушений приймати ліки, бо без них його стан погіршується, перебуває на обліку ЛПЗ, на що вимушений витрачати як фізичні, так і матеріальні ресурси. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам. Крім того, розмір моральної шкоди не залежить від розміру майнової шкоди. Суд зауважує що, сам факт втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Суд також враховує значимість здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, бере до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, тому, виходячи з вищевказаних обставин, принципу розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в загальному розмірі 55000,00 грн, розподіливши її пропорційно до його стажу роботи на вказаних підприємствах. Так, загальний стаж роботи позивача на трьох підприємствах із шкідливими умовами праці становить 30 років 11 місяців, з них на АТ «Запорізькій завод феросплавів» становить 9 місяців, на ПрАТ «Укрграфіт» - 3 роки 5 місяців, на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» 26 років 9 місяців. Тому, з АТ «Запорізькій завод феросплавів» слід стягнути 1331 грн, з ПрАТ «Укрграфіт» - 6083 грн, а з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» - 47586 грн моральної шкоди. Саме такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає достатнім та співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу. При ухваленні рішення суд відхиляє доводи представників відповідачів про необхідність зазначення у рішенні про те, що податки стягуються у відповідності до норм податкового законодавства, чинного на момент виконання рішення суду, виходячи з наступного. Так, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як в межах заявлених вимог. Позивачем при формулюванні власних вимог не було зазначено про необхідність враховувати податки та збори при обрахуванні суми моральної шкоди, навпаки останній просилв визначити розмір шкоди без її подальшого оподаткування, тому суд не може виходити за рамки заявлених позовних вимог. Крім того, законодавство у сфері оподаткування встановлює, що будь-який дохід, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного періоду, підлягає оподаткуванню згідно положень ст. 164 Податкового кодексу України. При цьому, пп. 164.2.14 Податкового кодексу України має деякі винятки із загального правила, за якими не оподатковуються, зокрема, і суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Аналогічну правову позицію з цього питання викладено у постанові Верховного Суду у справі № 180/683/13-ц від 25.07.2018, за якою Верховний Суд встановив, що Податковий кодекс України визначає види отриманих фізичними особами доходів, які зараховують до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПКУ), і доходів, які не беруть до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПКУ). При цьому Верховний Суд звернув увагу, що згідно з пп. "а" пп. 164.2.14 до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку належить зараховувати дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Тобто сума, яку за рішенням суду стягують на користь платника податків для відшкодування збитків, завданих останньому внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю, оподаткуванню не підлягає. Проте Законом № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України», якими підпункт "а" підпункту 164.2.14 доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Зазначена норма набрала чинності з 23.05.2020р. За приписами статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. За текстом цього підпункту поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Таким чином, обмеження її розміру для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом було звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди, що закріплено у вище вказаному правовому висновку ВС. Аналогічного висновку також дійшов Верховний Суд в ухвалі від 04 серпня 2021 року у справі № 332/2120/20, провадження № 61-11843ск21. Як було зазначено раніше, саме загальна сума - 55000 гривень, яка стягується пропорційно з трьох відповідачів, співвідноситься із глибиною страждань позивача, тому підлягає стягненню на його користь. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень с. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результати розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу надання послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до п. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно до частин 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення, тощо, визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входять до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вирішуючи це\~питання,\~суд виходить\~з того,\~що в\~межах цієї\~справи позивач\~ [PERSON] \~отримував правову\~допомогу адвоката\~Біліченка О.О.\~та сплатив\~за це 10000 грн, з яких: вивчення первісних матеріалів та надання юридичної консультації з приводу предмета спору склало 2000 гривень, складання позову склало 3000 гривень, вивчення відзиву на позовну заяву склало 1000 гривень, складання відповіді на відзив склало 2000 гривень, представництво інтересів позивача у суді склало 2000 гривень,\~Вказані обставини\~підтверджуються наданими\~суду Договором\~про надання\~правової допомоги\~б/н\~від 26.04.2024,\~ордером АР\~№1155838\~від 26.04.2024\~року, Актом приймання виконаних робіт №1 від 12.05.2024 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 12.05.2024 року. Враховуючи викладене, проаналізувавши наведений перелік послуг, їх обсяг, додані до справи представником позивача документи, суд вважає, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг) не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Перевіривши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, на відповідність заявлених до стягнення сум наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги доводи представника відповідача щодо зменшення розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу (правову) допомогу, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат представника позивача на професійну правничу (правову) допомогу до 5000, 00 грн. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір», пропорційно до розміру стягнутої моральної шкоди. Так, з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», АТ «Запорізькій завод феросплавів» та ПрАТ «Український графіт» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн. пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved