Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просив суд стягнути із відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 000 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що він є учасником бойових дій згідно посвідчення серії [NUMBER] виданого УМВС України в Полтавській області 25 липня 2015. Згідно посвідчення про відрядження № [NUMBER] виданого начальником Київського РВ ПМУ ГУ МВС України Махно С.А. він виїжджав у відрядження з 20.01.2С 15 по 21.02.2015 на територію проведення Антитерористичної операції сектор «С» Донецької області. Вказує, що з 20.01.2015 по 21.02.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території селища Ольховатка Артемівського району Донецької області. Зазначає, що 18.02.2015 під час виведення сил з м. Дебальцеве Донецької області в с. Логвіново Донецької області виник обстріл колони, яка рухалась до м. Артемівськ Донецької області, під час якого він отримав поранення у вигляді ЗЧМТ (контузії головного мозку), залишився металевий об`єкт (осколок) в підшкірних відділах лівої лобної області. Позивач пояснив, що в наслідок обстрілу отримав поранення, проходив відповідні лікування та обстеження в Полтавській клінічній лікарні ім. Скліфософського, Полтавському обласному клінічному госпіталі для ветеранів війни Полтавської обласної ради м. Полтава. Вказує, що згідно з висновком експерта № 536 було проведено судово-медичну експертизу під час якої встановлено, що [PERSON] встановлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма з контузією головного мозку та поверхневі шрами в ділянці лобу зліва, які є результатом загоєння поверхневих ран, які є результатом загоєння поверхневих рак, які в подальшому ускладнились після травматичною енцефалопатією (після травматичні ділянки астрогліальні мікрорубці в коркових, підкоркових, відділах лобних, скроневих, тім`яних долях обох гемісфер головного мозку), після травматичним гіпертинзивно-лікворним синдромом у вигляді правобічної бівентрикулярної неоклюзійної внутрішньої гідроцефалії та вираженої зовнішньої гідроцефалії, локальні атрофічні зміни кори лобних скроневих долей обох гемісфер головного мозку - посттравматичного характеру, вегето-судинною дистонією по змішаному типу, хронічною двобічною сенсо-невральною приглухуватістю, які могли утворитись в результаті однократної дії повітряної хвилі та осколків при вибусі вогнепального снаряду, які діяли з достатньою силою. Позивач зазначає, що відповідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісією серії 12 ААБ № 703186 він є інвалідом 2-ї групи та захворювання пов`язане з проходженням служби. Також факт поранення при виконанні службових обов`язків позивача, додатково підтверджується актами Форми Н-1 та Н-5. Вказані факти, на думку позивача, підтверджують отримання ним при виконанні службових обов`язків 18.02.2015 під час виведення сил з м. Дебальцеве Донецької області в с. Логвіново Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, поранення та тривале проходження реабілітації та лікування, отримання другої групи інвалідності та втрати працездатності. Позивач вважає, що такими діями російської федерації порушено його громадянські права і свободи. Безпосередня участь в бойових діях мала істотний вплив на його психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час участі у здійсненні заходів, необхідних для здійснення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації він неодноразово був свідком загибелі та поранення товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, особисто постійно піддавався ризику поранення та загибелі, був змушений використовувати зброю, був свідком руйнування інфраструктури . Зазначає, що постійно перебував у пригніченому стані, у нього зменшився життєвий тонус, погіршилось самопочуття. У зв`язку з вищенаведеним просить стягнути з відповідача моральну шкоду завдану внаслідок збройної агресії російської федерації проти України в сумі 10 000 000 гривень. 02.09.2020 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Кушнір С.І. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.09.2020 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. Позивачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі, відповідачу було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками. У встановлений ухвалою суду строк, відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.11.2021 закрито провадження в справі за позовом [PERSON] до Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди. Постановою Київського апеляційного суду від 22.09.2022 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26.11.2021 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 03.02.2023 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано головуючому судді Усатовій І.А. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання, не з`явивсяся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі. Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 вказав, що в разі застосування деліктного винятку (наявність факту заподіяння шкоди) будь-який спір, що виник на території України в громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема РФ, може бути розглянутий і вирішений судом України як належним та повноважним судом. Суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Верховний Суд також встановив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства РФ в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й з огляду на розірвання дипломатичних відносин України з РФ у зв`язку з повномасштабною збройною агресією. З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією РФ проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди РФ бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним. Зупинення провадження у справі призведе до безпідставного зволікання з розглядом справи, що не сприятиме якнайкращому захисту інтересів позивача. У зв`язку з викладеним, суд не направляв запиту до відповідача для отримання згоди РФ бути відповідачем у цій справі. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності відповідача у справі. Дослідивши матеріали справи, врахувавши заяву позивача, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Шляхом огляду Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 (справа № 440/2763/19) за позовом [PERSON] до Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про визнання неправомірними та скасування актів, зобов`язання вчинити певні дії, позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано акт Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про нещасний випадок невиробничого характеру форми НТ* №10 від 02.07.2019 та акт про розслідування нещасного випадку, що стався 18.02.2015 близько 07 год 00 хв УМВС України в Полтавській області, форми Н-5* від 02.07.2019. Зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області провести повторне розслідування за фактом нещасного випадку, що стався 18.02.2015 з [PERSON] та скласти акти у відповідності до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.01.2003 за № 83/7404. В решті позовних вимог відмовлено. У рішенні суду встановлено, що [PERSON] проходив службу в Міністерстві внутрішніх справ України та 06.11.2015 звільнений з посади заступника начальника Кобеляцького районного відділу - начальника кримінальної міліції у запас Збройних Сил за пунктом 64 "з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації). Під час проходження служби в УМВС України в Полтавській області [PERSON] був відряджений в Донецьку область на територію проведення АТО строком з 20.01.2015 до 21.02.2015, що підтверджується посвідченням про відрядження № [NUMBER] , довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданою Краматорським міськвідділом ГУМВС України в Донецькій області № 1/4437 від 20.02.2015. Згідно із довідкою до акта огляду МСЕК [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи, вид пенсії: по інвалідності 2 групи. Відповідно до довідки Краматорського міськвідділу ГУМВС України в Донецькій обл. № 1/4437 від 20.02.2015, старший лейтенант міліції [PERSON] дійсно в період з 20.01.2015 по 21.02.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності. Суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції на території селища Ольховатка Артемівського району Донецької області. Згідно висновку експерта № 536 обласного бюро судово-медичної експертизи ДОЗ Полтавської ОДА було проведено судово-медичну експертизу під час якої встановлено, що [PERSON] встановлений діагноз: закрита черепно-мозкова травма з контузією головного мозку та поверхневі шрами в ділянці лобу зліва, які є результатом загоєння поверхневих ран, які є результатом загоєння поверхневих рак, які в подальшому ускладнились після травматичною енцефалопатією (після травматичні ділянки астрогліальні мікрорубці в коркових, підкоркових, відділах лобних, скроневих, тім`яних долях обох гемісфер головного мозку), після травматичним гіпертинзивно-лікворним синдромом у вигляді правобічної бівентрикулярної неоклюзійної внутрішньої гідроцефалії та вираженої зовнішньої гідроцефалії, локальні атрофічні зміни кори лобних скроневих долей обох гемісфер головного мозку - посттравматичного характеру, вегето-судинною дистонією по змішаному типу, хронічною двобічною сенсо-невральною приглухуватістю, які могли утворитись в результаті однократної дії повітряної хвилі та осколків при вибусі вогнепального снаряду, які діяли з достатньою силою. Також факт поранення при виконанні службових обов`язків позивача, додатково підтверджується актами Форми Н-1 та Н-5. Згідно акту № 13 від 22.10.2020 про нещасний випадок (у тому числі поранення) старшого лейтенанта міліції [PERSON] 18.02.2015 близько 07.00 год. нещасний випадок (поранення) стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. Згідно акту від 22.10.2020 розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 18.02.2015 близько 07.00 год. УМВС України в Полтавській області, за результатами розслідування нещасний випадок (у тому числі поранення) стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. За результатами розслідування нещасного випадку складено акти форми Н-1*. Ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області потерпілому роз`яснені питання надання соціальної та матеріальної допомоги, права відповідно до чинного законодавства. Позивач наслідок обстрілу отримав поранення, проходив відповідні лікування та обстеження в Полтавській клінічній лікарні ім. Скліфософського, Полтавському обласному клінічному госпіталі для ветеранів війни Полтавської обласної ради м. Полтава. Між сторонами виник спір щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Також, у пункті 5 роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. У даній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Згідно із ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією. При вирішенні вимог позивача суд також застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно з яким вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Відповідно до вимог «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п.п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та який наступними указами Президента України неодноразово продовжувався, та триває станом на момент постановлення судового рішення по даній справі. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» агресія це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. При цьому суд, вирішуючи питання судового імунітету іноземної держави (рф) в рамках даного судового провадження, застосовує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08 червня 2022 року у справі № 490/9551/19, провадження № 61-19853св21. ЗУ «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави. У рішенні від 23 березня 2010 року у справі «Цудак проти Литви» (Cudak v. Lithuania) ЄСПЛ визнав існування звичаєвих норм у питаннях державного імунітету, переважання в міжнародній практиці теорії обмеженого імунітету держави, але наголосив на тому, що обмеження має переслідувати законну мету та бути пропорційним такій меті. Отже, можна дійти висновків про те, що держава не має права посилатися на імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю чи життю, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду, та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час знаходилась на території держави суду. Тому, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено російську федерацію, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії російської федерації, за позовом, поданим саме до цієї іноземної держави. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу, з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в рамках розгляду даної цивільної справи позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди умисними незаконними діями російської федерації, пов`язаними з її збройною агресією щодо України, причинний зв`язок між такими діями та завданою шкодою, проте не повно обґрунтовано заявлений до відшкодування розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 000 грн. та суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн. Суд вважає, що такий розмір відшкодування є справедливим та співмірним для відновлення порушеного особистого немайнового права позивача. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 8 000 гривень. Також суд зазначає наступне. Слід розмежовувати порядок проголошення судового рішення (скороченого або повного) у разі явки учасників справи у судове засідання та складання повного судового рішення, за відсутності учасників справи. Порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено; загальний порядок ухвалення рішення застосовується, якщо розгляд справи відбувся з викликом учасників і вони брали участь у судовому засіданні. Зокрема, суд виходить до нарадчої кімнати (частина перша статті 244 ЦПК України); у нарадчій кімнаті суд приймає, складає та підписує рішення (повне чи скорочене) (частина друга статті 259 ЦПК України); повернувшись із нарадчої кімнати, суд проголошує рішення (повне чи скорочене) (частина перша статті 268 ЦПК України); датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене) (перше речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України); копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення (частина перша статті 272 ЦПК України); у разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення (частина друга статті 272 ЦПК України); у разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складено повне рішення (частина шоста статті 268 ЦПК України). Проголошення судового рішення передбачає надання публічності такому рішенню, дотримуючись принципу гласності судового процесу. Тобто проголошення судового рішення відбувається публічно або у закритому судовому засіданні лише під час перебування учасників справи у судовому засіданні у залі суду; у разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України); у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Так сторона була повідомлена про судове засідання, призначене на 11.09.2023, завчасно, належним чином в установленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явилась. З урахуванням того, що розгляд справи, відбувався за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення - 30.07.2024. Схожі висновки Верховний Суд зробив у постановах від 25 травня 2020 року у справі 464/8801/16-ц (провадження № 61-35930св18), від 03 червня 2021 року у справі № 522/6826/19 (провадження № 61-3778св21), від 22 червня 2021 року у справі № 495/3904/18 (провадження № 61-1172св21), від 24 червня 2021 року у справі № 522/14984/19 (провадження № 61-9632св20), від 30 червня 2021 року у справі № 523/7115/18 (провадження № 61-6241св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 462/2906/20 (провадження № 61-9829св21).

Outcome: partial