Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про захист права власності, усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю - будинком [ADDRESS] - [PERSON] шляхом виселення [PERSON] з будинку [ADDRESS] та стягнення матеріальних збитків в розмірі 129256, 57 грн. шкоди та 5000000,0 грн. моральної шкоди. В обгрунтування позову [PERSON] посилається на те, що вона є власником будинку та земельної ділянки [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу. У вказаному будинку вона не проживала, оскільки він потребував ремонту. У ньому зберігались її речі: меблі, особисті речі та адвокатський архів. У 2020 році вона випадково дізналась, що в її будинку зареєстровані сторонні їй особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її син, які є членами родини [PERSON] , а також про проживання у її будинку [PERSON] та його дружини [PERSON] . Зазначені особи були переселенцями з Луганської області. У жовтні 2020 року вона письмово повідомила зазначених осіб про виселення з мого будинку. Після звернулась до суду з позовом про виселення саме зареєстрованих в моєму будинку осіб, які не є членами її родини і є сторонніми їй особами. З метою захисту свого права власності і зменшення розміру завданої і шкоди, як власнику майна з боку цих осіб, вона звернутися до АТ «Харківгаз» та АТ « Харківобленерго» з приводу відключення від газо- та електропостачання її будинку, оскільки споживання зазначеними особами комунальних послуг спричиняло їй матеріальну шкоду,. Відповідач, [PERSON] звернувся в 2021 році до суду про визнання за ним права власності на її будинок, здійснив незаконне самовільне підключення до газопостачання і підключив в незаконний спосіб електропостачання, Після чого вона звернулась до АТ «Харківгаз» та до АТ «Харківобленерго» про закриття особового рахунку за вказаною вище адресою та про припинення надання комунальних послуг. 07 грудня 2022 року протоколом засідання комісії з розгляду актів про порушення Дергачівського відділення АТ «Харківгаз» було встановлено самовільний демонтаж лічильника газу у будинку [ADDRESS] , у зв`язку з чим донараховано об`єми необлікованого природного газу в обсязі 4961, 08 м3 за період з 12.05.2021 по 12.11.2021. Вартість донарахованого об`єму газу складає 129256,57 грн. Зазначене донарахування виникло на підставі акту про порушення № КН 006190 від 12.11.2021, який було складено щодо неї як споживача, який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Оскільки вона не має можливості через перешкоди, які їй чинить [PERSON] користуватися своєю власністю, а відповідач мешкає у її будинку і споживає природній газ, просить стягнути з [PERSON] суму нарахованого їй об`єму природного газу, витрати щодо недотримання технічних умов на газопостачання та електропостачання та моральну шкоду в розмірі 5000000,00 грн. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 13.11.2023 року провадження в справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 22.02.2024 представником відповідача [PERSON] [PERSON] в системі «Електронний суд» направлено відзив, відповідно до якого зазначено, що договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] від 21.10.2014 посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М., зареєстрований в реєстрі за № 3269 та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2014 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М. в реєстрі за № 3272 є частково недійсними в частині покупця, оскільки покупцем домоволодіння та земельної ділянки був [PERSON] , оскільки майно було куплено за його кошти, а фактично фіктивно оформлено на [PERSON] . Наявність у відповідачів оригіналів документів, які підтверджують право власності на домоволодіння та земельну ділянку, домової книги, технічного паспорту, оригіналів квитанцій про оплату комунальних послуг, ключів від будинку, зважаючи на наявність згоди позивачки на реєстрацію відповідачів у будинку, є підставою для відмови в задоволені позовних вимог, так як між сторонами виникли інші відносини, ніж ті, про які заявляє позивачка у справі. 19.03.2024 ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання 31 липня 2024 року не з`явилися, про слухання справи повідомлялися належним чином. Разом з тим, під час попередніх судових засідань заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з?явилася, повідомлялася своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі\~статтею 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Оцінюючи аргументи, викладені в позові та поясненнях щодо нього, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «РуїзТоріха проти Іспанії» (RuizToriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Відповідно до\~статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права. (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 ЦК України). З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. п. 1 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, яке на даний час оспорюється в іншому провадженні, а тому, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на вищезазначене майно. Згідно зі статтею 387 ЦК власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально визначеного майна з чужого незаконного володіння. У свою чергу, відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Як вбачається з матеріалі справи, згідно постанови Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2022рокупозовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Усунуто перешкоди [PERSON] у користуванні та розпоряджень домоволодінням [ADDRESS] , шляхом виселення з вказаного будинку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та неповнолітнього, [PERSON] . Постановою Верховного Суду від 28 червня 2023 року рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 листопада 2021 року та постанова Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року залишено без змін. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що 21.10.2014 за [PERSON] було зареєстровано право власності на будинок та земельну ділянку [ADDRESS] Даних про належність спірного будинку іншій особі матеріали справи не містять. Правова позиція Верховного суду України по справі №6-92цс15, викладена в Постанові від 27.05.2015 року, вказує, що передбачений\~ст. 391 ЦПК України\~спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Правова позиція Верховного суду України по справі №6-709цс16, викладена в Постанові від 16.11.2016 р., вказує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином дослідивши надані сторонами письмові докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині усунення перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю - будинком [ADDRESS] - [PERSON] шляхом виселення [PERSON] з будинку [ADDRESS] . Аналізуючи посилання позивачки на той факт, що [PERSON] самовільно підключив від сусіда газ, взагалі не доводиться жодним належним та допустимим доказом .Протокол засідання комісії з розгляду Актів порушення від 07 грудня 2022 року, Акт-розрахунок не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості від 07 грудня 2022 року, Припису від 12 листопада 2021 року, Акту про порушення серії та номер К 006190 від 12 листопада 2021 року були складені не у присутності [PERSON] у присутності [PERSON] та нею погоджені. Жодних заперечень щодо того, [PERSON] не підключала самостійно газ, остання не заявляла, у відповідних графах такі зауваження [PERSON] відсутні. Матеріали справи не містять доказів того, що самовільно підключив будинок саме [PERSON] , що він використовував отриманий природний газ, а тому на нього не може бути покладено відповідальність за такі дії. Позовна вимога про можливість стягнення з [PERSON] моральної шкоди так не знаходить свого відображення у матеріалах справи, оскільки шкода відшкодовується особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями ,бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності: її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до правового висновку ОП КЦС ВС від 05 грудня 2022 року, що викладений у Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі N 214/7462/20 - Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Згідно правового\~висновку,\~що викладений\~у Постанові\~ОП КЦС\~ВС від\~05\~грудня 2022\~в справі\~N\~214/7462/20\~Верховний суд\~дійшов висновку,\~що гроші\~виступають еквівалентом\~моральної шкоди.\~Грошові кошти\~як загальний\~еквівалент всіх\~цінностей в\~економічному розумінні\~"трансформують"\~шкоду в\~загальнодоступне вираження,\~а розмір\~відшкодування "обчислює"\~шкоду.\~Розмір визначеної\~компенсації повинен,\~хоча б\~наближено,\~бути мірою\~моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової\~шкали чи\~прирівння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди с лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина с підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. У Постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц Верховний суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд мас керуватися принципами розумності, справедливості га співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди мас бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. За таких\~обставин, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів, що [PERSON] завдав [PERSON] шкоди, а тому позов в частині стягнення матеріальних збитків в розмірі 129256,57 грн та 5000000,00 грн моральної шкоди задоволенню не підлягає. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial