Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

АТ "СЕНС БАНК" звернулось в Острозький районний суд Рівненської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь 34478 грн. 29 коп. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову АТ "СЕНС БАНК" зазначає, що 21.07.2021 між АТ «Альфа Банк» (12.08.2022 змінив найменування на АТ «СЕНС БАНК») та [PERSON] було укладено кредитний договір №501341128, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит, а останній зобов`язався повернути його в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, сплатити проценти за користування кредитом, комісію та інші передбачені платежі, але свої зобов`язання за цим договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором в розмірі 34478,29 грн. Відповідач позов не визнав. Ухвалою суду від 02.04.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Цією ж ухвалою судом було визнати потрібною (обов`язковою) явку в судове засідання представника АТ "СЕНС БАНК" для дачі особистих пояснень по справі, а також витребувано в АТ "СЕНС БАНК": копію угоди про надання споживчого кредиту №501341128 від 21.07.2021; відомості, в яких наявне обґрунтування розміру позовних вимог із зазначенням їх складових, порядку нарахування та необхідності стягнення, з посиланням на відповідні пункти кредитного договору; паспорт споживчого кредиту, графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з врахуванням вартості всіх супутніх послуг, які підписані [PERSON] . Ухвалою суду від 17.06.2024 було задоволено клопотання позивача та постановлено судові засідання у справі за участю представників позивача - адвоката Рудницького Ю.І. або адвоката Альховської І.Б. проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. В ході розгляду справи представники позивача в режимі відеоконференції запрошувались до участі в судовому засіданні, однак в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Ухвала суду про витребування в АТ "СЕНС БАНК" копії угоди про надання споживчого кредиту №501341128 від 21.07.2021, відомостей, в яких наявне обґрунтування розміру позовних вимог із зазначенням їх складових, порядку нарахування та необхідності стягнення, з посиланням на відповідні пункти кредитного договору, паспорту споживчого кредиту, графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту і орієнтовної реальної процентної ставки з врахуванням вартості всіх супутніх послуг, які підписані [PERSON] , позивачем залишена без виконання. Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов АТ "СЕНС БАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судове засідання представники позивача не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, представник відповідача просить розглядати справу в його відсутності, в позові відмовити з мотивів та підстав, викладених в письмових поясненнях відповідача. В письмових поясненнях відповідач, не заперечуючи отримання від позивача 30000 грн. шляхом їх перерахування на його банківський рахунок, позов не визнав, зазначаючи про те, що між ним та банком угода про надання споживчого кредиту (кредитний договір) №501341128 не укладалась, оскільки він її не підписував ні в письмовому, ні в електронному вигляді, за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем та для АТ «Альфа Банк» не надсилав. Окрім того, зазначає, що в наданих позивачем оферті, паспорті споживчого кредиту, графіці платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з врахуванням вартості всіх сукупних послуг відсутній його підпис одноразовим ідентифікатором, а також відсутній аналог його власноручного підпису, а тому даний договір не може вважатися таким, що вчинений у письмовій формі, а тому відсутні підстави для стягнення з нього заборгованості за договором. Вважає безпідставно набутим майном грошові кошти в сумі 30000 грн., зазначаючи про те, що частину з них повернув позивачу. З доводів позовної заяви вбачається, що звертаючись до суду з позовом, банк вважає, що між АТ "Альфа Банк" та [PERSON] 21.07.2021 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 30000 грн. на умовах повернення строковості та платності. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Водночас, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч.1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. На обґрунтування позовних вимог, АТ "СЕНС БАНК" зазначає, що 21.07.2021 відповідач звернувся до банку з пропозицією на укладення угоди про надання споживчого кредиту (офертою), яка того ж дня була прийнята (акцептована) ним. На підтвердження зазначених тверджень, до матеріалів справи позивачем додано відповідні письмові оферту та акцепт, який містить умову про те, що угода вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту та надання кредиту відповідно до умов угоди та договору. З меморіального ордеру №413258251 встановлено, що 21.07.2021 [PERSON] отримав від позивача 30000 грн. та при цьому зазначений платіж ним отримано як надання кредиту за кредитним договором №501341128 від 21.07.2021. [PERSON] в ході розгляду справи не заперечує, що отримав вказаний платіж саме з тим формулюванням у платіжному документі, яке зазначено як «надання кредиту за кредитним договором №501341128 від 21.07.2021», як і не заперечує належність йому адреси електронної пошти [INFO] , яка зазначена в оферті на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501241128, де також зазначено, що підписанням електронним підписом цієї оферти засвідчується про отримання всієї інформації про умови кредитування. Порядок укладання договорів в електронній формі визначено Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію". Зокрема, в ст.13 Закону України "Про споживче кредитування" зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. З аналізу положень ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" вбачається, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що жоден з них не містить електронного підпису, електронного цифрового підпису, електронного підпису одноразовим ідентифікатором чи аналога власноручного підпису відповідача. Відповідно до норм ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст.207 ЦК України). Водночас, ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З аналізу вищевказаних норм вбачається, що договір №501341128 від 21.07.2021 про споживчий кредит є письмовим правочином, який не відповідає вимогам ст.207 ЦК України, оскільки він не підписаний його стороною. Водночас, з виписки по особовим рахункам встановлено, що отримавши 30000 грн., [PERSON] ними користувався, в тому числі вносив кошти на погашення кредиту та відсотків за користування коштами. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і на виконання цієї домовленості банком було надано [PERSON] 30000 грн. Водночас, при вирішенні спору, суд виходить з того, що позивачем не надано суду паспорт споживчого кредиту, графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з врахуванням вартості всіх супутніх послуг, які підписані [PERSON] . Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки під час укладення договору сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі відсоткової ставки по ньому. При вирішенні зазначеного спору суд бере до уваги і те, що відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень та при цьому суд враховує, що позивач належних доказів укладення між сторонами договору про споживчий кредит з метою отримання [PERSON] кредиту в розмірі 30000 грн. суду не надав. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 28.02.2023 становить 34478 грн. 29 коп. та складається із: 23602 грн. 45 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 10875 грн. 84 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Вирішуючи справу, суд виходить і з того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем оферта, акцепт, паспорт споживчого кредиту, графік платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту і орієнтовної реальної процентної ставки з врахуванням вартості всіх супутніх послуг, які не підписані [PERSON] , надавались йому на ознайомлення. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією з загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 зазначеного Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятій 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що відповідач [PERSON] , як пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, був належним чином проінформований про умови кредитування саме на тих умовах, про які вважав узгодженими банк. Отже, в позові АТ «СЕНС БАНК» в частині стягнення 10875,84 грн. процентів за користування кредитними коштами слід відмовити за безпідставністю. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «СЕНС БАНК» повністю не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути в примусовому порядку суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 23602 грн. 45 коп. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved