Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1. Виклад позиції позивача. 13.06.2024 ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами на загальну суму 79 958 грн 70 коп. Дана позовна заява мотивована тим, що 30.08.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 129470401, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 17 000 грн 00 коп. на свою банківську карту № [NUMBER] . 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало (відступило) ТОВ «Таліон плюс» належні йому права вимоги до боржників. 31.12.2020 додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 сторони дійшли згоди і виклали договір факторингу у новій редакції. 31.12.2021 сторони цього договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, якою продовжили строк дії договору до 31.12.2022. Так, ТОВ «Таліон плюс» 02.11.2021 набуло право грошової вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 129470401від 30.08.2021 на суму 43120 грн 45 коп. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01 із рядом додаткових угод, у відповідності до якого ТОВ «Таліон плюс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до відповідачки за кредитним договором № 129470401 від 30.08.2021 на суму 70 958 грн 70 коп. 06.03.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 06/03/24, у відповідності до якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало (відступило) ТОВ «Юніт Капітал» належні йому права вимоги до боржників, зокрема, до відповідачки за кредитним договором № 129470401від 30.08.2021 на суму 70 958 грн 70 коп. Позивач не здійснював нарахувань за кредитним договором. Всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала взятих на себе зобов`язань, заборгованість не погасив. Станом на момент подання позову заборгованість відповідачки за кредитним договором № 129470401 від 30.08.2021 становить 70 958 грн 70 коп., з яких: 16 985 грн 00 коп.\~заборгованість по кредиту; 53 973 грн 70 коп.\~заборгованість по відсотках за користування кредитом. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення на його користь з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 129470401від 30.08.2021 в сумі 70 958 грн 70 коп. Також позивач просив суд стягнути на його користь з відповідачки судові витрати. 2. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 129470401від 30.08.2021 в розмірі 18 173 грн 00 коп., з яких: 17\~000\~грн 00\~коп.\~заборгованість\~за основною\~сумою боргу;\~1\~173\~грн 00\~коп.\~заборгованість\~по відсотках\~за користування\~кредитом. У решті позовних вимог просить відмовити. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокову стягнення всієї суми заборгованості за кредитом припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом,а також неустойку. В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 1 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. За таких обставин вважає, що позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами виключно у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто за період з 30.08.2021 (дата укладення договору) до 29.09.2021 (останній день повернення позики), що складає 1 173 грн 00 коп. 3. Пояснення позивача на заперечення відповідача. Представник позивача [PERSON] у відповідь на аргументи відповідача подав до суду додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що умови кредитного договору, в т.ч. строк кредитування, з можливістю його пролонгації, були погоджені сторонами при його укладенні. Нарахування відсотків здійснювалось відповідно до погоджених сторонами умов. Так, в період з 30.08.2021 по 29.09.2021 нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось за дисконтною процентною ставкою, відповідно до п. 1.14.1 Договору. Проте позичальник не сплатив вчасно відсотки до 29.09.2021, а тому відповідно до п. 1.9.3 Договору він зобов`язувався сплатити різниця між нарахованими відсотками за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими відсотками Дисконтною процентною ставкою за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. Надалі нарахування здійснювались виключно в межах строку пролонгації строку кредитування (п. 1.12.1 Договору) за базовою процентною ставкою, відповідно до п. 1.12.2 Договору. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду. Ухвалою суду від 14.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. 26.07.2024 відповідачем подано до суду клопотання з викладенням своїх заперечень проти заявлених вимог. 08.08.2024 представником позивача подано додаткові письмові пояснення з викладенням своїх аргументів на заперечення відповідача. ІІІ.\~ Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак в позовній заяві зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. При цьому, на адресу суду надіслав клопотання з викладенням своєї позиції щодо заявлених вимог. Згідно з положенням частини третьої\~статті 13 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей\~43,\~44 ЦПК України\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з частиною третьою\~статті 131 ЦПК України\~учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої\~статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Окрім того, відповідно до вимог\~ст. 275 ЦПК України\~суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. При вирішені питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності сторін суд враховує, що провадження по даній справі відкрито 13.06.2024, строки для подання заяв по суті справи, визначених статтями\~191,\~193,\~199 ЦПК України\~сплинули. Поряд з цим, частина 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За вказаних фактичних обставин справи, а також наявності доказів своєчасного та належного повідомлення сторін про час, день та місце розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами, а також висловили свої позиції у позові, клопотанні та поясненнях. За вказаних обставин, за приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 30.08.2021 [PERSON] ознайомився\~із паспортом\~споживчого кредиту\~продукту «СМАРТ»\~і подав\~заявку на\~отримання грошових\~коштів в\~кредит. У\~вказаній заявці [PERSON] вказано персональні дані: П.І.Б., паспортні дані, номер телефону, РНОКПП, адреса електронної пошти, номер банківської карти для перерахування коштів [NUMBER] , місце реєстрації/проживання (а.с. 10, 14). Того ж дня, 30.08.2021, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 129470401, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалось надати [PERSON] кредит на суму 17000 гр. 00 коп. строком на 30 днів - до 29.09.2021, а позичальник, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов цього договору (а.с. 14-16). Кредитний договір № 129470401від 30.08.2021 підписаний відповідачем 30.08.2021 о 21:27:52 годині шляхом введення одноразового ідентифікатора в інформаційно-телекомунікаційній системі ТзОВ «Манівео\~швидка фінансова\~допомога»,\~що підтверджується\~відповідною довідкою (а.с.11). Відповідач підтвердив, що отримав від кредитодавця до укладення вищевказаного договору інформацію, вимоги надання якої передбачені законодавством України, в тому числі інформацію передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах; інформація надана кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 4.13 кредитного договору). Кредитні кошти в сумі 17000 грн 00 коп. перераховані 30.08.2021 відповідачу на банківську карту № [NUMBER] , що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с.12). На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 129470401від 30.08.2021, згідно з яким заборгованість [PERSON] за кредитом станом на 02.11.2021 становить 43120\~грн 45\~коп.,\~яка складається:\~тіла кредиту\~в розмірі\~16985\~грн 00\~коп.;\~заборгованості по\~відсоткам в\~розмірі 26135\~грн 45\~коп. (а.с. 18-19). 28.11.2018 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТзОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 відповідно до умов якого ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передає ТзОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Таліон Плюс» приймає належні ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги (а.с.31-32). 28.11.2019 додатковою угодою № 19 продовжено строк дії вказаного вище договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с. 33). 31.12.2020 додатковою угодою № 26 вказаний вище договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено в новій редакції (а.с. 27-28). 31.12.2021 додатковою угодою № 27 продовжено строк дії вказаного вище договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (а.с. 34). Зважаючи на те, що вищевказані договори факторингу було укладено до укладення кредитного договору, заборгованість за яким є предметом спору, судом прийнято до уваги, що за цими договорами факторингу право вимоги означає права грошових вимог ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до боржників по сплаті боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 02.11.2021 за № 158 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, ТзОВ «Таліон\~Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 43120 грн 45 коп. (а.с. 20). На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед ТзОВ «Таліон Плюс» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 129470401від 30.08.2021, згідно з яким заборгованість [PERSON] за кредитом станом на 30.05.2023 становить 70958\~грн 70\~коп.,\~яка складається:\~тіла кредиту\~в розмірі\~16985\~грн 00\~коп.;\~заборгованості по\~відсоткам в\~розмірі 53973\~грн 70\~коп. (а.с. 22). 05.08.2020 між ТзОВ «Таліон Плюс» та ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого ТзОВ «Таліон Плюс» передає ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» приймає належні ТзОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимоги (а.с. 25-28). 03.08.2021 додатковою угодою № 2 продовжено строк дії вказаного вище договір факторингу № 05/0820-01від 05.08.2020 (а.с. 30). 30.12.2022 додатковою угодою № 3 продовжено строк дії вказаного вище договір факторингу № 05/0820-01від 05.08.2020 (а.с. 29). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 30.05.2023 за № 9 до Договору факторингу № 05/0820-01від 05.08.2020, ТзОВ «Фінансова компанія\~«Онлайн Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 70958 грн 70 коп. (а.с. 21). 06.03.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 06/03/24, у відповідності до якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало (відступило) ТОВ «ФК «Юніт Капітал» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 40-41). Згідно із п. 1.2. вищевказаного договору факторингу, підписання сторонами та скріплення їх печатками Акту прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» прав вимоги заборгованості. 06.03.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Юніт Капітал» було складено вищевказаний акт (а.с. 39). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 06.03.2024 до Договору факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024, ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 70958 грн 70 коп. (а.с. 38). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Судом встановлено, що умовами кредитного договору № 129470401від 30.08.2021 передбачено право позикодавця (кредитора) без згоди позичальника передавати права за цим договором третім особам. Законом також не встановлено заборону заміни кредитора без згоди боржника у зобов`язаннях по даному кредитному договору. Доказів того, що вищевказані договори факторингу визнані недійсними, суду не надано. Таким чином,після підписання відповідних Реєстрів прав вимоги по формі, встановленій вищевказаними договорами факторингу, зокрема Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 06/03/24 від 06.03.2024, відбулось одиничне, тобто сингулярне правонаступництво. З цього часу ТОВ «Юніт Капітал» стало новим кредитором відповідача за кредитним договором № 129470401від 30.08.2021. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних),у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Так, згідно із статті 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що кредитний договір № 129470401від 30.08.2021, укладено між відповідачем та фінансовою установою в електронній формі. Відповідач не оспорює факту укладення даного правочину. Суд дійшов висновку, що при укладенні вищевказаного кредитного договору, його сторонами було погоджено усі істотні умови цього договору. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1061\~ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредиту, просив стягнути крім заборгованості за основною сумою боргу (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), заборгованість за відсотками. Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Саме на суд покладено обов`язок під час ухваленні рішення вирішити, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вказані вище принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача. В обґрунтування розміру заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором № 129470401від 30.08.2021, останнім надано виписку з особового рахунку та розрахунки заборгованості, здійснені ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 02.11.2021 і ТОВ «Таліон плюс» станом на 30.05.2023 (а.с. 13, 18-19, 22). З розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що заборгованість за кредитним договором № 129470401від 30.08.2021 станом на 02.11.2021 (на\~дату відступлення\~прав вимоги)\~становить 43120\~грн 45\~коп.,\~яка складається:\~тіла кредиту\~в розмірі\~16985\~грн 00\~коп.;\~заборгованості по\~відсоткам в\~розмірі 26135\~грн 45\~коп. (а.с. 18-19). З розрахунку\~заборгованості,\~здійсненого ТОВ\~«Таліон плюс»,\~вбачається,\~що заборгованість\~за кредитним\~договором №\~129470401від\~30.08.2021\~станом на\~30.05.2023\~(на\~дату відступлення\~прав вимоги)\~становить 70958\~грн 70\~коп.,\~яка складається:\~тіла кредиту\~в розмірі\~16985\~грн 00\~коп.;\~заборгованості по\~відсоткам в\~розмірі 53973\~грн 70\~коп. (а.с. 22). З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунку заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання, зокрема, доказів, що спростовують наведені позивачем у позові обставини (за наявності), відповідачка не скористалась. При цьому, судом враховується стандарт доказування «більшої вірогідності». Судом прийнято до уваги, що розрахунок заборгованості за договором не є належним доказом видачі та отримання кредиту, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами. Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, враховуючи позицію відповідача, який підтверджує отримання кредитних коштів в сумі 17 000 грн 00 коп., суд прийшов до висновку про підтвердження факту отримання останнім кредиту за кредитним договором № 129470401від 30.08.2021 у вказаному розмірі. Як видно з розрахунку, здійсненого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідач здійснював часткове погашення кредиту за вказаним вище кредитним договором, а саме: 30.09.2021 ним сплачено 1 173 грн 00 коп. на погашення відсотків за користування кредитом; 02.10.2021 ним сплачено 15 грн 00 коп. на погашення основного тіла кредиту. Заборгованість за тілом кредиту відповідач визнає, однак помилково рахує її трохи в більшому розмірі (17 000 грн 00 коп.). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за договором № 129470401 від 30.08.2021 в сумі 16\~985 грн. 00 коп. Також позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом за договором № 129470401 від 30.08.2021 в сумі 53 973 грн 70 коп. Натомість відповідач визнає вказану заборгованість частково, а саме в сумі 1 173 грн (яка при цьому, як видно з вище наведеного розрахунку, ним була сплачена). Надаючи оцінку доводам відповідача стосовно суми вимоги позивача по відсоткам за користування кредитом, які зводяться до того, що їх нарахування було здійснено поза межами строку дії кредитного договору, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами кредитного договору № 129470401від 30.08.2021, і порядок нарахування відсотків за користування позикою. Судом встановлено, що сторони кредитного договору № 129470401 від 30.08.2021 погодили строк кредитування - до 29.09.2021 з можливістю його пролонгації і узгодили нарахування процентів за користування кредитом в межах цього строку кредитування. Так, в період з 30.08.2021 по 29.09.2021 нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось за дисконтною процентною ставкою (0,23%), відповідно до п.п. 1.9.1 та 1.14.1 Договору. Проте позичальник не сплатив вчасно відсотки до 29.09.2021, а тому відповідно до п. 1.9.3 Договору йому нарахована різниця між нарахованими відсотками за Базовою процентною ставкою (1,98%) та фактично сплаченими відсотками Дисконтною процентною ставкою за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. У відповідності до п. 1.12.1. кредитного договору зобов`язання щодо повернення кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду, тобто не більше ніж до 27.12.2021. Судом встановлено пролонгацію строку кредитування, враховуючи положення п. 1.12.1. кредитного договору. Так, враховуючи користування відповідачкою кредитом після закінчення дисконтного періоду, у відповідності до п. 1.9.3., п. 1.11. та п. 1.12., в подальшому нарахування здійснювались за базовою процентною ставкою (2,98%), відповідно до п. 1.12.2 Договору за період з 04.10.2021 до 27.12.2021, тобто виключно в межах строку пролонгації строку кредитування (п. 1.12.1 Договору). З огляду\~на викладене\~вище,\~суд приходить\~до висновку,\~що нарахування\~відсотків за\~користування кредитом\~відповідачу здійснювалось на підставі погоджених сторонами умови кредитного договору, а також виключно в межах строку його дії. Як вбачається із розрахунків заборгованості, здійснених ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс», відповідачем в рахунок погашення відсотків за користування кредитом було здійснено 30.09.2021 платіж на суму 1173 грн 00 коп. Належних доказів того, що відповідач здійснював інші платежі на погашення відсотків за користування кредитом за договором № 129470401від 30.08.2021, матеріали справи не містять. Отже, враховуючи вищевикладене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом за договором № 129470401від 30.08.2021 в сумі 53 973 грн 70 коп. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1\~ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом і на виконання вимог судового рішення, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі від 14.06.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6\~п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та заперечення, викладені відповідачем у клопотанні, також оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором № 129470401від 30.08.2021 в сумі 70 958 грн 70 коп., з яких: 16 985 грн 00 коп.\~заборгованість по кредиту; 53 973 грн 70 коп.\~заборгованість по відсотках за користування кредитом. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем подано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу (а.с. 56-63). Суд вважає, що визначений сторонами до відшкодування гонорар, є спів мірним, обґрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, відповідає критерію реальності. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. В даному випадку суд дійшов до висновку про задоволення позову. З огляду на це понесені позивачем витрати на правничу допомогу слід покласти на відповідача в повному обсязі. За таких обставин з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 5000 грн понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.\~ Щодо судового збору. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 17.05.2024. (а.с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд в даному\~випадку дійшов\~до висновку\~про задоволення\~позову,\~а тому\~враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422 грн 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved