Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

04 червня 2024 року через підсистему «Електронний суд» [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Мусієнко В.О., звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просить стягнути з винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] витрати на проведення інженерно-транспортного дослідження, вартість якого складає 12000 гривень 00 копійок, а також судові витрати на професійну правничу правову допомогу у розмірі 5840 гривень 00 копійок. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 червня 2024 року у справі №703/5722/23 позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 гривень 00 копійок, а також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 107 гривень 36 копійок та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3666 гривень 19 копійок, а всього 8773 гривні 55 копійок. Оскільки відшкодування матеріальних збитків на проведення інженерно-транспортного дослідження в сумі 12000 гривень 00 копійок, завданих в результаті ДТП, не були предметом спору в справі №703/5722/23 та не стосувалися предмету доказування, тому вимоги про стягнення таких витрат не розглядались та не підлягали задоволенню Смілянським міськрайонним судом Черкаської області. 25 лютого 2023 року о 14 годині 30 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №032752, в місті Києві по вул. Набережне шосе, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Audi S6», д.н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху та при перестроюванні, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем «Mersedes-Benz», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися та з автомобілем «Volvo XC90», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку. Своїми діями [PERSON] порушив п.10.1, 10.3, 13.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. Під час розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Печерського районного суду міста Києва у справі №757/9127/23-п, в Київському апеляційному суді, виникла необхідність в проведенні інженерно-транспортного дослідження, оскільки неможливо було визначити причинно-наслідковий зв`язок дорожньо-транспортної пригоди та рух транспортного засобу «Audi S6», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Враховуючи такі обставини справи, адвокат Мусієнко В.О., який представляв інтереси [PERSON] , подав клопотання про необхідність проведення інженерно-транспортного дослідження для встановлення причинно-наслідкового зв`язку виникнення даного ДТП. [PERSON] замовив проведення інженерно-транспортного дослідження та здійснив оплату послуг експерта за власний кошт, вартість дослідження складає 12000 гривень 00 копійок. На підтвердження винуватості [PERSON] у ДТП, яка сталася 25 лютого 2023 року, [PERSON] надав до суду апеляційної інстанції висновок експерта за результатами інженерно-транспортного дослідження від 18 вересня 2023 року №56, складеного судовим експертом Давидовичем О.О. Київський апеляційний суд задовольнив клопотання адвоката Мусієнка В.О. про долучення до матеріалів вищевказаного висновку експерта, як одного з доказів підтвердження винуватості [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася 25 лютого 2023 рокую Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №757/9127/23-п (апеляційне провадження №33/824/3289/2023) про адміністративне правопорушення, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова Київського апеляційного суду набрала законної сили 24 жовтня 2023 року. Внаслідок вищевказаних дій для відновлення свого порушеного права та доказування вини [PERSON] , [PERSON] понесені збитки в розмірі 12000 гривень. З огляду на положення ст.22, 1166 ЦК України, відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена постановою суду, кошти витрачені позивачем на відновлення свого порушеного цивільного права, а саме витрати на проведення інженерно-транспортного дослідження, не компенсовані відповідачем, вважає, що саме з відповідача підлягає стягненню реальні витрати (збитки) у розмірі 12000 гривень 00 копійок, які вже понесені [PERSON] на проведення інженерно-транспортного дослідження, при цьому посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року по справі №712/4126/22. За вказаних обставин, позивач, в інтересах якого діє адвокат, звернувся до суду з даним позовом. 09 липня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено відповідачу право на подання до суду відзиву на позовну заяву, а позивачу - відповіді на відзив, та встановлено відповідні строки. 23 липня 2024 року, у встановлений судом строк, через підсистему «Електронний суд» на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Литвиненко С.С., на позовну заяву [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Мусієнко В.О., відповідно до якого, Смілянським міськрайонним судом Черкаської області, в межах розгляду справи №703/5722/23 (провадження №2/703/276/24) було досліджено та надано правову оцінку інженерно-транспортному дослідженню від 18 вересня 2023 року №56, та відмовлено позивачу [PERSON] у стягненні з [PERSON] витрат на проведення інженерно-транспортного дослідження в розмірі 12000 гривень 00 копійок. Апеляційна скарга на вказане рішення суду від 13 червня 2024 року не подавалась, тобто рішення набрало законної сили. Окремо звернув увагу, що витрати на проведення інженерно-транспортного дослідження у розмірі 12000 гривень 00 копійок позивач поніс виключно у справі про адміністративне правопорушення (справа №757/9127/23-п), де Київським апеляційним судом в постанові від 23 жовтня 2023 року по справі №757/9127/23-п зроблено наступний висновок: «На підтвердження винуватості [PERSON] у ДТП, яка сталася 25 лютого 2023 року, [PERSON] надав до суду апеляційної інстанції висновок експерта за результатами інженерно-транспортного дослідження від 18 вересня 2023 року №56, складеного судовим експертом Давидовичем О.О. Висновок експерта є доказом, якому суд дає оцінку як окремо, так і у сукупності з іншими доказами, і наперед усталеної сили не має. Суд апеляційної інстанції вважає за можливе оцінити вказаний висновок експерта за результатами інженерно-транспортного дослідження від 18 вересня 2023 року №56, складений судовим експертом Давидовичем О.О., який попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст.384 КК України разом з іншими доказами, які наявні в матеріалах справи». Позивач наголошує, що судами неодноразово надавалася оцінка висновку експерта за результатами інженерно-транспортного дослідження від 18 вересня 2023 року №56, а також звернув увагу суду, що Смілянським міськрайонним судом Черкаської області у задоволенні позову в частині стягнення витрат на проведення інженерно-транспортного дослідження в розмірі 12000 гривень 00 копійок - відмовлено. Окрім того, з огляду на викладене та з аналізу постанови Київського апеляційного суду по справі №757/9127/23-п вбачається, що позивач не заявляв позовних вимог щодо відшкодування витрат понесених на проведення інженерно-транспортного дослідження від 18 вересня 2023 року №56, складений судовим експертом Давидовичем О.О., та не подавав до суду клопотання в межах справи про ухвалення судом додаткового рішення щодо понесених витрат у цій частині. Таким чином, позивач не скористався своїм правом та не заявив до суду жодних вимог щодо відшкодування понесених ним витрат на проведення інженерно-транспортного дослідження. Питання розподілу судових витрат та способу виконання судового рішення у разі вирішення питання про право, є обов`язком суду, що вирішується за результатами розгляду справи залежно від того, яке рішення ухвалюється судом. Розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесених судових витрат). Проте позивач [PERSON] не скористався своїм правом та не заявив відповідних вимог на відшкодування до суду. Натомість, [PERSON] звернувся із новим позовом до Смілянського районного суду Черкаської області про стягнення з [PERSON] витрат на проведення інженерно-транспортного дослідження, який вже був предметом розгляду в рамках справи №757/9127/23-п та в рамках справи №703/5722/23, із тим самим суб`єктним складом, з тим самим предметом та такими самими підставами. З огляду на викладене, сторона відповідача вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, оскільки неодноразово заявляв до суду одну й ту саму вимогу майнового характеру про відшкодування витрат на проведення інженерно-транспортного дослідження, та якій судами вже було надано правову оцінку. Також звертає увагу, що [PERSON] подав до суду позовну заяву і просить стягнути із [PERSON] витрати понесені ним на проведення інженерно-транспортного дослідження, при цьому позивач в позові вказує, що «Внаслідок вищезазначених дій для відновлення порушеного права та доказування вини [PERSON] , [PERSON] понесено збитки в розмірі 12000 гривень». Таким чином, позивач робить акцент на тому, що ним понесено саме збитки на проведення експертного дослідження з посиланням на приписи ст.22 ЦК України. Однак, з врахування п.6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі №925/1196/18, вважає, що витрати, пов`язані з проведенням інженерно-транспортного дослідження не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набуває відповідних ознак унаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Законодавством не передбачено правових підстав для ототожнення витрат на проведення інженерно-транспортного дослідження і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства, а тому посилання позивача на ст.22 ЦК України є безпідставними. Вказав, що докази понесених відповідачем витрат на правову допомогу, будуть подані у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. З врахуванням викладеного, сторона відповідача просила долучити даний відзив до матеріалів справ та у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю. 25 липня 2024 року на електронну адресу суду надійшла відповідь позивача [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Мусієнко В.О., на відзив на позовну заяву, в якій останній зазначив, що матеріли справи не містять належних доказів щодо відсутності вини відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, при цьому зібраними доказами у справі перед судом доведено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON] . Вказує, що твердження представника відповідача адвоката Литвиненка С.С.: «З огляду на викладене, вбачається, що Смілянським міськрайонним судом Черкаської області в межах розгляду справи №703/5722/23 (провадження №2/703/276/24) було досліджено та надано правову оцінку інженерно-транспортному дослідженню від 18 вересня 2023 року №56, та відмовлено позивачу [PERSON] у стягненні з [PERSON] витрат на проведення інженерно-транспортного дослідження в розмірі 12000 гривень» спростовується, оскільки в рішенні Смілянського міськрайонного суду зазначено: «Що стосується вимог про стягнення витрат на проведення інженерно-транспортного дослідження в розмірі 12000 гривень, то у їх задоволенні суд відмовляє, оскільки відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП не є предметом даного спору та не стосуються предмету доказування, відтак вимоги про стягнення таких витрат задоволенні не підлягають», тобто Смілянський міськрайонний суд не розглядав та не надавав правової оцінки інженерно-транспортному дослідженню №56 від 18 вересня 2023 року питання про відшкодування матеріального збитку в справі №703/5722/23 від 13 червня 2024 року. Стверджує, що твердження представника відповідача адвоката Литвиненка С.С.: [PERSON] звернувся із новим позовом до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про стягнення з [PERSON] витрат на проведення інженерно-транспортного дослідження (висновок експерта від 18 вересня 2023 року №56), який вже був предметом розгляду в рамках справи №757/9127/23 та в рамках справи №703/5722/23, із тим самим суб`єктним складом, з тим самим предметом та тими самими підставами» не відображають дійсності заявлених вимог у справі №703/3536/24, оскільки в даному випадку позивач просить стягнути з відповідача понесені реальні збитки, внаслідок порушення його цивільного права та має право на їх відшкодування (ч.1 ст.22 ЦК України) та просить стягнути понесені витрати на проведення інженерно-транспортного дослідження, вартість якого складає 12000 гривень 00 копійок. Як вбачається з матеріалів справи всі елементи відповідальності у вигляді відшкодування збитків присутні: протиправною поведінкою відповідача є порушення правил дорожнього руху, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, є наявні, встановлені в грошовому виразі понесені збитки - сплата за проведення інженерно-транспортного дослідження виникнення дорожньо-транспортної пригоди, яка була вимушено оплачена позивачем, для встановлення природи виникнення дорожньо-транспортної пригоди, оскільки в цій пригоді було три учасники дорожнього руху, а представник відповідача доводив, що винним в цій ДТП є інший учасник дорожнього руху, а не його клієнт, наявність вини особи встановлена постановою Київського апеляційного суду у справі №757/9127/23-п. Позивач [PERSON] відстоює своє право на компенсацію витрат, які він зробив для відновлення свого порушеного права, внаслідок настання деліктних відносин - дорожньо-транспортної пригоди. Відповідач не навів належного обґрунтування щодо зловживання позивачем процесуальними правами, а саме по собі пред`явлення позову, не може свідчити про необґрунтованість його дій. Вважає, що немає підстав для визнання дій позивача необґрунтованими, звернення до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання процесуальними правами та не можуть вважатися необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи, сторона відповідача докази про розмір витрат на надання правничої допомоги не подала. Оскільки сторона відповідача не надала орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу, разом з першим процесуальним документом - відзивом на позову заяву, у відповідності до ЦПК України, фактично позбавило позивача на подання клопотання про зменшення розмірі витрат на правничу допомогу, обґрунтування наявності підстав, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. З врахуванням викладено, просив задовольнити позовні вимоги позивача повністю. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши доводи позивача, які викладені у позовній заяві та уточненій позовній заяві, яку суд розцінник як зміну предмету позову, та позицію відповідача, яка викладену у відзиві на позовну, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що в провадженні Печерського районного суду міста Києва перебувала справа №757/9127/23-п про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, за результатами розгляду якої винесено постанову від 19 квітня 2023 року, якою вирішено провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Непогоджуючись з вищевказаною постановою Печерського районного суду міста Києва потерпілим [PERSON] подано до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу. Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №757/9127/23-п, апеляційне провадження №33/824/3289/2023, вирішено: поновити потерпілому [PERSON] строк на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року; апеляційну скаргу потерпілого [PERSON] задовольнити; постанову судді Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2023 року скасувати та прийняти нову; провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, закрити, у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП (а.с.5-9). У мотивувальній частині вищевказаної постанови Київського апеляційного суду зазначено, що на підтвердження винуватості [PERSON] у ДТП, яка сталася 25 лютого 2023 року, [PERSON] надав до суду апеляційної інстанції висновок експерта за результатами інженерно-технічного дослідження від 18 вересня 2023 року №56, складеного судовим експертом Давидовичем О.О. Крім того, як вбачається з мотивувальної частини зазначено постанови Київського апеляційного суду, висновок експерта за результатами інженерно-технічного дослідження від 18 вересня 2023 року №56, складеного судовим експертом Давидовичем О.О. був досліджений та оцінений судом апеляційної інстанції, визнаний обґрунтованим, повним та об`єктивним, на його підставі, у сукупністю з іншими дослідженими доказами, апеляційний суд дійшов висновку про наявність в діях водія [PERSON] порушень вимог п.10.1, 10.3, 10.3 ПДР України, що є наслідком з іншими автомобілями. Згідно ст.221 та ч.1 ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні. Застосування положень статті 38 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, оскільки у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Таким чином, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 04 березня 2020 року у справі №641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18, від 29 квітня 2020 року у справі №686/4557/18. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи, 05 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до судового експерта Давидовича Олександра Олександровича з заявою про укладення договору на проведення автотехнічної експертизи підготовленого для суду в порядку ст.7-1 Закону України «Про судову експертизу», в якій просив провести автотехнічне дослідження для судового розгляду справи та надати експертний висновок (а.с.27-28). 05 вересня 2023 року між судовим експертом Давидовичем О.О. (виконавець) та [PERSON] (замовник) укладено договір №56 (а.с.26-зворот). Згідно п.1.1 вказаного договору, предметом цього договору є надання виконавцем замовнику висновку експерта за результатами автотехнічного дослідження обставин ДТП на підставі звернення замовника. Відповідно до п.2.1.1 зазначеного договору, замовник зобов`язується протягом двох робочих днів, згідно виставлених рахунків, оплатити проведення експертного дослідження. Згідно п.3.1 вказаного договору, вартість досліджень складає 12000 гривень 00 копійко без ПДВ. Відповідно до п.6.4 зазначеного договору, замовник - фізична особа [PERSON] 18 вересня 2023 року виконавцем Давидовичем О.О. та замовником [PERSON] підписано акт прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг), згідно якого виконавець виконав роботи (надав послуги) згідно договору №56 від 05 вересня 2023 року з проведення автотехнічного дослідження обставин ДТП на підставі звернення замовника та надав висновок експерта за результатами інженерно-транспортного дослідження по справі про адміністративне правопорушення №56 від 18 вересня 2023 року, а замовник сплатив відповідно до п.3.1 договору вартість досліджень, яка складає 12000 гривень 00 копійок без ПДВ (а.с.26). Таким чином, судом встановлено, що висновок експерта за результатами інженерно-транспортного дослідження №56 від 18 вересня 2023 року, був складений судовим експертом Давидовичем О.О. на замовлення позивача [PERSON] з метою його надання у розпорядження суду апеляційної інстанції як доказу наявності в діях відповідача [PERSON] порушень ПДР України, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди, під час розгляду Київським апеляційним судом апеляційної скарги [PERSON] у справі №757/9127/23-п, виготовлення такого висновку було оплачено позивачем [PERSON] у сумі 12000 гривень 00 копійок, даний висновок експерта був врахований Київським апеляційним судом при розгляді справи №757/9127/23-п та, у тому числі, на його підставі ґрунтуються висновки Київського апеляційного суду, які викладені у постанові від 24 жовтня 2023 року у справі №757/9127/23-п. Одночасно, суд звертає увагу, що постанова Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №757/9127/23-п не містить відомостей щодо звернення позивача [PERSON] або його представника до суду з клопотання про відшкодування витрат, понесених [PERSON] у зв`язку з залученням експерта, питання щодо відшкодування таких витрат [PERSON] Київським апеляційним судом не розглядалося та не вирішувалося. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій просив стягнути з останніх на його користь заподіяну йому моральну шкоду внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди у сумі 50 000 гривень, а крім того просив стягнути з винуватця дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] понесені ним судові витрати, а саме витрати за надання правничої допомоги в розмірі 36 661 гривня 92 копійки, витрати за проведення інженерно-транспортного дослідження в розмірі 12000 гривень 00 копійок та в рівних частинах стягнути з відповідача [PERSON] та [PERSON] понесені ним витрат по оплаті судового збору. На підставі вищевказаної позовної заяви Смілянським міськрайонним судом Черкаської області заведено цивільну справу №703/5722/23, за результатами розгляду якої 13 червня 2024 року судом постановлено рішення, яким вирішено: позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5000 гривень 00 копійок, а також судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 107 гривень 36 копійок та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3666 гривень 19 копійок, а всього 8773 гривні 55 копійок; в решті позову - відмовити (а.с.11-22). Відомостей набуття вищевказаним рішенням законної сили або його оскарження в суді апеляційної інстанції матеріали справи не містять, при цьому представник відповідача у відзиву на позовну заяву стверджує, а представник позивача у відповіді на відзив на позовну заяву не заперечує, що зазначене рішення суду до суду апеляційної інстанції не оскаржувалося та набрало законної сили. Як вбачається з вищевказаного рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 червня 2024 року у справі №703/5722/23, відмовляючи [PERSON] у стягненні з [PERSON] на його користь понесених судових витрат, а саме витрат за проведення інженерно-транспортного дослідження в розмірі 12000 гривень 00 копійок, суд зазначив: «Що стосується вимог про стягнення витрат на проведення інженерно-транспортного дослідження в розмірі 12000 гривень, то у їх задоволенні суд відмовляє, оскільки відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті ДТП не є предметом даного спору та не стосується предмету доказування, відтак вимоги про стягнення таких витрат задоволенню не підлягають». Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Однак, підстави для застосування положень ч.4 ст.82 ЦПК України, а саме звільнення позивача [PERSON] від доказування, що витрати, понесені ним на проведення інженерно-транспортного дослідження в розмірі 12000 гривень 00 копійок, є саме збитками, а не судовими витратами, пов`язаними з розгляду справи, суд не вбачає, оскільки [PERSON] , звертаючись до Смілянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, просив стягнути з [PERSON] витрати на проведення вищевказаного дослідження саме як судові витрати, натомість Смілянським міськрайонний суд Черкаської області, постановляючи 13 червня 2024 року рішення у справі №703/5722/23 за результатами вказаними позову, питання щодо віднесення або не віднесення таких витрат до судових витрат, як на цьому наполягав у позовній заяві [PERSON] , не вирішував, а відмовив у їх стягнення виключно з підстави, що відшкодування матеріальних збитків, завданих в результатів ДТП не є предметом даного спору та не стосуються предмета доказування, при цьому не визнавав витрати на проведення зазначеного дослідження матеріальними збитками та не виклав свого висновку, що такі витрати не є судовими, які пов`язані з розглядом справи. Таким чином, у справі №703/5722/23, за результатами якої Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 13 червня 2024 року було винесено рішення, вирішувалося питання щодо стягнення з [PERSON] витрат на проведення інженерно-транспортного дослідження, яке проведено для розгляду Київським апеляційним судом справи №757/9127/23-п, саме як судових витрат, натомість звертаючи до суду з даним позовом [PERSON] просить стягнути вищевказані витрати на проведення інженерно-транспортного дослідження як понесені ним матеріальні збитки. За вказаних обставин, посилання представника відповідача про те, що стягнення витрат на проведення інженерно-транспортного дослідження було предметом дослідження у справах №757/9127/23-п та №703/5722/23, а також на зловживання позивачем своїми процесуальними правами, є недоречними, оскільки у першій справі взагалі не вирішувалося питання про стягнення таких витрат, а у другій справі на вирішення суду було постановлено питання щодо стягнення таких витрат з відповідача, як судових. Так, у позовній заяві [PERSON] стверджує, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] , для відновлення свого порушеного права та доказування вини [PERSON] , ним понесені збитки в розмірі 12 000 гривень 00 копійок, якими є витрати на проведення інженерно-транспортного дослідження, за результатами якого судовим експертом Давидовичем О.О. був складений висновок експерта від 18 вересня 2023 року №56. Отже, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] як збитки, витрати понесені ним на проведення експертизи у справі про адміністративне правопорушення №757/9127/23-п. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Однак, витрати, пов`язані з оплатою проведення експертизи не є тотожними реальними збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку, оскільки такі витрати за правовою природою входять до складу судових витрати, понесених під час розгляду справи у суді, натомість не є заходом цивільно-правової відповідальності, а їх наявність та розмір не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з діями відповідача. У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі №925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19). Отже, процесуальні витрати, понесені, в тому числі і у справі про адміністративне правопорушення, не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, такі витрати не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків, натомість ці витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством. Таким чином, законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату проведення експертизи у справі про адміністративне правопорушення у порядку цивільного судочинства. Враховуючи, що витрати на проведення інженерно-технічного дослідження у сумі 12000 гривень 00 копійок були понесені у справі про адміністративне правопорушення №757/9127/23-п, та приймаючи до уваги, що за своєю правовою природою такі витрати є судовими та не є тотожними реальними збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) і не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку, внаслідок чого мали бути розподілені судом у межах розгляду вказаної справи про адміністративне правопорушення, у ході розгляду якої вони саме і виникли, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] необґрунтовано віднесено вищевказані витрати до збитків, заподіяних відповідачем [PERSON] внаслідок вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, посилання позивача [PERSON] на висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 22 листопада 2023 року у справі №712/4126/22, є недоречними, оскільки обставини, які встановлені у справі №712/4126/22 не є аналогічними обставинам, що встановлені у справі, яка розглядається. У справі №712/4126/22 викладено правовий висновок щодо відшкодування витрат на проведення експертизи, яка була проведена до подання позову, у цій же справі, натомість у справі, що розглядається, витрати на проведення експертизи понесені позивачем у іншій справі, а саме справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахування вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Мусієнко В.О., слід відмовити у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позивач, на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору за подання даної позовної заяви, та враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача; Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі, підстав для покладення на відповідача судових витрат, які понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed