Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

В лютому 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Міське комунальне підприємство «ОСНОВАНІЄ», про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі ордеру на службове житлове приміщення №63 серія «С», виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради 12.12.2006 року на підставі розпорядження голови Орджонікідзевської райадміністрації №2695 від 12.12.2006 року, [PERSON] та [PERSON] була надана для проживання квартира [ADDRESS] . На момент отримання вказаної квартири для проживання, квартира належала до службової житлової площі комунального підприємства «ВРЕЖО №1», наразі вказане житлове приміщення відноситься до службової житлової площі міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» Запорізької міської ради; послуги з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] надаються комунальним підприємством «ЗАПОРІЖРЕМСЕРВІС» Запорізької міської ради. Отримавши житлову квартиру для проживання, [PERSON] та [PERSON] зареєструвались в січні 2007 року в квартирі та разом мешкали. У 2009 році відносини із відповідачем почали погіршуватися, сімейне життя не складалось із-за постійних сварок, різних поглядів на життя, що закінчилось повною відсутністю взаєморозуміння, тому в вересні 2010 року [PERSON] зібрав всі свої особисті речі та пішов з квартири, і жодного разу після того не з`являвся. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2011 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Позивач з відповідачем перестали спілкуватися ще до розлучення та жодного разу не зустрічались протягом всього часу після розлучення. Ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде проживати в спірному житлі не має, будь-яких заяв стосовно того, що відповідач не проживатиме в квартирі з поважних причин чи прохання закріпити за ним спірне житло також не має. Відповідач фактично житлом не користується та не проживає у спірній квартирі з вересня 2010 року, тобто вже 13 років, особистих речей відповідача в квартирі не має, оплату за комунальні послуги він не робить, не відноситься до місця реєстрації, як до основного свого місця проживання. Однак, відповідач значиться зареєстрованим в квартирі, що підтверджується відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 27.02.2024 року №04-07/1117, які надійшли до суду 28.02.2024 року, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 11.01.2007 року по теперішній час. Перешкод у проживанні відповідачу позивач не чинила. У зв`язку з реєстрацією відповідача в квартирі, Позивач самостійно несе витрати по утриманню квартири, здійснює ремонт в квартирі, а також вимушена сплачувати за нього комунальні послуги. Позивач на даний час позбавлена можливістю вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що порушує її права закріплені у ст. 41 Конституції України. Таким чином, позивач вважає, що при таких обставинах відповідач втратив право користування житловою площею за місцем реєстрації, у зв`язку з чим просить визнати [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , таким що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.02.2024 року, відкрито провадження та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) учасників справи у судове засідання. Цією ж ухвалою встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви та доданих документів з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ «Укрпошта». Крім того, інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Позивач у судове засідання з`явилася, просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином. Конверт із поштовим відправленням ухвали суду повернувся на адресу суду з відміткою пошти про невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 6 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. За вимогами п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Оскільки ухвала суду та поштові виклики надсилались відповідачу за останніми відомими адресами проживання, а саме: [ADDRESS] та [ADDRESS] , а також шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі Судової влади України, тому з урахуванням вищезазначених вимог процесуального закону, суд приходить до висновку, що останній був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, відзиву, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Треті особи, що не заявляють своїх вимог на предмет спору судові повістки отримали, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. МКП «ОСНОВАНІЄ» надано до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Також, МКП «ОСНОВАНІЄ» зазначили, що враховуючи той факт, що квартира [ADDRESS] є службовою житловою площею підприємства, вказана квартира була обстежена працівниками на предмет проживання Відповідача в квартирі, якими встановлено, що [PERSON] в квартирі мешкає одна, чоловічі речі в квартирі відсутні, [PERSON] в квартирі не мешкає близько 10 років. Відділ реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської радизаяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, не надав пояснень чи заперечень щодо предмету спору. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений та в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного ухвалення рішення по справі, тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що на підставі ордеру на службове житлове приміщення №63 серія «С», виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради 12.12.2006 року на підставі розпорядження голови Орджонікідзевської райадміністрації №2695 від 12.12.2006 року, [PERSON] та [PERSON] була надана для проживання квартира [ADDRESS] . В січні 2007 року у квартирі зареєструвались позивач та відповідач, квартира є службовою житловою площею МКП «ОСНОВАНІЄ». Згідно відомостей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 27.02.2024 року №04-07/1117 [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 11.01.2007 року по теперішній час, який за твердженням позивача в квартирі не проживає. Факт не проживання [PERSON] підтвердили свідки. Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2011 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Враховуючи, що на даний час позивач є єдиним користувачем та мешканцем квартири [ADDRESS] суд вважає, що вона має право вимагати визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою, що може бути підставою для зняття його з реєстраційного обліку в квартирі. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Як передбачено ч. 4 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Суд ураховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав: «під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (у відповідності п. 3 ч.1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (суд ураховує правову позицію ВС у постанові від 16.01.2021 року: «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою»). Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Закон №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. В судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] , [INFO] , що мешкає в кв. [ADDRESS] , повідомив, що у вказаному будинку мешкає з моменту його заселення. Квартира [ADDRESS] однокімнатна, біля 15 років тому, скоріше всього взимку, бо було ще холодно, у квартиру заселилась молода пара - позивач із чоловіком; чоловік мешкав років 2 не більше і до цього часу в квартирі не мешкає; останній рік його проживання в квартирі запам`ятався постійними сварками з позивачкою з причини постійних п`янок відповідача, як не зустрічав його в дворі будинку, то відповідач був завжди п`яний; позивач вже більше 10 років мешкає одна. Свідок [PERSON] , [INFO] , що мешкає в кв. [ADDRESS] , повідомив, що у вказаному будинку мешкає дуже давно, більше 10 років, і скільки пам`ятає, то в кв. [ADDRESS] їх будинку завжди проживала та мешкає по теперішній час одна позивач, чоловіка її ніколи не бачив; позивач всі будні дні зранку на роботу, а ввечері додому; батьки до неї приїжджають, інколи вона на вихідні їде до батьків, то просить приглянути за квартирою; позивач самостійно виконала в квартирі капітальний ремонт, купила сучасну техніку. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач послалася як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Позивачем документально підтверджено оплату судового збору в сумі 1211,20 грн. Отже, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. Щодо понесення Позивачем інших витрат, доказів суду не надано. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved