Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

08 лютого 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 20 вересня 2011 року [PERSON] , та [PERSON] перебували в шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 20 вересня 2011 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1352 та витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00032783081 від 25 вересня 2021 року. [INFO] помер чоловік позивача, що постійно мешкав до дня смерті за адресою: [ADDRESS] Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина - [PERSON] , 1962 р. н. та сини: [PERSON] ,1966 p.н., [PERSON] , 1984 р. н. 11 лютого 2021 pоку, в межах встановленого законом строку, позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Якименко В. О. із заявою про прийняття спадщини. Ознайомившись із матеріалами спадкової справи № 13/2020, позивач вперше дізналась, що частка квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала чоловіку позивача на праві власності в порядку приватизації, подарована [PERSON] . Позивач вважає договір дарування таким, що не відповідає актам цивільного законодавства, дійсній волі дарувальника та порушує її права на спадкове майно. Окрім того, предметом договору дарування є частка квартири в об`єкті культурної спадщини. Будинок по [ADDRESS] , є об`єктом історії та архітектури відповідно, як меморіальний будинок, де жив [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 21 серпня 1975 року № 840 занесений до переліку пам`яток історії місцевого значення; як житловий будинок працівників Ради народник комісарів УРСР рішення виконавчого комітету Київської міськради народних депутатів від 21 січня 1986 року № 49 занесений до переліку пам`яток архітектури місцевого значення, охоронний № 158. Також [PERSON] не відвідував нотаріуса та не висловлював бажань здійснити зазначений правочин. Посилаючись на те, що спірний договір дарування частини квартири [ADDRESS] , укладений з порушенням чинного законодавства України, просить суд визнати недійсним договір дарування частини квартири [ADDRESS] , укладений 11 листопада 2019 року між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою судді від 12 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 07 березня 2023 року від відповідача надійшов відзив по справі, в якому останній зазначає наступне. Волевиявлення [PERSON] розпорядитися належною йому частиною квартири, а саме - подарувати [PERSON] було таким же вільним як і його волевиявлення у 2012 році розірвати шлюб з позивачкою. Після укладення угоди дарування 1/2 частини квартири батько віддав відповідачу ключі від квартири, до від`їзду з України відповідач з родиною проживав в його частині квартири. Даний факт зможуть підтвердити свідки. Позивачка не знає цього, тому що вона не була дружиною батька та не проживала з ним з 2012 року, коли [PERSON] її вигнав зі своєї квартири. Окрім того, після укладення договору дарування відповідач був зареєстрований у подарованій квартирі та зареєстрований в ній на даний час. Таким чином, ствердження позивача про те, що відповідач реально не отримав частину квартири в дар спростовуються вищевказаними фактами. Заявляючи позов про визнання недійсним договору позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настанням відповідних наслідків. Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що договір суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином. Також, відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Згідно п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону УРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури» від 13 липня 1978 року № 3600-09, визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону. Згідно cт.13 Закону України «Про охорону культурної спадщини», об`єкти культурної спадщини незалежно форм власності відповідно до їхньої археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, мистецької, наукової чи художньої цінності підлягають реєстрації шляхом занесення пам`ятки до реєстру за категоріями національного та місцевого значення. Порядок визначення категорій пам`яток встановлюється Кабінетом Міністрів України. Із занесенням до Реєстру на об`єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам`ятки. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1760, прийнято на виконання Закону України «Про охорону культурної спадщини», затверджено Порядок визначення категорій пам' яток для занесення об`єктів культурної спадщини до Реєстру. У відповідності до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 16 грудня 2004 року № 2245-IV відповідно до п. 4 Прикінцевих положень якого об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури республіканського чи місцевого значення відповідно до Закону УРСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», AO вирішення питання про їх включення (виключення) до Реєстру вважаються пам`ятками відповідно національного чи місцевого значення. Таким чином, об`єкт нерухомого майна набуває правового статусу пам`ятки тільки із занесенням до Реєстру. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2023 року по справі № 910/8413/21). Згідно відповіді Міністерства культури та інформаційної політики від 26 січня 2022 року, на ім`я позивача, яким обґрунтовано її позовні вимоги, будинок за адресою: [ADDRESS] не занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Отже, об`єкт нерухомого майна набуває правового статусу пам`ятки тільки із занесенням його до Реєстру. Таким чином, твердження позивача про порушення норм закону, які б стали підставою для визнання договору дарування 1/2 частини квартири недійсним є абсолютно надуманими та не спростовують принципу правомірності угоди, а лише свідчать про її намагання у будь який спосіб отримати в спадок майно, яким батько розпорядився за життя, не маючи на це жодного морального права. Окрім того, на момент вчинення оспорюваної угоди право позивача ніяким чином не могло бути порушено оскільки станом на 2019 рік вона перебувала з [PERSON] у розірваному шлюбі і ніяких прав на його майно не мала. 18 березня 2024 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Піддубної С.П. надійшли пояснення по справі, в яких остання просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на наступне. Під час посвідчення договору дарування, укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо частки квартири за адресою [ADDRESS] нотаріусом було дотримано порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Зокрема у відповідності до п. 1 глави 3 розділу 1 Порядку, нотаріусом було встановлено особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії - [PERSON] . Також у відповідності до глави 4 розділу 1 Порядку було визначено обсяг цивільної дієздатності [PERSON] (на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджували його вік, а також на підставі проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення [PERSON] щодо вчинення нотаріальної дії). Також

Outcome: dismissed