Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

06.11.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (далі ТОВ «ФУ «ЄФКР») звернулось до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення 61\~089 грн 67 грн, з яких: 51\~407 грн 53 коп. інфляційних втрат, 9\~682 грн 14 коп. 3% річних за період із 31.10.2020 по 31.10.2023. Із 23.02.2024 вказана справа перебуває у провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, як така, що передана на розряд із дотриманням правил територіальної підсудності. 1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 16.12.2010 у справі № 2-7755/10 стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11195599000 від 08.08.2007 у сумі 107\~497,77 грн, судові витрати. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 07.10.2020 у справі № 2-7755/10 замінено сторону стягувача Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку». Станом на листопад 2023 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 16.12.2010 [PERSON] не виконала, тому відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК) позивач як кредитор просить стягнути заявлені суми інфляційних втрат та 3% річних. 1.2. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. 2. Рух справи у суді Ухвалою від 23.02.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 21.03.2024, відкладено на 16.04.2024, 14.05.2024, 14.06.2024, 29.07.2024. 3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився; про поважність причин неявки, відкладення судового розгляду не заявив. Відповідач у судове засідання не з`явився про дату, час, місце судового розгляду належно повідомлений шляхом направлення судових повісток на зареєстроване місце проживання. Кклопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК). 4. Фактичні обставини справи. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2010 у справі № 2-7755/10 стягнуто на користь публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк із [PERSON] , [PERSON] солідарно суму заборгованості за кредитним договором у сумі 107\~497 грн 77 коп.; 1\~194 грн 97 коп. судових витрат. Стягнута сума заборгованості 107\~497 грн 77\~коп. складається із заборгованості за основним та простроченим кредитом, заборгованості за строковими та простроченими процентами, пені. Ухвалою суду від 31.05.2012 у справі № 2-7755/10 замінено сторону у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчих листів № 2-7755/10, із Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк на Публічне акціонерне товариство Дельта Банк. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2020 у справі № 2-7755/10 замінено сторону стягувача на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку». Вказані обставини встановлено на підставі рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2010 у справі № 2-7755/10, ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2020 у справі № 2-7755/10 та у силу частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) не доказуються. В матеріалах справи відсутні і під час розгляду справи сторонами не надано будь-яких доказів виконання відповідачем вищезазначеного рішення суду. Така обставина сторонами не заперечувалася. 5. Мотивувальна частина. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, норми розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані ЗУ «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК); та від 02.03.2016 у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). За змістом частини другої статті 625 ЦК три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.022022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. Таким чином, судом установлено. що рішення суду відповідач не виконав, а тому у позивача наявне право на стягнення відповідно до статті 625 ЦК трьох процентів річних та інфляційних втрат унаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду. При визначенні періоду нарахувань суд, враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК, дійшов висновку про незаконність нарахувань індексу інфляції, трьох процентів річних починаючи із 24.02.2022 по 31.10.2023. Судом також враховано, що у цій справі договірні правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК. При вирішенні даного спору судом також застосовано висновки Верховного Суду у справі № 161/11703/22. Отже, оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2010 у справі № 2-7755/10 стягнуто на користь публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк із [PERSON] , [PERSON] солідарно суму заборгованості за кредитним договором у сумі 107\~497 грн 77 коп. (складається із заборгованості за основним та простроченим кредитом, заборгованості за строковими та простроченими процентами, пені); 1\~194 грн 97 коп. судових витрат, однак відповідач не виконала це зобов`язання, що виникло на підставі рішення суду, то розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат необхідно здійснювати виходячи із заборгованості у сумі 107\~497 грн 77 коп. (при цьому суд враховує заявлені межі позовних вимог та не включає для розрахунку суму стягнутих судових витрат). Індекс інфляції за листопад 2020 року по лютий 2022 року розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період. Сукупний індекс інфляції за період з листопад 2020 року по лютий 2022 року включно становить 1.15732940. Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу. Таким чином, інфляційні втрати відповідно до суми заборгованості у розмірі 107\~497 грн 77 коп. за період з листопад 2020 року по лютий 2022 року складають 16\~912 грн 60 коп. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. За період з 06.11.2020 (із урахуванням трирічного строку давності та дати звернення до суду 06.11.2023) по 23.02.2022 три проценти річних складають 4\~195 грн 49 коп., з яких: з 06.11.2020 по 31.12.2020, що становить 56 днів, - 493 грн 43 коп.; з 01.01.2021 по 23.02.2022, що становить 419 днів, - 3\~702 грн 05 коп.

Outcome: partial