Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON] та [PERSON] , з посиланням на те, що згідно витягів з погосподарських книг Журавлиської сільської ради №6 за 1986-1990 р.р. та №10,11,12 за 1991-1995 р.р. та довідки №110 від 12.03.2024р. Ставищенської селищної ради, житловий будинок [ADDRESS] (до 17.07.2020р. - Ставищенського) району Київської області, належав до майна колгоспного двору, членами якого були [PERSON] , [PERSON] , та вони, їх діти [PERSON] та [PERSON] . З двору по [ADDRESS] [PERSON] вибула у вересні 1989 року в м. Білу Церкву, а в травні 1991 року остаточно в село Сніжки Ставищенського району Київської області. [PERSON] вибула із вказаного двору у вересні 1990 року в м. Білу Церкву, а в листопаді 1993 року остаточно в двір (господарство) [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] , спадкова справа після смерті якої не заведена, спадщину прийняв постійно до дня смерті проживаючи разом із спадкодавцею, а відтак вступивши у володіння та управління спадковим майном, чоловік [PERSON] . [INFO] помер їх батько [PERSON] . 05.01.2024 року за р. 33 та 34 вони отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з земельної ділянки з кадастровим номером: 3224282800:01:003:0001 по 1/2 частці кожна. 27.03.2024 року вони звернулася з заявою до Ставищенської державної нотаріальної контори про видачу на їхнє ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з житлового будинку розташованого в [ADDRESS] . Оскільки спадкоємцем не подані документи, щодо належності спадкового майна спадкодавцю нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачі просять визнати за кожною із них в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивачі до суду подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують. Представником відповідача Ставищенської селищної ради до суду подано заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами, позовні вимоги визнано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши справу та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Із витягів з погосподарських книг Журавлиської сільської ради №6 за 1986-1990 р.р., №10, 11, 12 за 1991-1995 р.р. та довідки №110 від 12.03.2024 Ставищенської селищної ради вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належав до майна колгоспного двору, членами якого були [PERSON] , [PERSON] , та позивачі, їх діти [PERSON] та [PERSON] . З двору [PERSON] вибула у вересні 1989 році в м. Білу Церкву Київської області, а в травні 1991 року остаточно в село Сніжки Ставищенського району Київської області. [PERSON] вибула із вказаного двору у вересні 1990 році в м. Білу Церкву Київської області, а в листопаді 1993 року остаточно в двір (господарство) [ADDRESS] (а. с. 14-17, 18). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с. 19). Спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заведена, що підтверджується відсутністю заведеної спадкової справи в Ставищенській державній нотаріальній конторі, яка на час відкриття спадщини мала виключні повноваження здійснювати нотаріальні дії з оформлення спадкових прав та витягом зі Спадкового реєстру (а.с. 20, 71). Спадщину після смерті [INFO] [PERSON] прийняв постійно до дня смерті проживаючи разом із спадкодавцею, а відтак вступивши у володіння та управління спадковим майном, чоловік [PERSON] . Діти спадкодавці (позивачі) [PERSON] та [PERSON] заяв про прийняття спадщини нотаріусу не подавали, у володіння та управління спадковим майном не вступали, на час смерті матері проживали за місцем навчання в місті Біла Церква, що підтверджується записами в погосподарській книзі Журавлиської сільської ради №6 за 1986-1990 р.р. та №10,11,12 за 1991-1995 р.р. та відсутністю спадкової справа після смерті [INFO] [PERSON] , а тому в силу частини 2 статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовилися від прийняття спадщини. 17.07.2020 року Верховна Рада України прийняла Постанову № 3650 «Про утворення та ліквідацію районів», якою Ставищенський район був ліквідований, а утворена Ставищенська селищна громада увійшла до складу укрупненого Білоцерківського району. Із матеріалів спадкової справи (а.с. 71-92) встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняли його діти [PERSON] та [PERSON] .. 05.01.2024 року за р. 33 та 34 позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з земельної ділянки з кадастровим номером: 3224282800:01:003:0001 по1/2 частці кожна. 27.03.2024 року позивачі звернулася з заявою до Ставищенської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з житлового будинку розташованого в [ADDRESS] та повідомили, що правовстановлюючий документ на будинок відсутній, право власності за спадкодавцем на вказаний будинок не зареєстроване. У відповідності до п.4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусами після подання документів, що посвідчують право власності, щодо належності цього майна спадкодавцю. Оскільки спадкоємцем не подані документи, щодо належності спадкового майна спадкодавцю нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 36). Як видно з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] (сорок сім) розташовані: житловий будинок літера «А1-1», 1978 року побудови (загальна площа 55,80 м2, житлова площа 36,10 м2). До житлового будинку відносяться наступні господарські будівлі та споруди: сарай літера «Б1-1»; літня кухня (прибудова) літера «б2-1»; сарай (прибудова) літера «б3-1»; погріб літера «В1-1»; огорожа №1; хвіртка №2, ворота №3 (а.с. 30-34). Ринкова вартість будинку становить 170000 гривень, що підтверджується висновком про ринкову вартість (а.с. 35). Таким чином, [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті дружини [INFO] [PERSON] , та в порядку визначення частки з майна колгоспного двору, за життя набув права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (сорок сім), і це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останнього. Згідно ст.120 ЦК УРСР (1963 року) колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII був введений в дію Закон України «Про власність». Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Правовідносини щодо спадкування після смерті [INFO] [PERSON] регулюються нормами ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Стаття 525 ЦК УРСР визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності зі ст. 529 ЦК (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як видно із статті 548 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з положеннями ч.1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини 2 статті 553 ЦК УРСР (1963 р.) вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Статтею 560 ЦК УРСР (1963 р.) визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини (ст.561 ЦК УРСР (1963 р.). Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Правовідносини щодо спадкування після смерті [INFO] [PERSON] регулюються нормами ЦК України (2003 року). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як встановлено статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, Статтею 1261 ЦК України визначено, що в першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1, 2, 5 статті 1268 ЦК України (16.01.2003 року) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що що [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті дружини [INFO] [PERSON] та в порядку визначення частки з майна колгоспного двору за життя набув права власності на вищевказаний житловий будинокі це право увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останнього,а позивачі в свою чергу прийняли спадщину після смерті батька [PERSON] , і оскільки позов визнається відповідачем, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати по справі позивачі просить покласти на них.

Outcome: approved