Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Позивач 08.04.2024 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. 07.02.1990 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою. Неповнолітніх дітей від шлюбу у подружжя немає. На момент укладання шлюбу позивач сподівався на довге та щасливе подружнє життя, але згодом між сторонами стали виникати непорозуміння, причиною яких було скрутне матеріальне становище, тому він поїхав на заробітки за межі України та так і не повернувся до дружини. Так минуло 18 років. У кожного з подружжя склалось своє життя, фактично їх сім`я вже давно не існує. Позивач не має змоги розірвати шлюб в органах РАЦС, оскільки має складні відносини з відповідачкою. Майновий спір між сторонами відсутній, на примирення позивач не згоден. За таких обставин [PERSON] вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить його розірвати. Процесуальні дії у справі. \~Ухвалою суду від 11.04.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено розглянути справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.10-11). Позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді, додаткових заяв або клопотань на адресу суду не направив. Відповідач повідомлялась про розгляд справи належним чином, а саме: на адресу її реєстрації було направлено ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, про що свідчить конверт (а.с.13), відзиву на позовну заяву на адресу суду у встановлений законом строк не надіслала. Справа\~розглядалась без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі ст. 280 ЦПК України справа розглядалась заочно. Судом встановлено: 07.02.1990 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за №135 (а.с.4). Від даного шлюбу неповнолітніх дітей у подружжя немає. Шлюбні стосунки між сторонами припинені 18 років тому. Вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет, а тому шлюб носить формальний характер. Між подружжям давно втрачено почуття любові та поваги один до одного, кожен з них живе своїм окремим життям. Майновий спір відсутній, на примирення позивач не згодний. Таким чином, подальше збереження сім`ї суперечить інтересам сторін. За змістом ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На підставі ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюб повинен відповідати волевиявленню особи та зважаючи на те, що збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача, а також те, що примушення до шлюбу є неприпустимим, суд дійшов висновку, що шлюб необхідно розірвати, задовольнивши тим самим позовні вимоги.

Outcome: approved