Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

19 квітня 2024 року [PERSON] звернулася до Ставищенського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. 15 травня 2024 року ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області позовну заяву передано на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Позовні вимоги мотивувала тим, що 27 січня 2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя у позивача з відповідачем не склалося через розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, сторони більше двох років проживають окремо. Шлюбні відносини припинені та носять формальний характер. Ухвалою суду від 18 червня 2024 року року прийнято позовну заяву до розгляду,\~ відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з призначенням судового розгляду на 11 липня 2024 року. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання призначене 11 липня 2024 року судове засідання було відкладено на 31 липня 2024 року. 31 липня 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. 31 липня 2024 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 27 січня 2015 року сторони уклали шлюб між собою (а.с.10). За час перебування у шлюбі у сторін народилися донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] [INFO] .(а.с.7-8). Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору сплаченого позивачем під час подачі позову до суду. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved