Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

У квітні 2024 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі також - ФОП [PERSON] , відповідач) про розірвання договору, стягнення сплачених за договором коштів в розмірі 27 300 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. На обґрунтування позову зазначив, що 05.04.2023 між ним як покупцем та відповідачем як продавцем було укладено договір, відповідно до умов якого продавець зобов`язувався виготовити за його замовленням корпусні меблі вартістю 45 460 грн і передати їх в експлуатацію протягом 55-ти робочих днів з моменту внесення передплати за товар. На виконання умов договору ним було сплачено передоплату в розмірі 27 300 грн, проте відповідач зобов`язання щодо виготовлення меблів не виконав. Неодноразові спроби позивача щодо вирішення спору у позасудовому порядку були безрезультатними, у зв`язку з чим він і звернувся до суду з цим позовом. Вимоги позову про відшкодування моральної шкоди мотивовані тим, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнав значних моральних втрат, пов`язаних з неможливістю реалізації його звичок та бажань, які він міг би реалізувати не витрачаючи час на захист своїх порушених прав. Ухвалою від 17.04.2024 суд залишив позовну заяву без руху з підстав її подання без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України. 23.04.2024 від позивача надійшла позовна заява в новій редакції з усуненими недоліками. Ухвалою судді від 24.04.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відзив на позовну заяву відповідач ФОП [PERSON] не подав, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судових документів за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, які повернулися без вручення з відмітками «за закінченням встановленого строку зберігання» та «адресата не було вдома». З огляду на вжиття судом всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та неподання відповідачем у встановлений судом строк відзиву на позов справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до положень частини восьмої статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 05.04.2023 між ФОП [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі-продажу меблевих виробів за індивідуальним замовленням № 2/03 (далі також - договір), відповідно до умов якого продавець зобов`язався передати покупцеві товар вартістю 45 460 грн, а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах, передбачених договором. Порядок розрахунків за договором визначений пунктом 3.1., відповідно до якого покупець вносить передплату за товар в розмірі 60% від загальної суми, що складає 27 300 грн. Відповідно до підпункту 4.1. договору термін виготовлення товару за індивідуальним замовленням з плівковими фасадами складає 30-40 робочих днів, а з фарбованими фасадами - 40-55 робочих днів, від дати передоплати. За змістом договору його невід`ємною частиною є специфікація на товар, проте такий документ суду не надано. На виконання умов договору позивач за два рази - 02.03.2023 та 05.03.2023, сплатив на рахунок відповідача кошти в загальному розмірі 27 300 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № P24AP24A905508434D25854, № P24AP24A914252590D58447. З позовної заяви вбачається, що у встановлений договором строк відповідач не передав позивачу меблі. 23.03.2023 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про відмову від договору та повернення сплачених на виконання умов договору коштів вказуючи, що з моменту настання строку готовності товару і до цього часу шафа не виготовлена та йому не доставлена. Факт надіслання вказаної вимоги на адресу відповідача підтверджується поштовою квитанцією. Відповіді на вказану вимогу відповідач не надав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 837 цього Кодексу наведено визначення договору підряду, відповідно до якої за таким договором одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина перша статті 843 ЦК України). Строки виконання роботи або окремих її етапів встановлюються у договорі підряду (частина перша статті 846 ЦК України). За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина перша статті 865 ЦК України). Отже, виходячи із загальних ознак зобов`язань, зафіксованих в укладеному сторонами договорі, які характеризуються особливостями об`єкта цих зобов`язань - виконання однією стороною (підрядником), який здійснює підприємницьку діяльність, за завданням другої сторони (замовника) певної роботи, призначеної для задоволення побутових потреб, за плату, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] виникли зобов`язання побутового підряду. Відносини сторін за своїм характером також належать до сфери регулюванняспеціального нормативно-правового акту - Закону України «Про захист прав споживачів», застосування якого до відносин за договором побутового підряду передбачене нормою частини третьої статті 865 ЦК України. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України) За положенням статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Такими наслідками є, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (частина третя статті 612 ЦК України). За приписами статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. За принципом змагальності кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України), проте жодних доказів відсутності вини відповідача у невиконанні зобов`язання за договором підряду у встановлений строк суду не надано. Згідно з частиною другою статті 849 ЦК України прострочення підрядника кореспондує праву замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частина перша статті 854 ЦК України передбачає загальне правило про оплату роботи замовником після остаточної її здачі. Водночас закон не забороняє сторонам домовитися про інший порядок розрахунків, що і мало місце у спірних правовідносинах. Судом установлено, що обов`язки за договором підряду відповідач у встановлений строк не виконав і кошти, сплачені на виконання умов договору, не повернув. Отже з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону вимоги позивача про розірвання договору та стягнення з відповідача сплаченої за договором суми суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплює стаття 23 ЦК України, яка визначає, що моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз змісту наведеної правової норми в сукупності з положеннями статті 611 ЦК України дає підстави для висновку, що у договірних зобов`язаннях моральна шкода відшкодовується лише в тих випадках, якщо її відшкодування передбачене законом або договором. В укладеному сторонами договорі відсутні умови, які б передбачали відшкодування моральної шкоди за прострочення підрядника, проте такі положення містяться у Законі України «Про захист прав споживачів». Так, норма частини другої статті 22 цього Закону визначає, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. На підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів та наданих позивачем доказів суд дійшов до переконання про доведеність факту завдання позивачу душевних страждань та переживань, викликаних неналежним виконанням підрядником своїх договірних зобов`язань. Заслуговують на увагу і доводи позивача про те, що протиправні дії відповідача зумовили певні зміни у звичному способі його життя, оскільки він змушений був витрачати час і зусилля на звернення до фахівця в галузі права та до суду з метою захисту порушеного права. Отже з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань, принципів розумності і справедливості, суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в сумі 5 000 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач як споживач звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим за подання цієї позовної заяви судовий збір ним не сплачувався. Отже з огляду на результат розгляду справи суд вбачає підстави для стягнення з відповідача в дохід держави судового збору за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір» для вимог майнового та немайнового характеру, в розмірі 2 422,40 грн (1 211,20+1 211,20). Позивачем також заявлено до відшкодування витрати на юридичну допомогу. Так, згідно з договором про надання юридичних послуг № 1508202307 від 15.08.2023 ТОВ «Амадео Право» (виконавець) в особі директора Колосюка О. М. прийняло на себе зобов`язання надати [PERSON] (замовнику) юридичні послуги з підготовки процесуальних документів, а саме складання проектів досудової вимоги та позовної заяви. 22.08.2023 сторони цього договору підписали акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого ТОВ «Амадео Право» надало [PERSON] передбачені договором послуги загальною вартістю 10 200 грн. Касовий чек від 18.08.2024 підтверджує здійснення позивачем оплати за надані йому юридичні послуги в розмірі 10 200 грн. Водночас суд ураховує, що за змістом статей 133, 137 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою лише адвоката, а не будь-якого спеціаліста в галузі права. Наявність у особи статусу адвоката підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, проте такий документ до позовної заяви не доданий, а відтак правові підстави для покладення на відповідача витрат позивача на юридичні послуги відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial