Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію посилаючись на те, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється на підставі публічного договору, що передбачений ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 року. П. 3.1.5. Правил визначено, що електропостачальник розміщує на своєму сайті в мережі Інтернет відповідну форму Договору та комерційну пропозицію. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. Абзацом 5 п. 4.27 Правил передбачено, що у разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем електропостачальника та (за наявності відповідного договору оператора системи або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією) споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів виходячи з умов відповідних договорів. З урахуванням цього, до позовної заяви позивачем додаються, Типовий Договір про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг та Комерційні пропозиції у вигляді роздруківок з офіційного веб-сайту в мережі Інтернет, а також роздруківку з балансу (особового рахунку) споживача, яка підтверджує факт укладення договору на умовах Правил, факт споживання ним електричної енергії та неповної оплати за фактично спожиту електроенергію. Позивач належним чином і в повному обсязі виконав власні зобов`язання з постачання електроенергії. Відповідач, неналежним чином поставився до виконання своїх обов`язків щодо оплати коштів за використану електроенергію. За період з 01.06.2023 року по 01.04.2024 року боржником було спожито 2686 кВт/год електроенергії на суму 5661,00 грн., що засвідчує укладення договору шляхом приєднання до умов Договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг. Протягом зазначеного періоду були застосовані тарифи, затверджені постановою НКРЕКП від 26.02.2015 року №220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню». Проте, за даний період ним не було сплачено борг за спожиту електроенергію. Станом на 01.04.2024 року заборгованість складає 5661,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиту електричну енергію та судовий збір, сплачений при зверненні до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, подала заяву до канцелярії суду, в якій підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, розгляд справи просила проводити за відсутності представника, в разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав, з підстав зазначених у відзиві, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його у даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до наступного висновку: Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом - ст. 525 ЦК України. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії - абз. 5. п. 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії». Як встановлено, з 01 червня 2023 року відповідач [PERSON] приєднався до умов договору про постачання електричної енергії споживачу. Умови постачання електричної енергії викладені в: Договорі про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (а.с. 4-5) та в Комерційній пропозиції №1-УП для побутових споживачів (населення) (в редакції, що діяла з 01.01.2021 року) (а.с. 6). З роздруківки Розрахунку по особовому рахунку відповідача [PERSON] № [NUMBER] вбачається, що з 01 червня 2023 року по 01 квітня 2024 року відповідачем спожито 2686 кВт/год електроенергії на загальну суму 5661,00 грн. (а.с.7). При цьому, відповідачем борг за спожиту електроенергію не було сплачено. Тобто, заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію станом на 01.04.2024 року становить 5661,00 грн. Разом з тим представником відповідача на адресу суду був наданий відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав, як такі, що не відповідають дійсності з тих підстав, що взагалі ніколи будь-яких договорів про постачання електроенергії не укладав, вважав, що долучений до позову типовий договір про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг, разом з комерційною пропозицією у вигляді роздруківок з офіційного веб-сайту в мережі Інтернет за адресою http:www.kress.com.uа та роздруківка з особового рахунку не є належним доказом. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії, відповідно до абз. 5 п. 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії», натомість позивач зазначив, що про розміщення на офіційному веб-сайті позивача з присвоєнням договору відповідного реєстраційного номеру не знав. Будь-яка інформація в цифровій формі на будь-яких веб-сайтах чи комп`ютерних програмах у виді статей чи переписки може використовуватись, як електронний доказ у суді. У відповідності до ст.ст. 1, 5, 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»: - електронним є документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документу; - для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис; - накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа; - обов`язковим реквізитом електронного документа є обов`язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили. На думку відповідача, додані до позову документи, як такі, що не скріплені електронним цифровим підписом в розумінні електронних доказів є неприпустимими та не можуть братися до уваги судом. Просив в задоволенні позовної заяви ТОВ «Кіровоградська енергопостачальна компанія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію - відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами - п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/ тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін - ч. 1 та 2 ст. 526 ЦК України. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом - ст. 612 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що відповідач, як власник нерухомого майна (будинку) та споживач, не виконав передбачені публічним договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг і законом зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за фактично отримані комунальні послуги (постачання та розподілу електричної енергії), а також те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку про повне задоволення позову з наведених мотивів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені ним при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved