Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Теплопостачсервіс» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість з постачання гарячої води, центрального опалення та абонентського обслуговування на загальну суму 29 322,74 грн., а також стягнути судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01 липня 2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , в тому числі і відповідачам. Відповідачі з моменту отримання житла у власність є споживачами комунальних послуг з гарячого водопостачання та центрального опалення, від вказаних послуг не відмовлялись. 19 вересня 2017 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» та [PERSON] укладено договір № С5/23 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за яким виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами, у строк і на умовах, що передбачені договором. Відповідачі свого обов`язку по сплаті коштів за отримані житлово-комунальні послуги не виконують, внаслідок чого утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з січня 2020 року по січень 2024 року у розмірі 22 61340 грн. та 3 097,06 грн. відповідно, та за послуги з абонентського обслуговування за період з березня 2022 року по січень 2024 року у розмірі 1 136,38 грн., в зв`язку з чим, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 02 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 22,23). Судом ухвала суду про відкриття провадження, копія позовної з додатками направлялись відповідачам на адресою їх реєстрації. Згідно зворотного поштового відправлення від 09 квітня 2024 року, відповідачкою [PERSON] повідомлення про розгляд справи отримано (а.с.26). Відправлене за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача [PERSON] , поштове вкладення повернулось до суду без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзив на позовну заяву не подали. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ТОВ «Теплопостачсервіс» як юридична особа здійснює діяльність з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дата формування виписки 01 листопада 2023 року (а.с.14). 19 вересня 2017 року між ТОВ «Теплопостачсервіс» та відповідачем [PERSON] укладено договір № С5/23 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за адресою: кв. [ADDRESS] (а.с.6,7). Відповідачці [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (1 розмір частки), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер відомостей про речове право № 51087693, дата формування 22 лютого 2024 року (а.с.8). Відомості про те, що відповідачі не споживають надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання або відмовились від даних послуг не надано. Згідно з розрахунками ТОВ «Теплопостачсервіс», за адресою: [ADDRESS] , обліковується заборгованість: за послуги з постачання гарячої води за період з січня 2020 року по січень 2024 року у розмірі 3 097,06 грн.; за послуги з централізованого опалення за період з січня 2020 року по січень 2024 року у розмірі 22 613,40 грн. та за абонентське обслуговування за період з березня 2022 року по січень 2024 року - 1 136,38 грн. (а.с.9-11). Розрахунок 3% річних та інфляційних витрат здійснено позивачем на суму заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 січня 2020 року по січень 2022 року (включно), що становить: 3% - 542,44 грн., інфляційна складова - 1 582,75 грн. (а.с.12). Розрахунок 3% річних та інфляційних витрат, розраховано позивачем на суму заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 січня 2020 року по січень 2022 року (включно), що становить: 3% - 88,92 грн., інфляційна складова - 261,79 грн. (а.с.13). Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України, власність зобов`язує. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п.п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. За матеріалами справи, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , інформація про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи № 109870318 від 01 квітня 2024 року з 22 січня 2013 року (а.с.19). Водночас, як встановлено судом, відповідач [PERSON] 09 вересня 2017 року уклав з ТОВ «Теплопостачсервіс» договір № № С5/23 про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, за адресою: кв. [ADDRESS] , відносно якої позивач ставить питання про стягнення заборгованості за вказаними послугами. Пунктом 11 цього договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати послуг щомісячна. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг, платежі вносяться не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим (а.с.6,7). Як вказано вище, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер відомостей про речове право № 51087693 від 22 лютого 2024 року, відповідачці [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування № 723, виданого 21 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м.Києва Невальонною Н.М. (а.с.8). Відповідно до відповіді № 522049 від 02 квітня 2024 року щодо даних з Єдиного державного демографічного реєстру відповідачка - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у [ADDRESS] (а.с.18,20). Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Правила користування приміщеннями житлових будинків, затвердженні Постановою КМУ України від 08 жовтня 1992 року № 572, п. 7 зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, тому враховуючи положення ст. 541 ЦК України зобов`язання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, а тому особи, що є співвласниками квартири, наймачами або орендарями несуть солідарні зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг. Разом з тим, відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Враховуючи обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що відповідачі, є споживачами послуг за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надає ТОВ «Теплопостачсервіс». З огляду на правовідносини, які склалися між сторонами, на відповідачів, як боржників у зобов`язанні за укладеним договором, покладено обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, а позивач, як кредитор у зобов`язанні за укладеним договором має право вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, борг за послуги з централізованого опалення нараховано з січня 2020 року по січень 2024 (включно) у розмірі 22 613,40 грн.; борг за постачання гарячої води нараховано з січня 2020 року по січень 2024 року (включно) у розмірі 3 097,06 грн. та за абонентське обслуговування за період з березня 2022 року по січень 2024 року (включно) у розмірі 1 136,38 грн. (9-11). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування 3% річних та інфляційні витрати позивач нараховано з січня 2020 року по січень 2022 року (включно) (а.с.12,13). Суд враховує, що 24 лютого 2022 року з 5-30 год. в Україні відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 №2102-ІХ, введено воєнний стан. Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05 березня 2022 року №206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: - нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; - припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Таким чином, позовні вимоги в частині інфляційних витрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, підлягають задоволенню, оскільки нараховані правильно з урахуванням вимог вищенаведеної постанови Кабінету Міністрів України. Оскільки, відповідач [PERSON] належним чином не виконав свої зобов`язання за укладеним договором від 19 вересня 2017 року щодо оплати за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води, суд вважає необхідним стягнути з останнього заборгованість за ці послуги з січня 2020 року по липень 2023 року. Отже, з серпня 2023 року по січень 2024 (включно) заборгованість підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку, оскільки відповідачка [PERSON] стала власницею квартири з липня 2023. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню за надані послуги з постачання гарячої води у розмірі - 2 880,17 грн. У солідарному порядку з відповідачів підлягає стягненню - 216,89 грн. (нарахування за період з травня до жовтня 2023 року не здійснювалось, а.с.9). З відповідача [PERSON] підлягає стягненню за надані послуги з центрального опалення у розмірі - 18 569,59 грн. У солідарному порядку з відповідачів підлягає стягненню - 4 043,81 грн. (нарахування за період з травня до жовтня 2023 року не здійснювалось, а.с.10). З відповідача [PERSON] підлягає стягненню за абонентське обслуговування у розмірі 758,88 грн., у солідарному порядку з відповідачів підлягає стягненню - 377,50 грн. (а.с.11). За матеріалами справи позивачем нарахування 3% та інфляційні втрати здійснено за період з січня 2020 року до січня 2022 року (включно) на суму боргу з центрального опалення у розмірі 542,44 грн. та відповідно - 1 582,75 грн. Три відсотки річних та інфляційні втрати нараховано за період з січня 2020 року до січня 2022 року (включно) на суму боргу з постачання гарячої води у розмірі 88,92 грн. та відповідно - 261,79 грн. (а.с.12,13). Дані нарахування у загальному розмірі 2 475,90 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] , оскільки такі нарахування охоплюють заборгованість, яка рахується за останнім. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у сумі 3 028,00 грн. (а.с.17). Оскільки, вимоги до відповідачки [PERSON] задоволено 16,50 % вимог, відтак судовий збір підлягає стягненню на користь позивача в сумі 529,90 грн., решта судового збору - з відповідача [PERSON] - 2 498,10 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial