Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 06.05.2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 180000,00 грн. за період з 04.10.2016 року по 01.04.2024 року. Ухвалою суду від 24.05.2024 року провадження по справі відкрито. 20.06.2024 року позивач направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи не скористався, до судового засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що з відповідачем перебувала в стосунках, та народила сина [PERSON] , [INFO] . 15.01.2019 року рішенням Херсонського міського суду Херсонської області стягнуто аліменти з [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 04.10.2026 року і до 05.03.2028 року. 16.04.2019 року відкрито виконавче провадження. З вказаного часу проводяться виконавчі дії щодо примусового стягнення аліментів. Однак відповідач аліменти не сплачує, утворилась заборгованність станом на 29.04.2024 року у розмірі 180000 грн., що підтверджено розрахунком, складеним старшим держвиконавцем [INFO] [PERSON] . З урахуванням приписів ст. 196 СК України, позивач змушена звернутись до суду з даними позовними вимогами. Відповідач [PERSON] процесуальними правами не скористався, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв до суду не надав, до судових засідань не з`явився. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ [PERSON] та [PERSON] перебували в фактичних шлюбних відносинах, від яких у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , актовий запис №334 від 01.04.2010 року, складений міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.04.2010 року. Батьками вказані: [PERSON] , громадянин Ізраїлю, та [PERSON] , громадянка України /а.с15/. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15.01.2019 року по справі №766/11970/16-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.10.2016 року на до повноліття дитини /а.с.39-42/. З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.04.2022 року № 5106-5001584586 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , має супровід матері [PERSON] , з м.Херсона, місце перебування: [ADDRESS] /а.с.16/. З Довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 30.04.2024 року №34274, виданої головним державним виконавцем Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що згідно з матеріалами виконавчого провадження № 58888335, відкритого 16.04.2019 року, про виконання виконавчого листа №766/11970/16-ц від 15.01.2019 року стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 2000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини з [PERSON] на користь [PERSON] , що пред`явлено до примусового виконання 12.04.2019 року, станом на 30.04.2024 року наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та становить 180 000,00 грн. /а.с.17/. Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 29.04.2024 року заборгованість зі сплати аліментів становить 180 000,00 грн. /а.с.18-22/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 180-185 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що від фактичних шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем, на утримання якого відповідач матеріальну допомогу в добровільному порядку не надає. На підставі рішення суду від 15.01.2019 року було відкрито виконавче провадження ВП №58888335 та на теперішній час навіть в примусовому порядку відповідач аліменти не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 180000,00 грн. З урахуванням викладеного, на підставі положень ч. 1 ст. 196 СК України суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини саме в розмірі 100 відсотків заборгованості. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved