Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

що позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою. Позов обґрунтовує тим, що 11.03.2021 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/9146754. У відповідності до умов вказаного полісу страхування, страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування третім особам. Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.08.2021 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 112, 130 КУпАП. На підставі страхового акту № 233/037/0012926/21/1, за заявою власника пошкодженого транспортного засобу, ПрАТ «УПСК» здійснено виплату 18\~584,05 грн. страхового відшкодування. 03 березня 2023 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ФОП [PERSON] укладено договір № 03/03/2023 про відступлення права вимоги, зокрема новий кредитор отримав право вимоги за полісом від 11.03.2021 № АР/9146754. Просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача 18\~584,05 грн. в порядку регресу, 968,96 грн. судового збору та 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.05.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач подав відзив на позовну заяву. Вимоги позивача не визнає та зазначає, що договір від 03.03.2023 уступки прав вимоги є нікчемним. Цей договір подано суд без належного засвідчення позивачем. Копія постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.08.2021 не містить відомостей саме про відповідача як винуватця ДТП. За адресою, зазначеною в акті огляду колісного транспортного засобу СТО не знаходиться. Його не було повідомлено про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу. До акту не додано жодної фотографії пошкодженого автомобіля чи деталей, що породжує його недійсність. Розрахунок суми страхового відшкодування є неякісним та помилковим. Також вказує, що право вимоги позивач набув як фізична особа-підприємець, але до суду з позовом звернувся без зазначення цього статусу. У задоволенні позову просить відмовити. Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимог позивача не визнає, у задоволенні позову просить відмовити. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. З матеріалів справи слідує, що 11.03.2021 між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/9146754. У відповідності до умов вказаного полісу страхування, страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування третім особам. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 28 цього Закону до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.08.2021 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 112, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зокрема, цим судовим рішенням встановлено вину відповідача у ДТП, яке мало місце 25.06.2021 о 15 год в м. Калуш по вул. Євшана, та пошкодження автомобіля марки «Ніссан Альмера». Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 1 липня 2021 року із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку із вищевказаним страховим випадком за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся [PERSON] , власник автомобіля марки «Ніссан Альмера», д.н.з. [NUMBER] . Згідно розрахунку суми страхового відшкодування, розмір страхової виплати [PERSON] повинен становити 18\~584, 05 грн. Вказана сума також зафіксована в страховому акті № 233/037/012926/21/1 і доведена до відома відповідача, що ним не заперечується. Згідно із пунктом 36.7 статті 36 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. Будучи обізнаним про рішення страховика щодо здійснення страхового відшкодування в сумі 18\~584,05 грн., відповідач таке рішення не оскаржив. Платіжним дорученням від 08.09.2021 № 18383 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перерахувала [PERSON] 18\~584,05 грн. страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підпунктом "в" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Із змісту вищевказаної постанови суду вбачається, що відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а також за правопорушення, передбачені статтями 122-4, 112 КУпАП. Відповідно до висновку, який сформульовано у пункті 69 постанови Великої Палати Верховного Суду 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. За наведених вище обставин до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перейшло право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] в сумі 18\~584,05 грн. В подальшому, на підставі договору цесії № 03/03/2023 від 03.03.2023 про відступлення права вимоги, який укладено з ФОП [PERSON] , йому відступлено право вимоги цих коштів. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Згідно з частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1, 2 стаття 77 ЦПК України). Жодних доказів, які б спростовували вимоги позивача, відповідачем не надано. Стосовно доводу відповідача про те, що позивач звернувся до суду не як фізична особа-підприємець, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Статтями 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин. Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх. Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Наведені висновки викладені у пунктах 6.32 та 6.33 постанови Великої Палати Верховного Суду 7 квітня 2020 року у справі № 743/534/16-ц (провадження № 14-689цс19). Тож не зазначення позивачем свого статусу підприємця у тексті позовної заяви для вирішення цієї справи визначального значення не має. Щодо не засвідченої копії договору від 03.03.2023 про відступлення права вимоги, то суд зазначає, що копію цього подано через підсистему «Електронний суд» та засвідчено кваліфікованим електронним підписом позивача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. У постанові від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19 колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Але обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат. Розглянувши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що заявником надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження витрат на надання професійної правничої допомоги, а відповідач не довів неспівмірності цих витрат. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як передбачено ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача, 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 968, 96 грн. судового збору, які понесено позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи.

Outcome: approved