Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Макєєв О.В. звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову зазначено, що сторони з 09.02.2019 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 20.11.2023 року за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області було розірвано, на даний час мешкають окремо. Від вказаного шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі сторонами була придбана квартира [ADDRESS] . На сьогоднішній день сторони про порядок поділу майна не домовилися, позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозиціями різних варіантів поділу майна, але остання не погоджується з жлдним, у зв`язку з чим [PERSON] вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21.02.2024 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. В строк встановлений судом відповідачем відзиву до суду надано не було. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.06.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про розгляд справи. Представник позивача [PERSON] адвокат Макєєв О.В. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягають, просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. Від відповідача [PERSON] жодних заяв, відзиву на позовну заяву або доказів поважності неявки до суду не надходило, повідомлялася шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, поштові конверти повернулися до суду без вручення із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст.\~280\~Цивільного процесуального\~кодексу України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.02.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Від сказаного шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с.7) За час шлюбу [PERSON] було придбано у спільну сумісну власність подружжя нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 03.08.2021 року, серії НРК №780782, посвідченим приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області Клепановою О.А., зареєстровано в реєстрі за №863. Договір укладено за письмовою згодою другого з подружжя [PERSON] (а.с.8-11) Реєстрація права власності була здійснена приватним нотаріусом, номер запису права власності 43305273. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексовий номер 59635147 від 03.08.2021 року. Квартиру зареєстровано на відповідача [PERSON] (а.с.12) Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 21.12.2023 року. (а.с.6) Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Конструкція норми статті 60\~СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. (Постанова Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 595/324/17). Згідно з ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Спірна квартира придбана 03.08.2021 року в шлюбі, отже, є їхньою спільною сумісною власністю, не зважаючи на те, що її титульним власником є [PERSON] . Розірвання шлюбу не припинило права спільної сумісної власності на квартиру, набуту в шлюбі. Згідно з ч.1 ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Отже, вартість майна, що підлягає поділу, потрібно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивач [PERSON] не ставить питання про поділ спільної квартири в натурі та не заявляє вимог щодо компенсації йому вартості його частки у спільному майні, в зв`язку з чим оцінка вартості спільного майна не потрібна. Отже, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд має застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71\~СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, лише у разі згоди сторони на відповідну компенсацію, а також застосовувати присудження грошової компенсації з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя вказаних вимог не заявив, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (постанова Верховного Суду України від 30.03.201, 07.06.2017 № 6-2670цс16 від 07.06.2017). У даній справі жодна із сторін не заявляє вимог щодо присудження судом сплати грошової компенсації замість відповідної частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. Отже, слід визнати ідеальні частки подружжя в спірному майні (по 1/2) без його реального поділу і залишення майна в спільній частковій власності сторін. За таких обставин позовні вимог [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.\~141\~ЦПК України суд стягує на користь позивача з відповідача суму судового збору у розмірі 2033,37 грн.

Outcome: approved