Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Керівник Чуднівської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «А.Т.К», в якому просить припинити громадянину російської федерації [PERSON] право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 1823184600:01:002:0026, площею 2,9099 га., та з кадастровим номером 1823184600:03:004:0069 площею 2,9138 га., що знаходяться на території Любарської селищної ради Житомирської області, шляхом конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 1278, виданий 28.10.2010 державним нотаріусом Любарської державної нотаріальної контори, громадянин російської федерації [PERSON] (паспорт громадянина російської федерації, серія та номер [NUMBER] , виданий 01.02.2007 Сокольським МВВС Вологодської області) набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1823184600:01:002:0026, площею 2.9099 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Любарської селищної ради. Згідно договору оренди землі від 15.03.2017 громадянином російської федерації [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 1823184600:01:002:0026, площею 2.9099 га передано в оренду ТОВ «А.Т.К.». Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельні ділянки з кадастровим номером 1823184600:01:002:0026 належать на праві власності [PERSON] та згідно договору від 15.03.2017 перебуває в оренді TOB «А.Т.К.». Крім того, [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину №1279, яке видане 28.10.2010 Любарською державною нотаріальною конторою, є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1823184600:03:004:0069 площею 2,9138 га, яка розташована на території Любарської селищної ради. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером 1823184600:03:004:0069, що належить [PERSON] , згідно договору оренди землі від 15.03.2017 перебуває в оренді ТОВ «А.Т.К.». Відповідно до інформації управління ДМС у Житомирській області від 13.03.2023 відомості щодо отримання паспорту громадянина України, паспорту громадянина України для виїзду за кордон або посвідки на тимчасове або постійне проживання на території України [PERSON] відсутні. Враховуючи, що строк відчуження земельних ділянок з кадастровими номерами 1823184600:01:002:0026 та 1823184600:03:004:0069 сплив ще 12.04.2018, у добровільному порядку вимоги чинного законодавства відповідач, як громадянин російської федерації, не виконав, вказана земельна ділянка наразі не відчужена, прокурор вважає, що наявні підстави для конфіскації та подальшого продажу на земельних торгах земельної ділянки. Ухвалою судді Любарського районного суду Житомирської області 11 квітня 2024 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 04 червня 2024 року підготовче засідання у цивільній справі закрито. Розгляд справи, який неодноразово відкладався, призначено на 13 год. 00 хв. 24 липня 2024 року. Прокурор Чуднівської окружної прокуратури на розгляд справи не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує і просив суд їх задовольнити. Розгляд справи просить провести без участі прокурора. Представник ГУ Держгеокадастру в Житомирській області на розгляд справи не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Направив на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України. Представник третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог ТзОВ «Агро-Любар» на розгляд справи не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотань та заяв до суду не подав. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] російської федерації, відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, серія та номер 1278, 1279, виданих 28.10.2010 державним нотаріусом Любарської державної нотаріальної контори, набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1823184600:01:002:0026, площею 2.9099 га. та земельну ділянку з кадастровим номером 1823184600:03:004:0069 площею 2,9138 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Любарської селищної ради. Відповідно до листа Управління ДМС України в Житомирській області від 01.03.2023 №57/2427 перевіркою обліку УДМС у Житомирській області не встановлена інформація щодо оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, посвідки на тимчасове або постійне проживання стосовно [PERSON] . Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.03.2023 за №371665488 вбачається, що за [PERSON] (паспорт громадянина російської федерації, серія та номер [NUMBER] , виданий 01.02.2007 Сокольським МВВС Вологодської області) зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 1823184600:03:004:0069 на підставі свідоцтва про право на спадщину №1279, яке видане 28.10.2010 Любарською державною нотаріальною конторою. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34782882 від 13.04.2017. Право оренди вищезазначеної земельної ділянки 11.04.2017 зареєстровано за ТзОВ «А.Т.К». Строк дії п`ятнадцять років. Із договору оренди землі від 15.03.2017 року слідує, що між [PERSON] та ТзОВ «А.Т.К» укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,9138 га., яка знаходиться на території Мотовилівської сільської ради на 15 років. Інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку вказує, що 11.04.2017 здійснена державна реєстрація права (в державному реєстрі прав) земельної ділянки з кадастровим номером 1823184600:03:004:0069 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9138 га., що розташована: Житомирська область, Любарський район, Мотовилівська сільська рада та належна на праві власності [PERSON] . Право оренди земельної ділянки зареєстровано 11.04.2017 за ТзОВ «А.Т.К». Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.03.2023 за №370277905 вбачається, що за [PERSON] (паспорт громадянина російської федерації, серія та номер [NUMBER] , виданий 01.02.2007 Сокольським МВВС Вологодської області) зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 1823184600:01:002:0026 на підставі свідоцтва про право на спадщину №1277, яке видане 28.10.2010 Любарською державною нотаріальною конторою. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 34782371 від 13.04.2017. Право оренди вищезазначеної земельної ділянки 11.04.2017 зареєстровано за ТзОВ «А.Т.К». Строк дії п`ятнадцять років. Із договору оренди землі від 15.03.2017 року слідує, що між [PERSON] та ТзОВ «А.Т.К» укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,9099 га., яка знаходиться на території Мотовилівської сільської ради на 15 років. Інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку вказує, що 11.04.2017 здійснена державна реєстрація права (в державному реєстрі прав) земельної ділянки з кадастровим номером 1823184600:01:002:0026 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9099 га., що розташована: Житомирська область, Любарський район, Мотовилівська сільська рада та належна на праві власності [PERSON] . Право оренди земельної ділянки зареєстровано 11.04.2017 за ТзОВ «А.Т.К». Чуднівською окружною прокуратурою 19.04.2023, 30.05.2023 та 01.12.2023, відповідно до вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» на адресу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області направлено повідомлення про встановлені порушення з метою вжиття належних заходів реагування. Листами від 05.06.2023 №10-6-0.6-1925/2-23 та від 08.12.2023 №10-6-0.62-4472/2-23, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило про неможливість звернення з позовом до суду, у зв`язку із обмеженим фінансуванням та відсутністю коштів для сплати судового збору. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Такий висновок повністю відповідає позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18. Таким чином, обґрунтування, наведені прокурором в позові щодо представництва в суді, суд вважає достатніми для його звернення до суду, оскільки порушуються питання захисту інтересів держави, і інші державні органи не здійснили ефективний захист інтересів держави щодо захисту її майнових прав. Положеннями статей 13,14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами. Відповідно до ст.1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст. ст.319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами\~ Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі Закон), право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч.1 ст.39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується\~ Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч.1, 2, 4 ст.374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Згідно п.а ч.1 ст.80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Згідно з ч.3 ст.81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Проаналізувавши положення ст.81 Земельного кодексу України можливо зробити висновок, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення на підставі цивільно-правових угод та прийняття спадщини, а на землі сільськогосподарського призначення лише шляхом прийняття спадщини, інших підстав для отримання земель сільськогосподарського призначення у власність даною категорією громадян не передбачено. З системного аналізу норм земельного законодавства можна зробити висновок, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянам України. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Статтею 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Згідно пункту «е» ч.1 ст.140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст.145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Таким чином, громадянин російської федерації [PERSON] 28.10.2010 року отримав у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1823184600:03:004:0069 площею 2,9138 га. та земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1823184600:01:002:0026 площею 2.9099 га., державна реєстрація права власності на які проведена 11.04.2017, які у встановленому законом порядку протягом року не відчужив, володіє до цього часу, що є порушенням вимог земельного законодавства. Разом з тим, про відсутність у відповідача наміру виконати обов`язок щодо відчуження земельної ділянки, також свідчить факт укладення договорів оренди землі 15.03.2017 року на 15 років. Відповідно до п.в ч.1 ст.143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Також п.10 ч.1 ст.346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Частиною 1 ст.348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Частиною 5 ст.41 Конституції України встановлено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Пунктом 10 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Аналіз вищевказаних норм\~ дає підстави для висновку, що законом передбачений чіткий обов`язок іноземця чи особи без громадянства відчужити земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом 1 року з дня набуття права власності на неї. Вказана норма є імперативною та не передбачає винятків. У випадку не відчуження такої земельної ділянки іноземцем чи особою без громадянства у встановлений законом строк, така земельна ділянка підлягає конфіскації на користь держави. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Також, у практиці ЄСПЛ (зокрема рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986, «Щокін проти України» від 14.10.2010, «Сєрков проти України» від 07.07.2011, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23.11.2000, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини (далі Перший протокол), а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. По-перше, звернення прокурора з вказаним позовом є законним, оскільки ст.131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. По-друге, звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному разі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). По-третє, втручання держави шляхом пред`явлення прокурором цього позову відповідає принципу «пропорційності», який передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселицький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006). У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92цс13) зазначено, що основною метою ст.1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини, що зазначено у вищезгаданих рішеннях ЄСПЛ. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. У відповідності до ч.4 ст.145 ЗК України, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому, власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року, земельні ділянки з кадастровим номером: 1823184600:03:004:0069 площею 2,9138 га. та земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1823184600:01:002:0026 площею 2.9099 га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області, а тому право власності відповідача на вказані земельні ділянки необхідно припинити шляхом конфіскації. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов прокурора є обгрунтованим й підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Керівника Чуднівської окружної прокуратури в інтересах держави задоволено у повному обсязі, в силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Житомирської обласної прокуратури слід стягнути 3480,62 грн. судового збору.

Outcome: approved