Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису стосовно її колишнього чоловіка - [PERSON] , мотивуючи тим, що останній всупереч її інтересам проживає разом з нею на [ADDRESS] , умисно впродовж тривалого часу вчиняє щодо неї домашнє насильство і зокрема ображає, погрожує, принижує та залякує, чинить інші дії психологічного характеру, за що один раз притягувався до адміністративної відповідальності, інше. Просила видати обмежувальний припис з покладенням на [PERSON] відповідних обов`язків, строком на 6 місяців. Представник [PERSON] в суді заяву підтримала, просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , оскільки останній часто провокує безпричинні сварки, погрожує заявниці фізичною розправою. [PERSON] неодноразово викликала працівників поліції, колишнього чоловіка один раз притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, однак це не змінило ситуацію. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо вимог заяви, вказавши, що з колишньою дружиною та їх спільними дітьми проживає на [ADDRESS] , остання взагалі не займається вихованням дітей, зловживає алкогольними напоями, неодноразово проходила лікування від алкогольної залежності, однак, це не дало результату, у зв`язку з чим між ними постійно виникають сварки, що він сам готує, піклується та забезпечує дітей всім необхідним, про що зокрема можуть підтвердити самі діти, а також їхні сусіди, інше. Крім того, зауважив, що у зв"язку із вказаними вище обставинами, саме він був ініціатором розлучення та, на даний час, будує інше житло, де планує проживати разом із дітьми та не заперечує проти того, щоб позивачка залишилась проживати за вищевказаною адресою, хоча даний будинок був збудований спільно за час перебування у шлюб, зауважує , що у випадку задоволення вимог позивачки, діти залишаться без нагляду та матеріального забезпечення, а він іншого житла не має, тому просить у задоволенні заяви відмовити. Крім того, на підтвердження пояснень долучив копію Свідоцтва про проходження заявником [PERSON] протирецидивного лікування алкогольної залежності. Суд, заслухавши представника заявника та заінтересовану особу, пояснення свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають на [ADDRESS] , разом з дітьми [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-10). Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 24.04.2023 позов [PERSON] задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 30.09.2007 у Забродівській сільській раді Ратнівського району Волинської області - розірвано. Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 07.06.2024 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП з накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. Як убачається із відповіді начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області О.Шляховського №\~2319/01/12-24 від 26.07.2024, [PERSON] 24.08.2021, 06.11.2021, 03.04.2023, 02.09.2023 та 27.04.2024 зверталась на службу «102» з приводу вчинення щодо неї насильства колишнім чоловіком [PERSON] , у зв`язку з чим на виклик кожен раз скеровувались працівники СРПП відділу поліції №\~3 Львівського районного управління поліції №\~2 Головного управління Національної поліції у Львівській області. Представник [PERSON] - адвокат Балуш М.Б. вказує, що колишній чоловік заявниці вже неодноразово вчиняв домашнє психологічне насильство до неї. Після притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, заінтересована особа [PERSON] не змінив свою поведінку. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною 2 ст.\~3\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Статтею 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; -фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до ст.\~24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст.\~26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4\~ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі №\~756/2072/18 (провадження №\~61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі №\~756/11732/18 (провадження №\~61-49077св18). Крім того, Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2020 року у справі №\~754/11171/19 зробив висновок, що тимчасове обмеження права власності кривдника, зокрема тимчасове обмеження у користуванні житловим приміщенням, з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Правилами глави 13\~ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст.\~294\~цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. За змістом приписівст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Заявниця [PERSON] у поданій нею заяві та представник [PERSON] у судовому засіданні в обґрунтування необхідності видачі обмежувального припису посилаються на неодноразове вчинення стосовно завниці колишнім чоловіком домашнього насильства. Водночас, у судовому засіданні не доведено належними, достатніми, допустимими та беззаперечними доказами обставин систематичного скоєння [PERSON] щодо заявниці домашнього насильства у розумінні Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» та існування ризиків продовження у майбутньому вчинення домашнього насильства у будь-якому його прояві. Про те, що жодного разу не був свідком систематичного вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно [PERSON] ствердив в суді неповнолітній син сторін - [PERSON] , допитаний судом у присутності представника служби у справах дітей [PERSON] , який жодним чином не підтвердив наведених позивачкою в заяві фактів та на запитання головуючої щодо участі матері у його та неповнолітніх братів вихованні, утримався. Окрім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сусідом подружжя [PERSON] , вказав, що жодного разу не бачив, щоб [PERSON] застосовував стосовно дружини дії насильницького характеру, сварки були, однак, вони виникали врезультаті поведінки [PERSON] , яка зловживає алкогольними напоями, не займається вихованням дітей, що призвело до того, що відповідач змушений був звільнитися з лав ЗСУ, куди пішов добровольцем, він особисто неодноразово телефонував останньому та казав, що діти не можуть потрапити в будинок, бо двері замкнені, а позивачки не було вдома. Зазначив, що вихованням та забезпеченням дітей повністю займається відповідач, позивачку він бачить рідко, батьки позивачки приїзджали до дітей інколи, однак, участі у їх вихованні не беруть, охарактеризував відповідача, як відповідального батька та порядного сусіда. Із долученого [PERSON] до матеріалів справи копії Свідоцтва убачається, що у 2018 році [PERSON] проходила протирецидивне лікування алкогольної залежності у медичному центрі ТОВ "Клініка лікування залежності "Сенс". Покликання заявниці та її представника [PERSON] про дзвінки 24.08.2021, 06.11.2021, 03.04.2023 та 02.09.2023 на службу «102» щодо вчинення [PERSON] домашнього насильства, суд з огляду на відсутність інформації про прийняття відповідних рішень органами Національної поліції (складення адмінматеріалів на кривдника, в т.ч. за ст. 173-2 КУпАП), оцінює критично. Притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності 07.06.2024 за подію, яка мала місце 27.04.2024, не свідчить про існування ризиків повторення у майбутньому обставин, які були підставою для складення на нього один раз адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Таким чином заявницею та її представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження скоєння [PERSON] систематичного домашнього насильства, не визначено ризиків того, що у разі незастосування вказаних [PERSON] у заяві про видачу обмежувального припису заходів щодо [PERSON] існує реальна загроза життю та здоров`ю заявниці, а також настання тяжких чи особливо-тяжких наслідків. Фактично, встановлені у судовому засіданні обставини свідчать лише про наявність конфліктних відносин між колишнім подружжям [PERSON] . Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, підстав для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] суд не вбачає.

Outcome: dismissed