Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись в його обґрунтування на те, що 21.03.2013 р. ПАТ «Дельта Банк» надало кредит відповідачу в розмірі 30000,00 грн. згідно заяви №001-03786-210313. Кредит наданий строком на 24 місяці шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача, який він зазначає у відповідній заяві. За користування кредитом відповідач мав сплачувати проценти у розмірі 9,99% річних, а також відповідач зобов`язаний сплачувати комісію в розмірі 3,49% в місяць за обслуговування кредитної заборгованості. Сторони також погодили, що платежі за кредитним договором мають здійснюватися не пізніші 21 числа кожного місяця шляхом зарахування грошових коштів у сумі 2432,00 грн. у відповідності до графіку платежів на рахунок, відкритий згідно з п. 2.7. частини 2 кредитного договору. 02.06.2020 р. між ПАТ «Дельта Банк» (кредитор) ТОВ «Профіт Файненс» (новий кредитор) був укладений договір №2253/К про відступлення прав вимог, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором відступлене позивачу. За підрахунком позивача, станом на дату звернення до суду з цим позовом розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 34357,46 грн., зокрема: основна сума заборгованості 16431,76 грн., заборгованість за нарахованими процентами по кредиту 8267,85 грн., заборгованість по комісіях 8376,00 грн., сума 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту - 852,76 грн., сума 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 429,09 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. Позивач також просив стягнути понесені судові витрати, в тому числі витрати на сплату судового збору та професійну правничу (правову) допомогу. Відповідач позов не визнав. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначав про сплив строку позовної давності до вимог про стягнення суми кредиту та процентів за користування кредитом, та вказував, що позивачем не наданий детальний розрахунок сум, які він просить стягнути з відповідача, а також в матеріалах справи відсутня виписка про рух коштів по кредитному рахунку, а тому вважає необґрунтованими вимоги позивача; зазначає, що банк не мав права включати в умови договору обов`язок відповідача сплачувати комісію. Оскільки новий кредитор (позивач) не направляв на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги, то у позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення трьох відсотків річних, тому просив відмовити в позові (а.с. 56-59). Від представника відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності та відмову в задоволенні позову з цих підстав (а.с. 55). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій спросив проводить судові засідання за відсутності представників позивача (а.с. 50). Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Від представника відповідача надійшли клопотання від 06.12.2023 р. та від 19.02.2024 р. про розгляд справи у його відсутності, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю (а.с. 61, 69). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, встановлено, що 21.03.2013 р. між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір шляхом складання та підписання заяви № 001-03786-210313 з додатком - графіком платежів (а.с. 6-7), анкети клієнта (а.с. 9), інформації (довідки) про кредит № 001-03786-210313 від 21.03.2013 р. (а.с. 10). Відповідно до пп. 2.1, 2.3, 2.4, 2.5 заяви № 001-03786-210313, сума кредиту становить 30000,00 грн., строк кредиту 24 місяця, розмір процентної ставки - 9.99%, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 3,49 %. Згідно з пунктом 3.1 заяви № 001-03786-210313, погашення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно не пізніше 21 числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів в сумі 2432,00 грн. у відповідності до графіку платежів, наведеному у додатку №1 до цієї пропозиції, який є невід`ємною частиною цієї пропозиції на відкритий рахунок, згідно п.2.7 частини 2 цієї пропозиції, відповідно до порядку і умов, визначених у п. 2.4 Глави 3 Правил. Факт отримання відповідачем 21.03.2013 р. кредитних коштів в сумі 30000,00 грн. відповідно до заяви № 001-03786-210313 не заперечується сторонами, а відтак є доведеним у силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Процесуальні дії у справі:: -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2023 р. позовну заяву залишено без руху та позивачеві встановлений строк для усунення недоліків (а.с. 24); -ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.09.2023 р. відкрито провадження по справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 29). Суд, дослідивши докази в межах заявлених суду позовних вимог, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст. 11 Цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди Відповідно до ст. 1046 (параграф 1, глава 71) ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою та другою ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (глави 71), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як убачається із змісту п. 1.1.1 заяви № 001-03786-210313, кредит надавався на власні потреби відповідача, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, тобто кредит є споживчим, а відтак особливості регулювання відносин банка та відповідача визначаються Законом України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затв. Постановою НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакціях, що діяли на час укладання кредитного договору - тобто на 21.03.2013 р. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. В силу частині 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин (або його частина) не вимагає визнання судом такого правочину (або його частини) недійсним. Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, передбачено, що банки, не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Отже, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за комісії за обслуговування кредитної заборгованості, банк не зазначив які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, а відтак нарахування та отримання банком такої комісії є незаконним. Як убачається із змісту графіку платежів (а.с. 7) та інформації (довідки) про кредит (а.с. 10), відповідач за час дії договору зобов`язаний сплатити суму комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 25128,00 грн. (тобто по 1047,00 грн. в місяць). Позивачем в позові зазначено, що заборгованість відповідача за комісією складає 8376,00 грн., що свідчить про сплату відповідачем комісії у сумі 16752,00 грн (25128 грн.- 8376,00 грн.). Оскільки Банк не мав правових підстав для нарахування та отримання комісії за обслуговування кредитної заборгованості, то усі отримані банком кошти мають бути спрямовані на погашення заборгованості за кредитом. Судом встановлено, що заборгованість відповідача за кредитом складає 16431,76 грн., але з урахуванням необхідності зменшення суми заборгованості за кредитом на суму безпідставно отриманої банком комісії в сумі 16752,00 грн., судом встановлена відсутність заборгованості відповідача перед банком за кредитом. Отже, суд дійшов висновку про відсутність заборгованості відповідача перед банком по комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Одночасно позивачем не доведена обґрунтованість нарахованих процентів у сумі, які позивач заявив в позові, з урахуванням недоведеності наявності заборгованості за кредитом, яка в свою чергу підставою для нарахування процентів. Крім того, відповідно до змісту заяви № 001-03786-210313 з додатком - Графіком платежів та Інформації (довідки) про кредит №001-03786-210313 від 21.03.2013 р., процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та складає 9,99% на рік, та позичальник має сплатити за весь час кредитування загальну суму процентів за користування кредитом у розмірі 3229,33 грн. (а.с. 10). Навіть у разі нездійснення відповідачем жодного платежу з повернення частини кредиту, загальна сума процентів за користування кредитом за весь час кредитування (який складає 2 роки) не перевищує суму 5994,00 грн. ((30000,00 грн.* 9,99%)*2 роки), але позивач завив вимогу про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 8267,85 грн., що перевищує загальну можливу суму процентів за цим договором. Отже, суд дійшов висновку про необґрунтованість зазначеної позивачем заборгованості за процентами за користування кредитом. Відповідно до ч.1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів в обґрунтування наявності та розміру заборгованості відповідача передбБанком за кредитом та процентами за користування кредитом. 02.06.2020 р. між ПАТ «Дельта Банк» (кредитор) ТОВ «Профіт Файненс» (новий кредитор) був укладений договір №2253/К про відступлення прав вимог, відповідно до якого право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором, відступлене позивачеві (а.с. 11-13). Відповідно до витягу з додатку №1 до договору №2253/К, про відступлення прав вимог від 02.06.2020 р. до позивача перейшло право вимоги щодо заборгованості відповідача за кредитним договором № 001-03786-210313 від 21.03.2013 р. у загальній сумі 33075,61 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 16431,76 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 8267,85 грн., заборгованості по комісіям в сумі 8376,00 грн. (а.с. 14). Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки з матеріалів справи не вбачається, що у первісного кредитора - ПАТ «Дельта Банк» існували права вимоги до відповідача в загальній сумі 33075,61 грн., то в силу ст. 514 ЦК України позивач також не набув права вимоги до відповідача. Отже, позов не підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, то судові витрати позивача, що пов`язані зі сплатою судового збору та наданням правової допомоги, відшкодуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed