Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

08.05.2024 позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до відповідача, в якій просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] не приділяє належної уваги дитині, не утримує її, не цікавиться її розвитком, фізичним та психічним здоров`ям та не виявляє жодного інтересу до її внутрішнього світу. Ухвалою судді від 13.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.06.2024. 06.06.2024 підготовче засідання відкладено на 29.07.2024 у зв`язку з неявкою відповідачки. У підготовче засідання 29.07.2024 учасники справи не з`явилися; позивач та представниця третьої особи просили справу розглядати без їхньої участі, позовні вимоги підтримали. Відповідачка у заяві від 10.06.2024 позов визнала та просила провести судове засідання без її участі. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони з 20.11.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.01.2018 було розірвано (а.с. 10-12). Сторони є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Позивач стверджує, що відповідачка з 2017 року вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, не цікавиться станом здоров`я доньки, її фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Після розірвання шлюбу з відповідачкою, малолітня [PERSON] залишилась проживати з батьком за місцем його реєстрації за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка станом на 19.03.2024 про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.03.2024 № 2248, видана Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради (а.с. 16). Актом обстеження умов проживання від 29.05.2024, складеного Управлінням (службою) у справах дітей Чернігівської міської ради, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] для виховання та розвитку дитини створені належні умови для проживання дитини; санітарно-гігієнічний стан добрий, квартира забезпечена необхідними меблями та побутовою технікою, заборгованість за спожиті комунальні послуги відсутня; дитина займає кімнату разом з бабусею, в кімнаті є для дитини окреме спальне місце, є місце для занять, є дитячий одяг, шкільне приладдя. Згідно довідки від 01.04.2024 № 01-40/52, виданої Чернігівським ДНЗ № 59 «Білочка» Чернігівської міської ради Чернігівської області, [PERSON] , [INFO] , з 2016 року по 2020 рік була вихованкою ДНЗ № [NUMBER] та відвідувала дошкільний заклад. Зі слів вихователя у вихованні та навчанні дитини мама ніякої участі не брала; приводили та забирали дитину тато, бабуся, дідусь; батько всі сили прикладав у виховання та навчання дитини (а.с. 19). Із довідки від 09.04.2024 № 84, виданої директором Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 28 Чернігівської міської ради Чернігівської області убачається, що [PERSON] , [INFO] , є здобувачкою освіти 4-А класу, з 01.09.2020 і по цей час навчається в Чернігівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 28 Чернігівської міської ради Чернігівської області. Зі слів класовода Новикової Л.М. за чотири роки навчання мама жодного разу не навідувалася до школи, не цікавилася успішністю доньки. За роки навчання в початковій школі за дівчинкою доглядали й піклувалися тато, бабуся та дідусь. Контроль за навчанням здебільшого здійснюється бабусею (а.с. 14). Як убачається з декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-МНЕ8-1НА0 від 06.09.2021, [PERSON] , [INFO] , перебуває під наглядом сімейного лікаря КНП «Сімейна поліклініка» Чернігівської міської ради Логоші Н.А. ; її законним представником є [PERSON] , а довіреною особою для повідомлення у разі настання екстренного випадку - [PERSON] (а.с. 15). Згідно з довідкою КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради від 13.06.2024 № 1652, [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , за медичною допомогою в диспансерне наркологічне відділення звертається з 19.06.2015; встановлено діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, протягом 2023-2024 років на лікуванні не перебувала. Відповідно до заяви, поданої до Управління (служби) у справах дітей від 07.06.2024, [PERSON] усвідомлює, що фактично не виконує батьківські обов?язки тривалий час та згодна з позбавленням її батьківських прав по відношенню до дочки - [PERSON] , [INFO] через те, що вона не має постійної роботи, схильна до вживання спиртних напоїв і двічі проходила лікування від алкогольної залежності. Зі слів заявниці, її дочка фактично проживає з батьком з шестимісячного віку і саме він піклується про її навчання, матеріальне утримання, розвиток та стан здоров?я. Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо її малолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , про що складений висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради від 09.07.2024 № 443. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В силу статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13.03.2019 у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25.11.2019 у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17.01.2020 у справі № 712/14772/17 (провадження № 61-18550св19), від 29.01.2020 у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29.01.2020 у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08.04.2020 у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13.10.2021 у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості: - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; - позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України; - розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері/батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ураховуючи вимоги закону, визнання відповідачкою позову, яке свідчить про відсутність її інтересу до долі дитини, встановлення факту ухилення відповідачки від виконання обов`язків по вихованню малолітньої [PERSON] , суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини. За приписами частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Ураховуючи вимоги закону, обов`язок відповідачки утримувати неповнолітню дитину, визнання нею позову, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідачки на користь позивача на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Із платіжної інструкції № 7 від 08.05.2024 вбачається, що позивач при зверненні до суду за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав сплатив судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Оскільки відповідачка позов визнала до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 605,60 грн, а також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягнути з відповідачки на його користь 605,60 грн у відшкодування сплаченого судового збору. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки належить стягнути судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів на користь держави. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved