Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Представник позивача - адвокат Могілевець Оксана Сергіївна звернулась до суду з позовом в інтересах [PERSON] і просила зменшити розмір аліментів, утримуваних із [PERSON] на підставі судового наказу Городнянського районного суду Чернігівської області від 20.09.2010 на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , і утримувати 1/8 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. А також просила зменшити розмір аліментів, утримуваних із [PERSON] на підставі заочного рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28.08.2015 на користь [PERSON] на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , і утримувати 1/8 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У позовній заяві об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення та поданими доказами, одного й того самого позивача до різних відповідачів. Підстав для роз`єднання позовних вимог, визначених у ч.6 статті 188 ЦПК України, суд не знайшов. Справа розглядається судом, за місцем проживання одного із відповідачів, що не суперечить положенню статті 27 ЦПК України. Заявлені вимоги обгрунтовані посиланням на те, що 28 січня 2016 року позивач уклав шлюб із [PERSON] . У подружжя народилися: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] внаслідок потреби сина у сторонньому догляді перебуває у відпустці без збереження заробітної плати. Сімейний стан позивача змінився, а також, за його твердженням змінився матеріальний стан, а тому аліменти кожному із відповідачів він спроможний виплачувати у розмірі 1/8 частини його доходів. За сукупності двох обставин: зміни сімейного і матеріального стану, позивач просив зменшити розміри стягуваних аліментів. До справи додано відзив відповідача 2 (а.с.44-46) та відповідь на відзив (а.с.70-71 У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала і позов просила задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач 1 [PERSON] особистої участі у судовому засіданні не прийняла. Скористалася правом на правову допомогу. Інтереси відповідача 1 представлені у судовому засіданні адвокатом Сакун І.А. Представник відповідача - адвокат Сакун І.А. просила у позові відмовити. Вказує, що створення позивачем нової родини, в якій він має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, не можуть зачіпати інтереси відповідачки, оскільки утримання її дитини також є його обов`язком. На час звернення з позовом до суду відпустка його дружини без збереження заробітної плати вже закінчилася. Його доходи, порівняно із попередніми періодами зросли, а тому будь-яких підстав для зменшення аліментів не існує. Відповідач 2 [PERSON] , повідомлялась судом за адресою її реєстрації (а.с. 31, а.с.49, 126) про час та місце судового розгляду. Участі у справі не прийняла, відзиву на позов не подала. Згідно положень п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності такого учасника справи. Заслухавши представника позивача і представника відповідача 1, з`ясувавши їх вимоги і заперечення, вивчивши докази подані на підтвердження вимог і заперечень, визначившись з нормою права, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд встановив такі факти і обставини. Згідно судового наказу Городнянського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2010 року із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16). Згідно заочного рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2015 року із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с.20). Новий шлюб позивачем укладено 28 січня 2016 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10), згідно якого [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.01.2016 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції. [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с.11). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с.12). Позивач із дружиною та двома малолітніми дітьми пов'язані спільним побутом, правами та обов`язками. Згідно довідки про склад сім`ї місцем проживання їх сім`ї є : [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів. З аналізу ст. 181, 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Матеріалами справи підтверджено, що сімейний стан позивача змінився в бік збільшення утриманців. Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача, що на його утриманні перебуває дружина, оскільки доказами у справі доводиться, що тимчасова її відпустка без збереження заробітної плати припинилася до звернення із позовом в суд, а місце її роботи визначене у ТОВ „Україна" (а.с. 14). Інших доказів суду не надано. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи наявність підстав для зменшення розміру аліментів на утримання дітей з 1/4 до 1/8 частини заробітку (доходу) на утримання кожної дитини, позивач зазначив, що наразі розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання всіх дітей сукупно становить більше половини доходу позивача за місяць. У постанові Верховного суду від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 зазначено, що ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Тобто народження у заявника у іншому шлюбі двох дітей, яких він також зобов`язаний утримувати, відповідно до положень ст. 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів. Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22. Судом досліджено доводи представника відповідача про те, що матеріальний стан позивача на момент його звернення до суду навпаки покращився. Так, судом отримані відомості із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про доходи позивача за 2022-2023 рр,три місяці 2024 року (а.с.130-132), за якими судом встановлено, що постійний стабільний високий дохід позивач отримує із квітня 2023 року. Разом з тим, і аліменти вираховуються у більшому розмірі, оскільки присуджені у частці від заробітку (доходу). Тому зростання доходу не може бути підставою для однозначного висновку про відмову у позові саме з цієї причини. При одночасній стабільності доходу платника аліментів, його матеріальне становище змінилося внаслідок розширення кола його утриманців. Відповідно до ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір аліментів, які стягуються з боржника, не повинен перевищувати 50% заробітної плати цієї особи. Встановлено, що позивач є батьком чотирьох дітей, відносно однієї дитини - дочки [PERSON] , 2013 року народження, у примусовому порядку аліменти не стягуються, оскільки за заявою стягувача 26.06.2024 виконавчий лист було повернуто Городнянським районним відділом державної виконавчої служби Північно-східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України „Про виконавче провадження". Таким чином, стягувач [PERSON] (відповідач 2) тимчасово прийняла обов`язок одноособового утримання їх спільної із позивачем дитини. Не доведено, що позивач несе тягар утримання - дочки [PERSON] , 2013 року народження, з якою проживають окремо. Тобто на час розв`язання позову фактично [PERSON] виконує обов`язок щодо трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Права дітей на утримання від батька є рівними, як і обов`язок батька по їх утриманню. За таких обставин зменшення розміру аліментів із частини до 1/6 частини на утримання [PERSON] , [INFO] не суперечить нормам матеріального права і урівноважить інтереси вказаних дітей, оскільки сумарні витрати при рівних частках від доходу на утримання (1/6 на одного + 1/3 на двох) не перевищуватимуть 50% заробітної плати позивача. При цьому суд враховує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України) Розмір же аліментів, як визначив позивач: 1/8 частка від його доходів на утримання [PERSON] , [INFO] , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, не відповідає інтересам дитини та законодавству. Щодо позовних вимог до [PERSON] (відповідача 2) та зменшення розміру аліментів на доньку [PERSON] із частини до 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу), суд, як зазначав вище, встановив, що під час розгляду справи (26.06.2024) виконавчий лист було повернуто Городнянським районним відділом державної виконавчої служби Північно-східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України „Про виконавче провадження" стягувачу. За правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 522/3680/22 (провадження № 61-12919св23), якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, то провадження у справі не може бути закрите з правової підстави, визначеної у п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування. Тому, розглянувши по суті заявлені позовні вимоги до відповідача 2, вважаючи їх необґрунтованими, суд дійшов висновку, що в цій частині позову слід відмовити через безпідставність та недоведеність, що позивач несе тягар утримання - дочки [PERSON] , а не те, що її матір - [PERSON] , за власним волевиявленням тимчасово прийняла обов`язок одноособового утримання їх спільної із позивачем дитини. Платіжних документів поза матеріалами виконавчого провадження позивачем суду не надано. Судом враховується, що згідно ч. 5 статті 37 Закону України „Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє [PERSON] права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Однак, захист права є реальним і своєчасним, а не таким, що спрямований на майбутнє. Наведене відповідає таким принципам судочинства як справедливість, добросовісність і розумність. Позивач не довів, що саме по собі рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2015 року, має для нього майновий тягар, підстав для постановлення на даний час рішення про зменшення аліментів на користь Відповідача 2 у суду не має.

Outcome: partial