Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

[PERSON] просить визнати за нею право власності на нерухоме майно - приміщення магазину площею 68 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У позові зазначає, що 29.09.2011 року відбувся аукціон з продажу майна. Об`єктом продажу було вказане вище приміщення - магазин ТПП Старовижівської райспоживспілки. Вона відповідно до Протоколу № 2 від 29.09.2011 року є переможцем аукціону. Однак між нею та Старовижівською райспоживспілкою не було укладено акт приймання - передачі майна. Нотаріус в усній формі відмовила в оформленні договору купівлі-продажу, оскільки цей договір підлягає нотаріальному посвідченню, а Старовижівська райспоживспілка припинила свою діяльність шляхом приєднання до Старовижівського районного споживчого товариства, тому немає підстав для оформлення договору та реєстрації права власності на цей об`єкт. Також вказує, що 29.07.2011 року між Старовижівським районним споживчим товариством та Волинською облспоживспілкою укладено договір про реалізацію аукціонних основних засобів. Вона сплатила реєстраційний внесок в сумі 170 грн. 00 коп. (квитанція № 1/797 від 21.09.2011 року) та гарантійний внесок в сумі 700 грн. 00 коп. (квитанція № 2/864 від 21.09.2011 року). Жодних заяв до суду про визнання даного аукціону недійсним не подано. Таким чином, вважає, що сторони досягли усіх суттєвих умов щодо продажу майна, майно придбано на аукціоні, сума, яка визначена аукціоном сплачена, жодна особа не заявила про права на об`єкт, який продавався. Позивач, посилаючись на положення ст. ст. 316, 317, 319, 328 ЦК і на положення ст. 392 ЦК України про те, що позов про визнання права власності може бути заявлений до особи, яка оспорює або не визнає таке право власника, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, захист права власності шляхом його визнання у судовому порядку можливий за наявності одночасно двох умов: по-перше, підтвердження у судовому порядку своїх прав на майно, шляхом подання належних і достатніх доказів, які достеменно підтверджують факт набуття права власності на законних підставах, і, по-друге, вичерпне спростування доводів третіх осіб, які оспорюють або не визнають право власності позивача. Отже, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто, підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 ЦК України є спір або невизнання існуючого права. Позивач також на підставі ст. 392 ЦК України просить враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Таким чином, позивач вважає, що оскільки вона в законний спосіб набула право власності на магазин, але не може скористатись цим правом у зв`язку із неможливістю отримання права власності на даний об`єкт, то вважає, що позов підлягає задоволенню. Ухвалою суду від 06.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник відповідача у відзиву на позов не подала. 09.07.2024 року підготовче провадження в справі закрито та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала доводи викладені у позові, додала, що аукціон відбувався згідно з вимогами закону, позивачка визнана його переможцем, результати торгів ніким не оскаржувались, а тому позивач набула право власності на нерухоме майно. Договір купівлі-продажу та акт приймання - передачі не укладався, оскільки позивачка вважала, що протоколу достатньо для підтвердження її права власності. При усних зверненнях до нотаріусів їй пояснили, що на даний час минув значний проміжок часу, окрім того, немає акту приймання - передачі, тому реалізувати свою право в нотаріальному порядку позивач не може. У судовому засіданні представник відповідача пояснила, що обрана головою товариства у 2018 році, щодо порядку проведення аукціону і долі приміщення магазину, їй не відомо, на момент її призначення приміщення магазину вже не перебувало на балансі товариства. Позов визнає, вважає, що оскільки позивачка придбала його, то повинна мати можливість реалізувати також і право власності на нього. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з огляду на таке. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. Згідно з інформацією КП «Волиньпроект» Волинської обласної ради від 22.05.2024 року Вих. № 2842/01-04, свідоцтвом від 11.04.2008 року про право власності, витягом про реєстрацію права власності, право власності на приміщення магазину (на яке просить визнати право власності позивач) зареєстроване за Старовижівською райспоживспілкою. Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності від 11.04.2008 року, Рішення Соколищенської сільської ради від 12.01.2008 року № 17/15 (а.с. 36-37). Старовижівська райспоживспілка відповідно до постанови № 1 від 20.02.2008 року припинила свою діяльність як юридична особа шляхом приєднання до Старовижівського споживчого товариства (відповідача в справі) (а.с. 28). Факт припинення Старовижівської райспоживспілки сторони визнають і не оспорюють. 29.11.2011 року Старовижівське районне споживче товариство (іменується - Підприємство) та Волинська облспоживспілка (іменується - Організатор аукціону), уклали договір № 16, за умовами якого сторони Підприємство доручає Організатору реалізацію основних засобів згідно з додатком до цього договору - актом приймання передачі, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до цього Акту об`єктом передання є магазин, розташований в с. Соколище (а.с. 8, 9) 29.09.2011 року «Волинською облспоживспілкою» (організатором аукціону) проведено аукціон з продажу приміщення магазину Старовижівського районного споживчого товариства, що знаходиться в с.Соколище, вул.Незалежності, 25, Старовижівського району - об`єкт продажу - лот № 16. Станом на час проведення аукціону і на час розгляду справи право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване за Старовижівською райспоживспілкою, котра діяльність припинила. Згідно з протоколом № 2 від 29.09.2011 року аукціону по продажу в аукціоні приймали участь два учасники: [PERSON] та [PERSON] , переможцем аукціону стала позивач [PERSON] , ціна продажу 8400 грн. Вказаний протокол підписано ліцитатором та переможцем аукціону. Складена аукціонна відомість № 16 (а.с. 8, 9, 10, 11, 12). Порядок організації та проведення аукціонів з продажу основних засобів, об`єктів незавершеного будівництва, підприємства (цілісного (єдиного) майнового комплексу), корпоративного права та/або частини корпоративного права споживчого товариства, споживспілки в статутному фонді (капіталі) підприємства (далі - основні засоби) регулюється Положенням про порядок продажу на аукціонах основних засобів підприємств і організацій споживчої кооперації України (далі - Положення). Положення є нормативним актом Центральної спілки споживчих товариств України (Укоопспілки). Згідно з розділом 4 цього Положення, за результатами проведення аукціону складається аукціонна відомість, яка підписується головою та членами аукціонної комісії і скріплюється печаткою організатора аукціону. Аукціонна відомість складається в день проведення аукціону. На підставі копії затвердженого протоколу аукціонної комісії та рахунків переможці аукціону здійснюють розрахунки з власником основних засобів за придбані на аукціоні основні засоби за ціною придбання (за мінусом комісійної винагороди організатору аукціону) з податком на додану вартість: за готівку, в безготівковому порядку, за чеками банків та в іншому порядку відповідно до законодавства та договору купівлі-продажу. Право власності на об`єкти нерухомості, придбані на аукціоні, переходить до переможця аукціону з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору купівлі-продажу. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу основних засобів та його державна реєстрація проводиться після оплати повної їх вартості. На інші основні засоби, придбані на аукціоні, право власності переходить до переможця аукціону після повного розрахунку та підписання акта приймання-передачі основних засобів у встановлені договором купівлі-продажу строки. Договір купівлі-продажу повинен бути укладений власником основних засобів з переможцем аукціону не пізніше 10 днів з дня складання аукціонної відомості. Договори купівлі-продажу основних засобів та акт приймання-передачі складаються за формами, визначеними Положенням про громадське майно (основні засоби) споживчої кооперації України. Після закінчення аукціону всі документи передаються до бухгалтерії організатора аукціону. Копії цих документів передаються також і колишньому власнику аукціонних основних засобів. Обов`язок нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а отже, як наслідок - підстави набуття права власності на нерухоме майно, встановлений ст.ст. 334, 657 ЦК України. Доказів складення акту про передання права власності на придбане нерухоме майно, який мав бути підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на вищезазначене нерухоме майно покупцю, суду не надано. Не надано також договору купівлі-продажу, укладеного власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів. Навпаки, як стверджує позивач, такі документи не укладались. У зв`язку з їх відсутністю, на усне звернення позивачки нотаріус відмовила їй в нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу. Управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Ковельської міської ради надало відповідь позивачці про те, що, що така державна реєстрація права власності проводиться на підставі визначених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документів. Однак, надані позивачкою документи - Договір № 16, протокол засідання членів аукціонної комісії, протокол №2), не є відповідно до вказаної вище норми правовстановлюючими документами, і на їх підставі здійснити реєстрацію неможливо (а.с.29). Доказів звернення до нотаріуса та відмови в оформленні договору купівлі-продажу позивач суду не надала. Доказів того, що результати аукціону, проведеного 29.09.2011 року, анульовані чи визнані недійсними у судовому порядку суду не надано. Таким чином, право власності на спірне нерухоме майно у позивачки не виникло, оскільки акт прийняття-передачі проданого на аукціоні 29.09.2011 року нерухомого майна не складений і не підписаний, договір купівлі-продажу за результатами проведеного аукціону не укладений. Окрім того, відповідно до статей 334, 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Предметом спору у даній справі є визнання за позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна на підставі ст.392 ЦК України, яка передбачає, що позов про визнання права власності може бути пред`явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою або якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Тобто, передумовою для звернення з позовом про визнання права власності на майно на підставі названої статті є сумніви у належності позивачеві цього майна, які виникають у інших осіб, неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втрата належних правовстановлюючих документів на майно. Право власності, як і будь-яке інше суб`єктивне право, виникає при наявності певних юридичних фактів та конкретних обставин, з якими закон пов`язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб. Підстави виникнення права власності поділяються на такі, що не залежать від прав попереднього власника на майно, тобто первісні, та похідні, за якими право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. З огляду на те, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності- це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав та у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт і чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові № 6-318цс15 від 24.06.2015 та Верховний Суд у постановах від 21.11.2018 у справі № 920/615/16, від 07.08.2019 у справі №902/869/17. Відповідно до правових позицій Верховного Суду вирішуючи спір про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України, слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Таким чином, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності за ст.392 ЦК України у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно, оскільки підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст.392 ЦК України є саме оспорення або невизнання існуючого права, а не намір набути таке право за рішенням суду. Судом встановлено, що 29.09.2011 року позивачка прийняла участь в аукціоні з продажу майна та стала переможцем аукціону по лоту №16. Щодо виникнення у позивачки права власності на нерухоме майно за наслідками проведеного аукціону Суд зазначає наступне. Наявність договору купівлі-продажу є обов`язковою умовою для видачі нотаріусом свідоцтва про придбання майна на аукціоні, про що зазначено у підпункті 4.1 пункту 4 глави 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, згідно з яким придбання нерухомого майна на аукціоні при його продажі в провадженні у справі про банкрутство оформлюється відповідно до статті 75 Закону про банкрутство за місцезнаходженням такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва за умови надання договору купівлі-продажу, оформленого відповідно до статті 50 названого Закону. Вимогу щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна містить також ст. 657 ЦК України. Згідно з частинами 3 та 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Оскільки у даній справі об`єктом продажу на аукціоні було саме нерухоме майно, то оформлення продажу за результатами проведеного аукціону мало відбуватися шляхом укладення договору купівлі-продажу з його нотаріальним посвідченням та проведенням державної реєстрації переходу права власності. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В ч. 1 ст. 328 названого Кодексу визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Згідно зі ст. 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Виходячи зі змісту ст. 334, 657 ЦК України, виникнення у позивачки права власності на спірне нерухоме майно пов`язане з укладенням договору купівлі-продажу, його нотаріальним посвідченням та відповідної державної реєстрації. Натомість у даному випадку між сторонами (замовником аукціону/власником майна та переможцем аукціону) після проведення аукціону та визначення переможця торгів не було укладено договір купівлі-продажу, а відтак у позивачки не виникло право власності на нерухоме майно, виставлене на продаж на цьому аукціоні. Позивач також додає до позову квитанцію до прибуткового ордера № 2028 від 12.10.2011 року, згідно з якою вказано, що «РСТ приймає від [PERSON] 7700 грн, підстава: продаж основних засобів маг. с.Соколище». В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає про те, що вона є переможцем аукціону та нею сплачено вартість придбаного майна, а також те, що результати аукціону не анульовані та не визнані недійсними у судовому порядку. Разом з тим, позивачкою не доведено, що її дій достатньо для набуття права власності. Обставини, на які посилається позивачка, не дають підстав для констатації факту виникнення у неї права власності за відсутності укладеного договору купівлі-продажу за результатами проведеного аукціону, як обов`язкової умови виникнення такого права. Отже, суд звертає увагу на те, що на право власності об`єкт нерухомого майна, який був предметом продажу, зареєстроване в 2008 році за Старовижівською райспоживспілкою, яка на час проведення аукціону, була припинена. Зміни до документів, що посвідчують право власності правонаступником не вносились, а рішення про продаж цього магазину прийняте фактично юридичною особою, яка згідно з правовстановлюючими документами, не зареєстрована як власник цього нерухомого майна, акту приймання передачі проданого на аукціоні 29.09.2011 року нерухомого майна не складено, договір купівлі-продажу за результатами проведеного аукціону не укладено, доказів неможливості укласти договір суду не надано. Позивачка не вчинила усіх необхідних дій, достатніх для виникнення в неї права власності. Таким чином, суд приходить висновку, що матеріали справи не містять доказів набуття позивачкою права власності на спірне нерухоме майно, а спрямованість цього позову не на визнання права власності, як перебачено в ст.392 ЦК України, а фактично на набуття права власності, що не відповідає наведеній правовій нормі. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власник розсуд. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачка не довела належними та допустимими доказами, що в неї виникло право власності на таке майно, тому порушення її прав, як власника майна, не відбулося, у зв`язку з чим слід ухвалити рішення про відмову у позові. Визнання позову представником відповідача за таких обставин не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить закону. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 16,207,328, 334, 392, 657 ЦК України,

Outcome: dismissed