Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

04 березня 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Останній підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Правилами користування платіжною карткою», а також «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 cт. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованої договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 31.01.2019 становить 98367,63 грн., в тому числі: 5570,42 грн. - заборгованість за кредитом; 85974,94 грн. - заборгованість про процентам за користування кредитом; 1900 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 4672,27 грн. - штраф ( процентна складова). Позивач просить суд стягнути із відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04.12.2007 в розмірі 98367,63 грн. та судові витрати. 22 квітня 2020 року Голосіївським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість за кредитним договором б/н від 04.12.2007 року у розмірі 98367,63 гривень, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 гривень, що разом складає належну до стягнення суму в розмірі 100288 гривень 63 копійки. 02.07.2020 відповідачем [PERSON] подана до суду заява про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та його перегляд (а.с. 80). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 10 липня 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по вказаній справі залишено без руху (а.с. 82). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 24 січня 2023 року постановлено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по вказаній справі вважати неподаною та повернути заявнику (а.с. 86). 13 листопада 2023 року відповідачем [PERSON] повторно подана до суду заява про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та його перегляд (а.с. 88). Крім того, відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову та заява про застосування строків позовної давності (а.с. 99-102, 116-125). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2023 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення у вказаній справі задоволено, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року по даній справі скасовано, призначено судове засідання (а.с. 134-135). У судовому засіданні сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог Закону. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання, в якому просить справу розглядати у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням представником власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення ВКЗ. Ухвалою Голосіївського районного суду в задоволенні клопотання представника позивача щодо розгляду справи у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відмовлено. Відповідач подав до суду заяву, в якій підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та підтримав клопотання про застосування строків позовної давності, просить справу розглядати без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, приходить до наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Відповідно до статей 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України). У судовому засіданні встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ „ПриватБанк", в зв`язку з чим 4 грудня 2007 року підписав заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 7). Відповідно до укладеного договору б/н від 04.12.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. До кредитного договору банк додав копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 8), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 9-14), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача (а. с. 58) та довідку про видачу кредитної картки відповідачу за договором (а.с. 59). Згідно вищевказаної довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», підписаної [PERSON] 4 грудня 2007 року (а. с. 8) міститься інформація про: тип картки, тип кредитної лінії, пільговий період, валюту кредитування, базову відсоткову ставку в місяць, розмір щомісячних платежів, термін внесення щомісячних платежів, пеню за невчасне погашення заборгованості, штраф та комісію. З урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної довідки, підписаної позичальником, суд доходить висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування, зокрема, з розміром відсоткової ставки за процентами, тому в даному випадку, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, не можуть бути застосовані. Позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем анкети-заяви, між банком та відповідачем укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач був повідомлений про умови кредитування, в тому числі про відсоткову ставку за користування кредитними коштами. Відповідач зобовязувався в порядку та на умовах, що визначені в Умовах та правилах надання банківських послуг повернути кредит. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті httр://ргіvatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою» . Відповідно до п. 6.5, п. 6.6 Умов клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, та у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту (п. 6.7 Умов). Пунктом 8.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Відповідно до п. 5.5.1 «Правил користування платіжною карткою» за несвоєчасне виконання боргових обов`язків, (користування простроченим кредитом і Овердрафтом), боржник сплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлені «Тарифами Банку». Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 "Позика" глави 71 ЦК України (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з наданим банком розрахунку заборгованості (а.с. 4-6) та випискою за вказаним кредитним договором (а.с. 50-57) заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31 січня 2019 року становить 98367,63 грн., з яких 5570,42 грн. - заборгованість за кредитом; 85974,94 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 1900 грн. - сума комісії та пені, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 4672,27 грн. штраф (процентна складова). Належних та достовірних доказів погашення заборгованості за кредитним Договором та його припинення відповідач суду не надав та не спростував доказів, наданих позивачем. Разом із тим в розрахунку заборгованості розмір пені та комісії визначений разом та становить 1900 грн., що позбавляє суд можливості визначити розмір пені та період її нарахування та розмір комісії окремо, а тому позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні всі підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ „ПриватБанк" заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 96467,63 грн., з яких 5570,42 грн. - заборгованість за кредитом; 85974,94 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 4672,27 грн. штраф (процентна складова). Відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. Щодо застосування строків позовної давності заявленої відповідачем, суд зазначає таке. Так, відповідно до ст. ст. 256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, зобов`язання з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. Заява позичальника не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) у своїх рішеннях надав тлумачення позовної давності, як законного права правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Позовна давність забезпечує юридичну визначеність правовідносин сторін та остаточність судових рішень, запобігаючи порушенню прав відповідача. Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача, причин унеможливлювали або істотно утруднювали подання позову, вирішуються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перед застосуванням позовної давності належить з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право не було порушено, суд відмовляє в позові у зв`язку з його необґрунтованістю. В разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, як самостійної підстави, за відсутності визнаних судом поважних причин її пропуску, на які посилався позивач. Відповідно достатті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій. Як вбачається із матеріалів справи, а саме з копії виписки за вказаним кредитним договором станом на 16 квітня 2020 року (а.с. 50-57), відповідачем, зокрема, 9 серпня 2015 року здійснено часткове погашення заборгованості за наданим кредитом у сумі 8 гривень, що свідчить про переривання позовної давності в силу положень частини першої статті 264 ЦК України. За таких обставин, перебіг позовної давності визначається з моменту коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а саме з моменту останнього платежу відповідача по кредиту, тобто з 9 серпня 2015 року, що узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного суду від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19. Отже, враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 4 березня 2019 року, а перебіг позовної давності почав спливати з 9 серпня 2015 року, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, а тому заяву відповідача про застосування строку позовної давності слід задовольнити. Відповідно до ст 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed