Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

[PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади м.Нікополя в особі Виконкому Нікопольської міської ради про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що 30 вересня 1996 року батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] , про що видано свідоцтво про право власності на житло (порівну). [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті [INFO] його дружина та мати позивача - [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартиру [ADDRESS] , яка належала батькові позивача. При цьому, [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті батька на користь матері. При оформленні спадщини нотаріус звернув їхню увагу, що у позивача з батьками відмінні прізвища і що це може стати перепоною для прийняття спадщини в подальшому та запропонував матері скласти заповіт. 25 травня 2017 року [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловим О.В., відповідно до якого заповіла сину [PERSON] , який народився [INFO] в місті Нікополі Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось та все те, що ще буде належати їй на час смерті та на що за законом буде мати право, а також належні їй майнові права та обов`язки на час смерті. [INFO] [PERSON] , померла. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . Позивач, маючи на руках заповіт матері, неодноразово приходив до офісу нотаріуса Дряблова О.В., оскільки саме він посвідчував заповіт, але згодом з`ясувалось, що він, нажаль, не працює. Після того він намагався звернутись до іншого нотаріуса, але в місті всі нотаріуси були зачинені, оскільки були відключені державні реєстри і вони не могли вчиняти нотаріальні дії. При цьому, він читав у новинах, що строк для подачі заяви про прийняття спадщини продовжено до закінчення війни і він розумів, що,оскільки є єдиним спадкоємцем, то не пропустить строк для оформлення спадкових документів. Крім того, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 27 липня 2022 року № 169) місто Нікополь (Нікопольська міська територіальна громада) включено до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні), станом на 23 липня 2022 року. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Нікопольська міська територіальна громада віднесена до Території активних бойових дій з 21.07.2022 року. Відповідно Наказу № 254 від 22 вересня 2023 року, Нікопольська міська територіальна громада від 31.05.2023 року включена до Території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси. Окрім цього, позивач, маючи дачу в садовому товаристві «Славутич», з весни 2023 року, із міркувань безпеки, проживає там, в місто, майже, не виїжджав, із консультації по телефону з юристом дізнався, що вже може звернутись до нотаріуса. Так, 25 вересня 2023 року від приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Новікова Ігоря Миколайовича він отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропущеним строком для прийняття спадщини, а також з причини відмінності у прізвищах, тому видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом стало неможливо. Враховуючи вищевикладене, представник позивача змушений звернутись до суду та просить встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , про що видано свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] , від 11 жовтня 2022 року, актовий запис № 1920, є матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] в місті Нікополі Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] . А також визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , терміном шість місяців з дня набрання рішенням законної сили. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] викладенні обставини та вимоги в позовній заяві підтримав та додатково суду пояснив, що особисто знає позивача та засвідчує, що він є сином [PERSON] . Щодо пропуску подачі заяви про прийняття спадщини вважає, що причина є поважною, оскільки, у зв`язку з початком повномасштабної військової агресії росії проти України, вчасно звернутись до нотаріуса не було можливості, а тому змушений звернутись до суду для поновлення строку. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, 30 вересня 1996 року батьки позивача по справі [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] , про що видано свідоцтво про право власності на житло (порівну) (а.с.12). [INFO] [PERSON] помер та після його смерті [INFO] його дружина та мати позивача [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с.13). [INFO] [PERSON] померла (а.с.11). За час свого життя (25 травня 2017 року) розпорядилась належним їй майном та склала заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловим О.В., відповідно до якого заповіла сину [PERSON] (а.с.16) все, що належатиме їй на час смерті. Позивач, маючи намір успадкувати майно, 25 вересня 2023 року звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Новікова Ігоря Миколайовича з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом, однак, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропущеним строком для прийняття спадщини, а також з причини відмінності у прізвищах його та його померлих батьків. В судовому засіданні було встановлено, що в написанні прізвища позивача та його померлих батьків містяться розбіжності, а саме: прізвище позивача зазначено в паспорті « [PERSON] », а в документах його батьків значиться « [PERSON] » та « [PERSON] ». Суд погоджується зх. думкою позивача про те, що дані описки в написанні прізвища могли бути допущеними при перекладі прізвищ з російської мови на українську. Крім того, в заповіті [PERSON] зазначає свого сина як [PERSON] та вказує дату його народження - [INFO] з зазначенням міста народження м.Нікополь Дніпропетровської області. Тобто, в даному випадку, у суду не викликає сумніву той факт, що померла є матір`ю позивача і саме йому заповідала спадкове майно. Даний факт в судовому засіданні підтвердили й свідки [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що є невісткою двоюрідного брата позивача. Добре знає його родину та його покійних батьків. Підтверджує, що позивач є сином [PERSON] та [PERSON] (по батькові вже не пам`ятає) [PERSON] . Про наявність помилки в паспорті позивача їй відомо, оскільки теж мала помилку в написані свого прізвища. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачу доводиться двоюрідним братом, оскільки його мати рідна сестра матері позивача. Про наявність помилок в написанні прізвища позивача йому було відомо ще з 2000 років зі слів самої тітки [PERSON] . Мати позивача звали [PERSON] , батька [PERSON] . Прізвище в батьків позивача [PERSON] . Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1\~ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.315 ЦПК України,\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення, регулюються Главою\~6\~Розділу\~IV ЦПК України. У п.7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5\~Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам роз`яснено, що, відповідно до п.1 ч.1\~ст.273 ЦПК України\~(п.1 ч.1\~ст.315 ЦПК України), суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Стаття 78 ЦПК України\~встановлює вимоги, згідно яких доказ вважається допустимим. При цьому, належність доказів -\~ правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Статтею 318 ЦПК України\~передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з наданих позивачем та її представником документів, про які було зазначено вище, можливо встановити факт родинних відносин між позивачем та померлою, оскільки, подані документи беззаперечно вказують на родинні відносини між вищевказаними особами. Тому, зважаючи на вищенаведене, обґрунтованість вимог позивача, шляхом подання відповідних доказів знайшли своє підтвердження, а також дані обставин були встановленні показаннями свідка, що в даному випадку свідчить про той факт, що вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заявлених вимог щодо продовження строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини по поважній причині, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. При цьому, правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] , яка, з урахуванням вищевказаних доказів, позивачу доводиться матір`ю (а.с.11). Проте, як вбачається з матеріалів справи, з заявою про прийняття спадщини позивач до нотаріуса звернувся лише 25 вересня 2023 року, тобто, з пропуском визначеного законом строку для прийняття спадщини. Як на підставу поновлення даного строку, позивач та його представник посилаються на поважність причини, а саме: у зв`язку з повномасштабною війною російської федерації проти України. Суд, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як зазначено у постанові нотаріуса, в п.3 постанови КМУ від 28.02.2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше, ніж на 4 місяці. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався, який діє на час розгляду справи. Відповідно до статті 64 Конституції України, статей 12-1 і 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статей 7 і 34 Закону України «Про нотаріат», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». З 29 червня 2022 року діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Ці зміни були запроваджені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану». Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше, ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Разом з тим, відповідно до висновку від 25 січня 2023 року Верховного Суду у справі № 676/47/21, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються, відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (ч.2 ст.4 ЦК України). Виходячи з виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, в статті 4 ЦК України встановлено повний перелік нормативно-правових актів, якими можуть регулюватися цивільні відносини. Крім Конституції України, ЦК України та інших законів України, цивільні відносини можуть регулюватися за загальним правилом лише такими підзаконними актами, як: акти Президента України, видані у випадках, установлених виключно Конституцією України; постанови Кабінету Міністрів України, що не суперечать положенням ЦК України та інших законів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Інші органи державної влади України та органи влади Автономної Республіки Крим можуть видавати нормативні акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, установлених Конституцією України та законом. Таким чином, можливість видання актів цивільного законодавства на підзаконному рівні для зазначених органів суттєвим чином обмежена. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (ст.1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви які про прийняття спадщини (ст.1272 ЦК України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст.1273 ЦК України). Установити, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини (пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що: правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (ст.ст.1270, 1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто, сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте, в законі, вочевидь, з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч.2 ст.1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦК України). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Отже, виходячи із зазначених правових висновків щодо застосування норм права, які, відповідно до вимог ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є обов`язковими для застосування, позивачка, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, яка померла [INFO] , пропустив шестимісячний строк, встановлений чинним законодавством для прийняття спадщини і має право на звернення до суду з позовною вимогою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (ч.3 ст.1272 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року визначено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивач з вищевказаних поважних причин пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, а тому суд визначає позивачу додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , тривалістю в шість місяців з дня набрання рішенням законної сили, який суд вважає достатнім для подання відповідної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved