Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

До Придніпровського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Стратілатов Костянтин Геннадійович, до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. У позовній заяві зазначається, що 12.03.2014 року до Управління МВС України в Черкаській області було подано заяву [PERSON] про вчинене кримінальне правопорушення за фактом неправомірних дій [PERSON] , що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (шахрайство, що завдало значної шкоди потерпілому). Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. У зв`язку з відсутністю у потерпілої [PERSON] інформації про внесення відомостей до ЄРДР та початок досудового розслідування, 04.04.2014 року до прокуратури Черкаської області було подано скаргу про бездіяльність міліції при розгляді заяви про кримінальне правопорушення. 30.04.2014 року Прокуратурою міста Черкаси було повідомлено, що скарга потерпілої розглянута, встановлено, що за результатами розгляду заяви [PERSON] Слідчим відділом Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області складено висновок від 28.03.2014 року про відсутність ознак кримінального правопорушення. Вказаний висновок є необґрунтованим та незаконним, тому прокуратурою міста Черкаси внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 190 КК України, а матеріали кримінального провадження № 42014250010000031 від 28.04.2014 року передані до СВ Соснівського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області для проведення досудового розслідування. Після цього потерпіла (позивач) неодноразово зверталась до органу до судового розслідування та прокуратури щодо тяганини та бездіяльності при проведенні досудового розслідування. В результаті цих звернень прокуратурою надавались відповідні вказівки органу досудового розслідування. Однак, 01.03.2016 року постановою слідчого Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області Небилиця Я.С. кримінальне провадження № 42014250010000031 від 28.04.2014 року було закрито у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.08.2018 року у справі № 712/8572/18 скаргу потерпілої [PERSON] було задоволено, а вказану постанову слідчого скасовано. 21.08.2018 року потерпілою було подано клопотання до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області про поновлення розслідування, до якого було додано вказану вище ухвалу слідчого судді. Досудове розслідування було поновлено та слідчим встановлені наступні обставини. Між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) 08.07.2011 року у письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 870 кв.м., що за адресою [ADDRESS] , за результатами якого [PERSON] , зловживаючи довірою [PERSON] , оскільки останні перебували у дружніх відносинах упродовж тривалого часу, отримала від [PERSON] кошти в сумі 25000 доларів США. Однак всупереч вимогам ст. 657 ЦК України, відповідно до якого договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, вищевказаний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був. Крім того в порушення ст. 662 ЦК України, [PERSON] , діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, земельну ділянку, визначену у договорі купівлі-продажу від 08.07.2011 року [PERSON] не передала. В подальшому [PERSON] 18.05.2012 року, шляхом замовчування відомостей про попердній продаж земельної ділянки, що за адресою [ADDRESS] , уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки з [PERSON] , яку в подальшому передала останньому. Таким чином своїми умисними діями, [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України - шахрайство, заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою. Тобто слідчим встановлено повний склад кримінального правопорушення: об`єкт кримінального правопорушення, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, суб`єктивна сторона кримінального правопорушення та суб`єкт кримінального правопорушення. Однак 23.06.2020 року постановою слідчого Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області Шевченко В.В. вказане кримінальне провадження було вдруге закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення). Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.04.2024 року у справі № 712/3368/24 скаргу потерпілої [PERSON] було задоволено, а вказану постанову слідчого скасовано. Тобто досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває вже більше 10 років. При цьому слідчі спочатку неправомірно відмовили потерпілій у внесенні відомостей до ЄРДР, а після відкриття кримінального провадження прокуратурою, неодноразово (двічі) приймали незаконні рішення про закриття кримінального провадження, які потім скасовувались слідчими суддями. Внаслідок цього позивач була змушена неодноразово оскаржувати неправомірні дії та рішення відповідача, витрачати свій час, нерви, здоров`я та зусилля на те, щоб змусити службових осіб відповідача виконувати вимоги закону та належно здійснювати розслідування. Такі дії та бездіяльність посадових осіб відповідача, вочевидь для позивача, демонструє ігнорування її доводів та заподіяли позивачу страждання та приниження (біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність та інші негативні переживання). Слід звернути увагу, що позивач є людиною похилого віку ( [INFO] ), тобто на момент звернення із заявою їй було 59 року, а на сьогодні вже 69 років. З 1996 року позивач є людиною з інвалідністю ІІІ групи, яка була підтверджена в 2017 року, а з 04.07.2023 року людиною з інвалідністю ІІ групи. Також позивач має численні захворювання, які загострюються на фоні тривалих неправомірних дій та бездіяльності відповідача. Також необхідно зважити на той факт, що позивач є пенсіонером та не має значних доходів. Кошти в сумі 25000 доларів США, яких вона позбулась внаслідок неправомірних дій [PERSON] , були всіма її заощадженнями, зробленими протягом працездатного віку. Тому заробити знову таку суму коштів у позивача немає можливості, а через неправомірну поведінку відповідача заподіяні позивачу збитки і досі не відшкодовані. У даній позовній заяві перелічена лише невелика частина тих моральних втрат, які зумовлені неправомірними діями відповідача, при цьому заподіяні позивачу моральні переживання неможливо відшкодувати у матеріальній формі. Однак певна грошова компенсація може деякою мірою зменшити вплив негативних наслідків на особисте життя позивача. Розмір такої компенсації з урахуванням характеру заподіяної шкоди, ступеня вини відповідача позивач оцінює у 100000,0 гривень, що складає лише 10 % від розміру матеріальної шкоди, заподіяної позивачу у кримінальному провадженні, або по 10 тис. грн. за кожен рік (по 800,0 грн. за кожен місяць) тривалості кримінального провадження. Тобто вказаний розмір відшкодування є співмірним спричиненим негативним наслідкам. За таких обставин відповідач має відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 100000,0 грн. Просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 100000,0 грн. та судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 11.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідач 25.04.2024 звернувся до суду з відзивом у якому зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області надійшла заява від гр. [PERSON] , що діяв за довіреністю (зареєстрована за N?2914 від 12.07.2012 р.) від імені [PERSON] , а саме, що між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) 08.07.2011 у письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 870 кв.м., що за адресою: [ADDRESS] , за результатами якого \~ [PERSON] зловживаючи довірою [PERSON] , оскільки останні перебували у дружніх відносинах упродовж тривалого часу, отримала від [PERSON] кошти у сумі 25000 доларів США. Однак, всупереч вимогам ст. 657 ЦК України, відповідно до яких договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, вищевказаний договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був. Крім того, в порушення ст. 662 ЦК України [PERSON] , діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, земельну ділянку визначену у договорі купівлі-продажу від 08.07.2011 [PERSON] не передала. У подальшому [PERSON] 18.05.2012, шляхом замовчування відомостей про попередній продаж земельної ділянки, що за адресою: [ADDRESS] , уклала договір купівлі-продажу земельної ділянки з [PERSON] , яку в подальшому передала останньому. При цьому коштів [PERSON] повернено не було. Під час досудового розслідування по матеріалах кримінального провадження виконано наступне: 28.04.2014 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області [PERSON] було повідомлено про початок досудового розслідування (відповідно до ч.6 ст.214 КПК України). 15.01.2015 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області Я.С. Котляр було допитано свідка [PERSON] , яка показала, що проживає за адресою: [ADDRESS] , та за даною адресою проживає її родина, на прізвище [PERSON] нікого не знає. Неодноразово приходили листи із прокуратури м. Черкаси на ім?я [PERSON] , листи не відкривала та відносила їх назад на пошту, так як така громадянка тут та колине при ора , ако проходиви праціник канівського в м. Чекаста їй не відома. Більше по даному факту додати нічого. 09.04.2015 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області [PERSON] допитано потерпілу [PERSON] , яка показала, що її син [PERSON] з своєю родиною товаришував з родиною [PERSON] , тому вона їх добре знала. Від нього дізналася, що вони вирішили продавати земельну ділянку неподалік свого дому, за адресою: [ADDRESS] , оскільки вона давно мріяла переїхати, то вирішила купити дану ділянку з метою подальшого будівництва та проживання на даній ділянці. Поговоривши з [PERSON] , їй стало відомо, що у неї є державний акт на дану землю, проте, щоб оформити угоду необхідно було ще отримати витяг про обтяження з земельного кадастру та оцінити дану землю. [PERSON] повідомила, що займеться збором даних документів, після чого між ними буде офіційно оформлено договір купівлі-продажу. Вона знала, що дана процедура не із швидких та була готова чекати. Через пару днів до сина зателефонувала [PERSON] та сказала, що їй терміново потрібні грошові кошти, так як у неї виникли сімейні неприємності, вона запропонувала оформити договір купівлі-продажу, щоб вона передала гроші, проте офіційно його завірять, після того, як вона отримає всі необхідні документи. Між ними на той час уже склалися довірливі відносини, тому вона погодилася, та 08.07.2011 між ними був оформлений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS] , вони підписали даний договір, та вона передала грошові кошти у сумі 25000 доларів США, вона приїхала разом з батьками чоловіка, які були присутні при передачі грошових коштів, що і посвідчили своїми підписами. Після передачі грошових коштів та підписання договору вона чекала, коли [PERSON] отримає всі необхідні документи та вони завірять договір. Минав час, та на всі її телефонні дзвінки її повідомляли, що документи ними не отримані. Через пів року вона помітила, що на земельній ділянці, за яку вона заплатила грошові кошти зводиться бетонний паркан, вона запитала у сина чому там відбувається будівництво, проте він нічого не знав, так як родина [PERSON] перестала товаришувати з родиною її сина. Ними було прийнято рішення звернутися до суду, з метою повернення грошових коштів, або отримання земельної ділянки. Уже під час судового засідання вони дізналися, що дана земельна ділянка, за адресою: [ADDRESS] продана іншим людям. 29 квітня 2014 року Соснівським РВ м. Черкаси прийнято рішення про повернення їй грошових коштів гр. [PERSON] , ухвалу передано до ДВС м. Черкаси, там було заведено виконавче провадження, проте коштів їй не повернули до теперішнього часу, через те, що фактично ніякого майна за допомогою якого можна погасити борг у [PERSON] не має. Більше по даному факту пояснити нічого. 09.06.2015 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області [PERSON] було надано доручення N?1 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України, а саме опитати [PERSON] 3 приводу укладення договору купівлі-продажу між нею та [PERSON] , та з приводу того чи виконує вона рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.04.2014 про відшкодування [PERSON] грошових коштів у сумі 199270 грн. На що було отримано рапорт о/у СКР Соснівського РВ в м. Черкаси [PERSON] про те, що гр-ка. [PERSON] за вказаною у дорученні адресою не проживає, а здає будинок квартирантам, на дзвінки не відповідає. Встановити місце знаходження останньої не представилося можливим. 18.06.2015 року слідчим СВ Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області [PERSON] було надано доручення N?2 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК україни, а саме забезпечити явкою до слідчого відділу Соснівського РВ м. Черкаси, для проведення слідчих дій гр. [PERSON] 01.03.2016 року слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенантом поліції Небилицею Я.С. було винесено постанову про закриття кримінального провадження N? 42014250010000031 від 28.04.2014 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК У країни. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.08.2018 року, постанову слідчого СВ Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області Небилиці Я.С. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N? 42014250010000031 від 28.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України від 01.03.2016 року, - скасовано. 12.05.2020 прокурором Черкаської місцевої прокуратури було надано вказівки в порядку ст. 36 КПК України по матеріалам кримінального провадження N? 42014250010000031 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, слідчому Шевченку В.В. 23.06.2020 року слідчим Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області майором поліції Шевченком В.В. було винесено постанову про закриття кримінального провадження за N? 42014250010000031 від 28.04.2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.04.2024 року, постанову слідчого СВ Черкаського відділу ГУНП в Черкаській області майора поліції Шевченка В.В. від 23 червня 2020 року про закриття кримінального провадження за N? 42014250010000031 від 28.04.2014, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, - скасовано. 12.04.2024 року кримінальне провадження за N? 42014250010000031 від 28.04.2014 було відновлено та 18.04.2024 року прийнято до свого провадження дізнавачем СД Черкаського РУП рядовим поліції поліції Макогін І.В. Досудове розслідування у кримінальному провадженні N? 42014250010000031 від 28.04.2014 триває, вживаються заходи для встановлення всебічного, повного і неупередженого з?ясування обставин кримінального проступку, з метою прийняття в найкоротші терміни законного та обґрунтованого рішення. Розслідування даного кримінального провадження триває, та слідчим вживаються заходи для встановлення всебічного, повного і неупередженого з?ясування обставин кримінального проступку, з метою прийняття в найкоротші терміни законного та обгрунтованого рішення. Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної та матеріальної шкоди позивач не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди, а також не довів причинно-наслідкового зв?язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральної шкоди, розмір якої жодним чином не обгрунтований. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв?язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. За таких обставин справи та враховуючи відсутність належних доказів заподіяння моральної шкоди позивачу, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Право визначення відповідача є виключним правом позивач. Залучення у справі співвідповідача відбувається виключно за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами прощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ст. 51 ЦПК). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1167 ЦКУ моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст 1173 ЦКУ шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Крім того, згідно зі ст. 1174 ЦКУ, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. Представником позивача до суду подано заяві від 07.05.2024 у якій зазначається, що у судовому засіданні, яке відбулось 07.05.2024 року представником відповідача було оголошено заперечення проти позовних вимог, викладені у відзиві на позов. З огляду на вказані заперечення вважає за необхідне повідомити наступне. Держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник (частина четверта статті 58 ЦПК України; частина четверта статті 55 КАС України). Отже, як у цивільному, так і в адміністративному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (див. також пункт 6.22 постанови). Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 5023/10655/11, від 27.02.2019 року у справі № 761/3884/18 реєстр. № 80854809. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16 реєстр. № 87640679. З вищевикладеного приходимо до висновку, що належним відповідачем у справі про відшкодування моральної шкоди державою є відповідний державний орган, який власне і завдав цю шкоду. Залучення органів Державної казначейської служби України у таких справах не є обов`язковим чи визначальним. В даному випадку моральної шкоди позивачу завдано саме Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області. Державна казначейська служба України або її територіальні підрозділи не вчиняли жодних дій або бездіяльності, які стали підставою для звернення із даним позовом. Отже належним відповідачем у цій справі є ГУ НП в Черкаській області. Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про національну поліцію», держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення. В даному випадку позивач просить суд стягнути моральну шкоду з Головного управління Національної поліції в Черкаській області. Однак, оскільки відшкодування шкоди здійснюється державою, то і стягуватись ця шкода має з Державного бюджету України без зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання. За таких обставин, правильним буде часткове задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України без зазначення в резолютивній частині рішення суду назви відповідача. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Особа має право на компенсацію від держави за невиконання державою свого позитивного зобов`язання щодо проведення ефективного та незалежного розслідування злочину. Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою В даному випадку, як вбачається із матеріалів справи, досудове розслідування триває більше 10 років. При цьому кримінальне провадження двічі протиправно закривалось, внаслідок чого позивач була змушена звертатись до суду, який двічі скасовував відповідні постанови слідчого. Протягом цього часу слідчий вчинив не більше 10 процесуальних дій, що свідчить про відсутність об`єктивних підстав для такої надмірної тривалості досудового розслідування. Отже само лише задоволення скарг позивача на постанови слідчого про закриття кримінального провадження не буде належною сатисфакцією без стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial