Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що із 24 липня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від спільного проживання подружжя мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через подружню зраду відповідача, у зв`язку шлюбні відносини між ними припинились та з 14.02.2024 вони проживають окремо. Вважає, що за таких обставин примирення з відповідачем неможливе, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. У зв`язку з викладеним просить суд шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище просить не відновлювати; судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити; дошлюбне прізвище не відновлювати; судові витрати стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом опублікування на офіційному вебсайті судової влади України тексту оголошення про його виклик. Заяв про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. Відповідачу було надано строк для подачі відзиву, однак останній своїм правом не скористався, відзиву до суду не надіслав. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2012 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від спільного проживання подружжя має неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7,8). Сторони з 14 лютого 2024 року шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведеться. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося, у зв`язку з чим шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться. З огляду на те, що у сторін спільне життя не склалось, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач просила не відновлювати їй дошлюбне прізвище - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з відповідачем. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 800 грн, яка полягала у оформленні позовної заяви, є співрозмірним із складністю справи та наданими послугами адвоката, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Надання адвокатом Ковтуном М.В. юридичних послуг при розгляді справи в суді підтверджується, зокрема, квитанцією №26/03 від 26.03.2024, де визначено розмір гонорару адвоката в розмірі 800 грн (а.с.8а). Відповідач не обґрунтував неспівмірність таких витрат, тому заявлена позивачем сума витрат в розмірі 800 грн є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Тому згідно ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 800 грн. та судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь позивача.

Outcome: approved