Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 22.09.2023 [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Державної казначейської служби України, ГУНП в Дніпропетровській області, в якому просить стягнути з держави за рахунок коштів державного бюджету 2800 грн. матеріальної шкоди та 800 000 грн. моральної шкоди на її користь, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування. В обґрунтування позову позивач [PERSON] вказує, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР №12021041560000211 від 15.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Стосовно обставин справи зазначає, що вона спільно зі своїм чоловіком [PERSON] , близько 12.10 год. приїхали до домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , де мешкає мати чоловіка, та в цей час помітили, що на території домоволодіння співробітники АТ «Дніпропетровськгаз» проводили роботи по встановленню металевої шафи газорозподільника. Позивач вважаючи, що проведення даних робіт були незаконними, попрохала співробітників АТ «Дніпропетровськгаз» залишити територію, однак один із співробітників почав погрожувати їй та висловлюватися нецензурною лайкою, після чого наніс удар металевим гайковим розвідним ключем в районі передпліччя лівої руки та штовхнув у груди, в результаті чого позивач впала до канави, яка попередньо була викопана для встановлення газорозподільника. 06.09.2021 [PERSON] самостійно звернулася до судово-медичного експерта, з приводу отримання нею тілесних ушкоджень 11.08.2021 та отримала висновок фахівця № 97 , в якому зазначено, що їй завдано тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середньої тяжкості. Окрім того, позивач відвідала 11.08.2021 лікаря травматолога П`ятихатської Центральної міської лікарні та 12.08.2021 звернулася до КП «Криворізька міська клінічна лікарня №8» КМР, де отримала відповідні призначення для лікування. 09.08.2021 позивачем також було зроблено УЗД поверхневих структур за висновком якого у неї було виявлено епідермальну кісту. Заяву про злочин було подано 15.09.2021 та внесено відомості в ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та цього ж дня позивача було допитано про обставини події, які відбувалися 11.08.2021. 21.09.2021 слідчим ВП № 7 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області було винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи, та відповідно до висновку експерта №105 від 27.09.2021, заподіяні тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я більше 21 доби. Однак, не установивши істини у кримінальному провадженні, без проведення слідчих розшукових дій, встановлених на розкриття даного злочину, слідчим 15.11.2021 було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, та 13.12.2021 бездіяльність слідчого позивачем була оскаржена та 12.01.2022 було надано інформацію про причетну особу до злочину, але 29.03.2023 слідчим СВ ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вважає, що слідчий неефективно та з надмірною тривалістю здійснював досудове розслідування кримінального провадження, починаючи з 15.09.2021 до 29.03.2023, що тривало майже 18 місяців, що призвело до заподіяння моральної шкоди, з підстав бездіяльності слідчого відділу,тому враховуючи тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, тривалості досудового розслідування просить стягнути з держави Україна за рахунок коштів Держбюджету України, 2800 грн. матеріальної шкоди та 800 000 грн. моральної шкоди. Матеріальна шкода полягає в тому, що події, які внесені до ЄРДР №12021041560000211 від 15.09.2021, викликали погіршення здоров`я позивача, внаслідок чого з 12.08.2021 по 10.09.2021 вона перебувала на амбулаторному лікуванні у лікаря ортопеда-травматолога та за час лікування витратила власні кошти в розмірі 2800 грн. Стислий виклад позиції відповідачів. 24.11.2023 на адресу суду від представника Державної казначейської служби України, Тараненко (Гулько) М.С. надійшов відзив в якому вказує, що Казначейство в межах своїх повноважень прав Позивача не порушувало, протиправні дії чи бездіяльність відносно Позивача не вчиняло і вчинити не могло, таким чином визначення Казначейства як Відповідача у справі є безпідставним та таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушених прав. Щодо обставин справи зазначає, що копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання колії постанови має право її скасувати у зв?язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Втім, матеріалами справи та згідно змісту позовної заяви такого факту не підтверджено, отже постанова не має ознак незаконності, не є такою, що не відповідає процесуальному законодавству та не визнана такою, що порушує права Позивачки чи є недостатньо, недостовірно та неповно обґрунтованою. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови. Представник також вказує, що Позивач не доводить факту протиправності постанови про закриття кримінального провадження та заявляє передчасні вимоги з відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Вважає, що вина Відповідачів не підтверджена, причинно-наслідкового зв?язку між шкодою та настанням наслідків немає, що виключає настання цивільно-правової відповідальності, а реалізація Позивачкою свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності органів державної влади не є безумовно підставою, для відшкодування моральної шкоди, а є способом захисту та вставовлення порушених прав. Вважає, що Позивачем не надано суду доказів на підтвердження наслідків настання моральної шкоди, що є її процесуальним обов?язком, тому в задоволенні позову просить відмовити. 07.12.2023 на адресу суду від представника відповідача ГУНП в Дніпропетровській області, Новікової С.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідно до довідки по кримінальному провадженню 12021041560000211 встановлено, що 15.09.2021 до ч/ч П`ятихатського ВП надійшов АКТ судово медичного обстеження №81 по факту отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості [PERSON] [INFO] . 15.09.2021 - слідчим СВ ВП № 7 Кам?янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до ЄРДР за № 12021041560000211 від 15.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та 03.11.2021 слідчим СВ капітаном поліції Є.М. Шуліка винесено постанову про прийняття кримінального провадження до свого провадження. Представник вказує, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов?язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв?язок такої поведінки із заподіяною шкодою.Доводи позивача про численні порушення її прав з огляду на скасування прокурором постанов про закриття кримінального провадження не свідчить про безумовне заподіяння [PERSON] моральної шкоди, про що неодноразово зазначав Верховний Суд. Разом із цим, вважає, що позивач, посилаючись на затягування досудового розслідування та його неефективність, всупереч вимогам процесуального закону, не довела обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги, зокрема, те, що їй було завдано моральну шкоду, не обгрунтувала причинний зв?язок між шкодою й бездіяльністю відповідача. Сам по собі факт триваючого досудового розслідування кримінального провадження № 12021041560000211 без встановлення порушень кримінального законодавства ухвалою слідчого судді не спричиняє наслідок цивільно-правового характеру і не може бути безумовним доказом того, що дії та/або бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду. Відтак, крім власних тверджень про надмірну тривалість досудового розслідування та спричинення вказаних сильних душевних страждань, позивачем не надано будь-яких передбачених ЦПК України доказів заподіяння моральної шкоди. Отже, позивачем не надано докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв?язку між діями (бездіяльністю) відповідачів та моральною шкодою, яка за твердженням позивача, завдана їй, а також не доведено самого факту заподіяння моральної шкоди, що свідчить про недоведеність позову і відсутність підстав для його задоволення. Представник також посить суд врахувати, що однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів встановлення факту порушення вимог законодвста, невиконання або неналежного виконання службових обов`язків слідчим під час досудового слідства у вищевказаному кримінальному провадженні, а також його вини, відповідно, у порушенні КПК України та незаконній бездіяльності. Відсутнє будь-яке судове рішення, яким би було визнано незаконними дії слідчих СВ ВП № 7 Кам?янського ГУНП в Дніпропетровській області. Позивачем, також, не доведено наявність причинно-наслідкового зв?язку між неналежним, на її думку, досудовим розслідуванням кримінального провадження, та моральними стражданнями останньої. Таким чином, вважає, що позивачем не надано доказів протиправних (незаконних) дій або бездіяльності органів Національної поліції, які б давали правові підстави для задоволення її позовних вимог про відшкодування їй моральної шкоди, тому просить відмовити в задоволенні позову. Стислий виклад позиції третьої особи. 14.02.2024 на адресу суду від представника Дніпропетровської обласної прокуратури, Армашової І.М. надійшли письмові пояснення по справі в яких вказує, що на теперішній час в провадженні СВ ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені 16.09.2021 до ЄРДР за № 12021041560000211 за ч. 1 ст. 122 КК України, що свідчить про те, що на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, за його результатами буде прийнято рішення відповідно до закону. Обґрунтовуючи розмір матеріальної шкоди, позивач зазначив, що майнова шкода полягає у витрачанні власних коштів на лікування «закритого вколоченого перелому н/з лівої променевої кістки», яке проводилося з 12.08.2021 по 10.09.2021 амбулаторно. За вказаних у позові обставин, [PERSON] заподіяна шкода діями співробітників АТ «Дніпропетровськгазу» у кримінальному провадженні №12021041560000211 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, що підтверджується вищевикладеними фактами. Натомість, позивач просить стягнути зазначену суму шкоди не з особи (групи осіб), яка фактично спричинила шкоду, а з Держави, безпідставно мотивуючи це бездіяльністю органу досудового розслідування під час досудового розслідування у кримінальному провадженні. Процесуальні рішення, на які посилається позивач, та розцінені нею як бездіяльність, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на котроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб щодо здійснення функцій органу досудового розслідування. Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення чи здійснення процесуальної дії і подальше оскарження (скасування) цього рішення (дії) у встановленому порядку передбачена нормами КПК України. Саме по собі скасування слідчим суддею рішення слідчого, зобов?язання слідчого розглянути клопотання потерпілих загалом не свідчить про бездіяльність слідчих і прокурорів, завдання цими діями позивачу шкоди а також причинний зв?язок між ними. Також зазначає, що позивачка посилаючись на факт оскарження нею бездіяльності слідчого в порядку ст. 303 КПК України у даному кримінальному провадженні, не надає будь-яких доказів наявності рішень П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області стосовно визнання дій, бездіяльності слідчого ВП № 7 Кам?янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області протиправними. Також, позивачем не подано жодного доказу на підтвердження понесення нею страждань внаслідок психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації нею своїк звичок, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.Отже, на думку представника, вказані доводи є безпідставними, необґрунтованими, надуманими та такими, що не підлягають задоволенню. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник Державної казначейської служби України, Тараненко М.С. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Представник ГУНП в Дніпропетровській області, Штирхунова А.Д. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог Представник третьої особи, Кучерук Т.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Дехтою Р.В., від 02.10.2023 справу за позовною заявою [PERSON] до Державної казначейської служби України, ГУНП в Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування передано за підсудністю до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 11-00 год. 12.12.2023, за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. 30.01.2024 постановлено ухвалу суду про залучення третьої особи та відкладення підготовчого засідання на 11-00 год. 25.01.2024. Ухвалою суду від 08.04.2024 у справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 10-00 год. 10.05.2024. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, на підставі заяви від 15.09.2021, [PERSON] по факту отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості, було допитано, визнано потерпілою та розпочато досудове розслідування, що підтверджується протоколом допиту потерпілого від 15.09.2021, Витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню №12021041560000211 від 15.09.2021 та повідомленням про початок досудового розслідування від 15.09.2021 № 447/2-7456 (т.1 а.с. 27, 28, 29, 31-32). Згідно висновку фахівця з судової медицини №97 від 06.09.2021 виданого судово-медичним експертом КЗ «Дніпропетровське обласне Бюро судомо-медичної експертизи» ДОР П`ятихатське відділення СМЕ, Кулаковим С.М. , на підставі даних отриманих при судово-медичному обстеженні громадянки [PERSON] , [INFO] , приймаючи до уваги дані огляду, дані наданої медичної документації на її ім`я, відомі обставини події, що викладені в направленні та зі слів обстежуваної, та у відповідності з винесеними питаннями прийшов до висновків: в [PERSON] виявлені тілесні ушкодження у вигляді вколоченого перелому нижньої третини променевої кістки, які відносяться до категорії середньої тяжкості; тілесні ушкодження у вигляді садження з відшаруванням поверхневого шару епідермісу та ущільненим світло-коричневого кольору дном в ділянці верхньої третини лівого передпліччя та в ділянці лівого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, тілесне ушкодження у вигляді садна невірної округлої форми з підсохлим світло-рожевого кольору дном в ділянці лівого ліктьового суглобу по задній поверхні, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; тілесні ушкодження у вигляді семи поверхневих подряпин лінійної форми вкритих тонкими світло-коричневого кольору шкірочками на рівні навколишньої шкіри, розташованих на тильній поверхні правого зап`ястку, в нижній третині правого плеча по задній поверхні, в верхній третині правого плеча, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; тілесні ушкодження у вигляді саднень лінійної форми уривчастого характеру на шкірі обох колінних суглобів по передній поверхні, в верхній третині лівої гомілки по зовнішній поверхні, що відносяться до легких тілесних ушкоджень; тілесне ушкодження у вигляді синці синюшного кольору з чіткими контурами та незначним набряком м`яких тканин в верхній третині лівої гомілки по задньо-внутрішній поверхні відноситься до до категорії легких тілесних ушкоджень, давність спричинення тілесних ушкоджень, а саме 11.08.2021 підтверджується даними медичних документів на ім`я [PERSON] та даними судово-медичного огляду (т.1 а.с. 33-37). Відповідно до УЗД поверхневих структур від 08.09.2021 лікарем ТОВ «МЕДІКОМ КРИВБАС», [PERSON] , при обстеженні м`яких тканин ладанної поверхні лівої кисті підшкірно виявляється гіпоехогенне утворення однорідної структури, з чітким контурами, неваскулярне у КДК, розмірами 0,6х0,3 см (т. а.с. 52). Як видно, постановою від 21.09.2021 слідчого СВ ВП №7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, Шуліка Є.М. , призначено судово-медичну експертизу (а.с. 37-40), та згідно висновку експерта № 105 Е від 21.09.2021 виданого судово-медичним експертом КЗ «Дніпропетровське обласне Бюро судомо-медичної експертизи» ДОР П`ятихатське відділення СМЕ, Кулаковим С.М. , у [PERSON] мались тілесні ушкодження у вигляді вколоченого перелому нижньої третини променевої кістки, які відносяться до категорії середньої тяжкості; тілесні ушкодження у вигляді садження з відшаруванням поверхневого шару епідермісу та ущільненим світло-коричневого кольору дном в ділянці верхньої третини лівого передпліччя та в ділянці лівого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, тілесне ушкодження у вигляді садна невірної округлої форми з підсохлим світло-рожевого кольору дном в ділянці лівого ліктьового суглобу по задній поверхні, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; тілесні ушкодження у вигляді семи поверхневих подряпин лінійної форми вкритих тонкими світло-коричневого кольору шкірочками на рівні навколишньої шкіри, розташованих на тильній поверхні правого зап`ястку, в нижній третині правого плеча по задній поверхні, в верхній третині правого плеча, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; тілесні ушкодження у вигляді саднень лінійної форми уривчастого характеру на шкірі обох колінних суглобів по передній поверхні, в верхній третині лівої гомілки по зовнішній поверхні, що відносяться до легких тілесних ушкоджень; тілесне ушкодження у вигляді синці синюшного кольору з чіткими контурами та незначним набряком м`яких тканин в верхній третині лівої гомілки по задньо-внутрішній поверхні та відноситься до до категорії легких тілесних ушкоджень, давність спричинення тілесних ушкоджень, а саме 11.08.2021 підтверджується даними медичних документів на ім`я [PERSON] та даними судово-медичного огляду (т. а.с. 41-46). З довідки від 22.09.2021 виданої [PERSON] , лікарем КП «Криворізької міської клінічної лікарні №3» КМР, [PERSON] , видно, що вона знаходилася на амбулаторному лікуванні у лікаря ортопед-травматолога за місцем проживання з 12.08.2021 по 10.09.2021, з діагнозом: закритий вколочений перелом н/з лівої променевої кістки (т. 1 а.с. 57). Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги № 218 від 11.10.2021, [PERSON] звернулася 11.08.2021 о 11.30 до швидкої допомоги зі скаргами на біль в колінах і лівому ліктю, від знеболювальних ін`єкцій відмовилася, було поверхнево оброблено рани, накладено асептичну пов`язку (т. 1 а.с. 63-64). [PERSON] видано довідку від 11.08.2021 № 76 лікарем КНП «П`ятихатської центральної міської лікарні» ПМР, згідно якої вона 11.08.2021 була на прийомі у лікаря-травматолога з приводу: забою лівого плечового суглоба, забою крижово-клубового зчленування справа (т. 1 а.с. 65). 05.11.2021 постановою слідчого СВ ВП № 7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Шуліки Є.М. закрито кримінальне провадження, внесене в ЄРДР №12021041560000211 від 15.09.2021, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (т. 1 а.с. 47-48), на що [PERSON] подано скаргу від 11.12.2021 (т. 1 а.с. 53-54). 12.01.2022 [PERSON] звернулася до слідчого СВ ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області з клопотанням про проведення слідчих дій за кримінальним провадженням №12021041560000211 (т. 1 а.с. 55-56). Як видно 15.06.2021, [PERSON] була госпіталізована до КП «Криворізька міська лікарня №2» КМР з термічним опіком паром 1-2-3 Аст.тулуба, лівого передпліччя, обох стегон 7 % п.т., що підтверджується випискою із історії хвороби № 13705 стаціонарного хворого (т. 1 а.с. 61). 29.03.2023 постановою слідчого СВ ВП №7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, слідчий Голіброда К. було закрито кримінальне провадження внесене в ЄРДР №12021041560000211 від 15.09.2021, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (т. а.с. 49-51). Постановою першого заступника керівника Жовтоводської окружної прокуратури, Гутарова Д.О. від 12.01.2024 скасовано постанову слідчого СВ ВП №7 КРУП Голіброди К.В. від 30.11.2023 про закриття кримінального провадження №12021041560000211, постановлено кримінальне провадження направити начальнику СВ ВП №7 КРУП в Дніпропетровській області для організації досудового слідства, відомості внести в ЄРДР (т. 1 а.с. 226). Як вбачається з копій ухвал П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01.05.2023, 30.10.2023, 15.01.2024, провадження за скаргами [PERSON] на постанови слідчого про закриття провадження №12021041560000211 від 15.09.2021, закриті, у зв`язку зі скасуванням постанов слідчого прокурором (т. 2 а.с. 35, 44, 47). На підтвердження понесеної матеріальної шкоди позивачем надано копії чеків про придбання ліків в період з 12.08.2021 по 10.09.2021, копії чеків про відправку поштової кореспонденції та придбання бензину, копії квитанцій про сплату за ксерокопіювання на загальну суму 2800 грн. (а.с. 17-25). Судом не було відхилено жодного доказу наданого сторонами. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Вислухавши сторін по справі, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Вимоги статті 2 Конвенції не будуть виконані, якщо захист, який надається національним законодавством, існує лише у теорії. Він також повинен ефективно працювати на практиці, що вимагає оперативного розгляду справи без непотрібних затримок (рішення у справі «Шиліг проти Словенії» (Silih v. Slovenia), заява № 71463/01, п. 195). Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту. Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування, у зв`язку з порушенням. Так, судом встановлено, що на підставі заяви від 15.09.2021, [PERSON] по факту отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості, було допитано, визнано потерпілою та розпочато досудове розслідування, що підтверджується протоколом допиту потерпілого від 15.09.2021, Витягом з ЄРДР по кримінальному провадженні №12021041560000211 від 15.09.2021 та повідомленням про початок досудового розслідування від 15.09.2021 № 447/2-7456 (т. 1 а.с. 27, 28, 29, 31-32). 29.03.2023 постановою слідчого СВ ВП №7 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, слідчий Голіброда К. було закрито кримінальне провадження внесене в ЄРДР №12021041560000211 від 15.09.2021, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (т. а.с. 49-51), та постановою першого заступника керівника Жовтоводської окружної прокуратури, Гутарова Д.О. від 12.01.2024 скасовано постанову слідчого СВ ВП №7 КРУП Голіброди К.В. від 30.11.2023 про закриття кримінального провадження №12021041560000211, постановлено кримінальне провадження направити начальнику СВ ВП №7 КРУП в Дніпропетровській області для організації досудового слідства, відомості внести в ЄРДР (т. 1 а.с. 226). Крім того в матеріалах справи містяться копії ухвал П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01.05.2023, 30.10.2023, 15.01.2024, згідно яких провадження за скаргами [PERSON] на постанови слідчого про закриття провадження №12021041560000211 від 15.09.2021, закриті, у зв`язку зі скасуванням постанов слідчого прокурором (т. 2 а.с. 35, 44, 47). Щодо стягнення матеральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Судом з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є бездіяльність посадових осіб органу досудового розслідування в частині невиконання своїх службових обов`язків, а тому відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Згідно зі статтею 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Позивач, заявляючи вимогу про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2800 грн, посилалася на положення ч.2 ст. 1177 ЦК України, згідно якої шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Стаття 1177 ЦК Україна не формулює норм прямої дії, які б регулювали відносини щодо відшкодування майнової шкоди, завданої фізичній особі внаслідок злочину. Встановлене лише, що держава відшкодовує майнову шкоду, завдану майну фізичної особи злочином, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. На підтвердження розміру матеріальної шкоди, позивачем подано до суду квитанції на придбання ліків, копії чеків про відправку поштової кореспонденції та придбання бензину, копії квитанцій про сплату за ксерокопіювання (т. 1. а.с. 17-25). Позивачем в судовому засіданні не було доведено розмір спричиненої їй матеріальної шкоди, оскільки до суду не надано призначень лікарів, які б вказували, що саме ті ліки, які вказані в чеках необхідно було придбати позивачу для лікування завданих тілесних ущкоджень. Щодо витрат на бензин, слід зазначити, що наявність чеку про купівлю бензину, не підтверджує витрат, пов`язаних з фактом завдання тілесних ушкоджень. Слід також звернути увагу на те, що переважна більшість наданих чеків є нечитабельними. За таких обставин вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з держави матеріальної шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового розслідування в розмірі 2800 грн. не підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Частинами 1-2статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положенням частини 3 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації,ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до висновку ВС/КЦС викладеного у постанові від 10.04.2019 прийнятого за результатами розгляду справи №464/3789/17, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам ЄСПЛ вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди,завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Частиною 1 статті 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 32, 60, 61, 66, 69, 70 постанови ВП/ВС від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблений висновок, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге,факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Згідно висновку до якого дійшла колегія суддів ВС/КЦС у постанові від 21.07.2021 прийнятій за результатами розгляду справи №646/7015/19, суд встановивши надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за заявою позивача, неодноразове прийняття слідчими рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який для заявника демонструє ігнорування її доводів, дійшов обґрунтованого висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, з урахуванням вимоги виваженості, розумності і справедливості. Відповідно до висновку колегії суддів ВС/КЦС висвітленого у постанові від 29.06.2022, прийнятій за результатами розгляду справи №554/2715/21, тривалість й неодноразова (систематичність) неправомірність дій органу досудового розслідування відносно позивача,є підставою для відшкодування моральної шкоди. Такі самі висновки містяться в Постановах Верховного суду № 308/14232/18, від 01 грудня 2021 року у справі № 180/2044/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 545/2344/20, від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19 та ін. Аналіз положень статті 23 ЦК України у взаємозв`язку з приписами ст.ст.1173, 1174, 1176 ЦК України та вищезазначеними висновками вказує, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості. Оскільки з наявних у матеріалах справи доказів, в тому числі зі змісту ухвал слідчого судді, які набрали законної сили, постанов керівника (заступника) Жовтоводської окружної прокуратури про скасування постанов слідчих про закриття кримінального провадження, вбачається бездіяльність слідчих, а також систематичність неправомірності їх дій, що виразилися у неодноразовому винесенні постанов про закриття кримінального провадження, суд вважає, що існують передбачені законом підстави для відшкодування завданої позивачу, такими діями, моральної шкоди. Також суд зауважує, що саме факт необхідності неодноразового оскарження дій органу досудового розслідування, доказування своєї правоти і свідчить про наявність спричинення [PERSON] моральних та душевних страждань і причинно-наслідковий зв`язок між цими протиправними діями органів державної влади та заподіяною шкодою. Визначаючи розмір спричиненої моральної шкоди, суд виходить: зі стану здоров`я позивача; тривалості кримінального провадження, не встановлення винної особи, тобто відсутності логічного завершення кримінального провадження на яке сподівається кожний громадянин відносно якого вчинено протиправне діяння, постійного і тривалого відвідування органів досудового розслідування з метою спонукання останніх на вчинення дій спрямованих на встановлення істини, що не входить до звичайної діяльності позивача та призводить до моральних страждань. Суд виходить з того, що оцінка моральної шкоди є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62, заява № 68490/01). Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17, від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер й глибину заподіяних [PERSON] моральних страждань, тривалість та неефективність здійснення кримінального провадження, та вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн., завданої неефективним розслідуванням в межах кримінального провадження №12021041560000211, потерпілою в якому є позивач, буде обґрунтованим і достатнім, перенесеним моральним стражданням. Також слід зазначити, що відповідно до ст.2 ЦК України, учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави, на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина другастатті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, провадження № 12-110гс18. Згідно ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому слід зауважити, що в п.п. 63, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 зазначено, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляє державу в суді, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. У пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Згідно з пунктом 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зроблено висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах. У справах про відшкодування шкоди державою, остання бере участь як відповідач через той орган, діями якого заподіяно шкоду. Отже, відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, яким заподіяно шкоду. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України). Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Бюджетного кодексу України рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Відповідно до п.1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15 квітня 2015 року Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Одним із основних завдань Казначейства є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів (п.3). Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення). Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. Згідно пункту 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин, яка у цих правовідносинах бере участь через орган Казначейської служби як розпорядника бюджетних коштів. Таким чином, з повноважень та завдань Державної казначейської служби України не вбачається, що цей орган несе відповідальність за шкоду, завдану незаконними діями працівників поліції, прокуратури під час досудового слідства. Самостійним відповідачем Державна казначейська служба України за такими позовами бути не може. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 459/2566/21. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Згідно ч.1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір». Згідно п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, виходячи із розміру задоволених позовних вимог, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати у розмірі 26,84 грн. На підставі ст.56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1174, 1173 ЦК України,

Outcome: partial