Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

у червні 2024 року [PERSON] звернувся у суд з заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем (батьком заявника) [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він є спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців немає. Після смерті батька відкрилася спадщина, зокрема квартира, розташована в [ADDRESS] , де батько був зареєстрований та проживав разом із заявником. [PERSON] не відмовляється від спадщини, проте він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Різна реєстрація заявника та його батька позбавляє можливості спадкоємця оформити спадщину. Листом від 15 травня 2024 року приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Дембицька І.М. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документального підтвердження реєстрації місця проживання заявника разом зі спадкодавцем та пропуском строку для прийняття спадщини. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року відкрито провадження у даній справі. Хмельницька міська рада надіслала до суду заперечення на заяву [PERSON] . Просить відмовити в задоволенні заяви, оскільки, на думку представника, на час відкриття спадщини спадкоємець мав проживати разом з спадкодавцем щонайменше 5 років. В судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги заяви та просила суд задовольнити заяву. Вислухавши пояснення представника заявника та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 14 грудня 2022 року [PERSON] помер [INFO] (а.с. 13) Згідно паспортних даних на день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16), яка йому належить на праві власності на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29354776 від 21.04.2016 р. (а.с. 11) 15.05.2024 приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Дембицькою І.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском спадкодавцями шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю документального підтвердження реєстрації місця проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем (а. с. 6). Заявник [PERSON] народився [INFO] та його батьком є [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження. (а.с. 12) Згідно даних, що містяться в паспорті заявника, він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Звертаючись у суд з даною заявою, [PERSON] посилається на письмові докази. В матеріалах справи міститься акт від 26 квітня 2024 року, затверджений ТОВ «ЖЕО». згідно якого [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] до моменту смерті останнього постійно проживав у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7) Суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з огляду на наступне. Встановлено, що заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку зпропуском строку на прийняття спадщини в 6-місячний термін та він не був зареєстрованийзі Спадкодавцем за однією адресою. Отже, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину заявнику з двох підстав: вінне подав заяву про прийняття спадщини в шестимісячний термін; він не був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК). Строк, визначений ст. 1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття. В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Згідно з пп. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. У такому випадку вказані обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, законодавець в означеній ситуації висунув вимогу про обов`язковість і постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Підпунктом 4.11 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. У відповідності до п.п. 3.21, 3.22. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідний висновок викладений у постанові Верховного суд від 12 квітня 2022 року у справі № 175/2730/20 провадження № 61-19265св21). Отже, заявнику, після встановлення судом факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, достатньо подати нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, а не заяву про прийняття спадщини (адже він її фактично прийняв відповідно до норм ст. 1268, 1270 ЦК), тому встановлення йому судом додаткового строку на прийняття спадщини не є необхідним. Відповідний висновок викладений і в постанові Верховний Суду від 14.04.2021 р. у цивільній справі №205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21) Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Як вбачається з матеріалів справи, постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину видана на підставі того, що заявникне подав заяву про прийняття спадщини в 6-місячний термін та він не був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою. Отже, у разі, якби заявник постійно не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину, на підставі ст. 1268 ЦК України, тоді належним способом судового захисту було б звернення до суду із позовом про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. Але по справі встановлено, що заявник постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що було встановлено в судовому засіданні на підставі наданих доказів, але через те, що спадкодавець був зареєстрований за іншою адресою ніж заявник, [PERSON] не зміг підтвердити цей факт в іншому порядку, аніж в судовому, і звернувся до суду із відповідною заявою. Постановою Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зроблено правовий висновок, що згідно зі статтею 2 і гону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Касаційний цивільний суд погодився з позицією щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем по день смерті останнього, що підтверджує наявність у позивача можливостей для вирішення його спадкових прав. Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18). Отже, вважаючи встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини, заява підлягає задоволенню, адже після встановлення факту постійного проживання заявника разом із спадкодавцем по день смерті останнього, він вважається таким, що прийняв спадщину, не обмежений жодними строками для оформлення спадщини, і відповідно, може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Outcome: approved