Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатним, встановити над ним опіку та призначити його опікуном [PERSON] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду із зазначеною заявою про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки, заявник посилається на те, що її син [PERSON] , [INFO] є особою з інвалідністю ІІ групи та перебуває на обліку в Київській міській психоневрологічній лікарні №2. [PERSON] за станом здоров`я потребує постійного догляду, нагляду та допомоги. З березня 2021 року знаходиться на стаціонарному лікуванні в КНП «Клінічна лікарня «Психіатрія». Внаслідок хронічного психічного розладу [PERSON] неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльністю, не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а також самостійно захищати свої права та виконувати свої обов`язки. Також зазначила, що хоче бути опікуном свого сина. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 09 січня 2024 року визначено для розгляду цієї справи головуючого суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою суду від 12 січня 2024 року відкрито окреме провадження у справі, призначено розгляд у судовому засіданні у складі одного судді та двох присяжних, [PERSON] , [INFO] , призначено адвоката з числа адвокатів Правобережного Київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Ухвалою від 29 лютого 2024 року витребувано з Київської міської психоневрологічної лікарні №2 медичну картку [PERSON] . Ухвалою від 29 лютого 2024 року призначено у справі судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Державній установі «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», зупинено провадження у справі. 12 липня 2024 року від Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» надійшли матеріали цивільної справи та висновок судово-психіатричного експерта №578 від 22 травня 2024 року. Ухвалою від 15 липня 2024 року поновлено провадження у справі, призначено справу до розгляду в судовому засіданні. На підставі ч.1 ст.299 ЦПК України із урахуванням стану здоров`я особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною - [PERSON] суд вирішив не викликати його в судове засідання. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити, а також надала суду копію подання Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] №108-6126 від 17 травня 2024 року. Представник особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною - адвокат Клименко М.С. в судовому засіданні не заперечував щодо розгляду справи за відсутності [PERSON] , просив задовольнити заяву та призначити опікуном [PERSON] . Представник органу опіки та піклування Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, однак подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 квітня 1981 року. Заявник звернулася до суду з указаною заявою, в якій просить визнати її сина [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку, призначивши її за поданням органу опіки опікуном, покликаючись на те, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи та внаслідок хронічного психічного розладу не усвідомлює значення своїх дій, не може ними керувати та потребує постійного догляду. Частиною 1 статті 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч.1 ст.39, ч.1 ст.40 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (ст. 298 ЦПК України). Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №578 від 22 травня 2024 року вбачається, що у теперішній час [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного маячного (шизофреноподібного) розладу (F 06.2 згідно з міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду). За своїм психічним станом у теперішній час [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що наявні підстави для визнання [PERSON] недієздатним. Згідно з ч.1 ст.300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до ч.1-3 ст.41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст.55 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 (провадження № 61-5685св20), системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Відповідно до ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Частина 1 статті 60 Цивільного кодексу України передбачає, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ст.62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Положення ст.63 ЦК України вказують на те, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 336/5652/18 (провадження № 61-1595св20) звернуто увагу на те, що відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. У пункті 3.1 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, зазначено, що при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки. Опікун або піклувальник призначаються лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Опікуном може бути призначено не лише родича, а й осіб, які є близькими підопічному Правилами опіки та піклування не встановлено обмежень щодо кількості опікунів повнолітньої особи. Відповідно до подання органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №108-6126 від 17 травня 2024 року про доцільність призначення [PERSON] опікуном над [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю 2 групи, страждає стійким хронічним психічним розладом та потребує опіки. [PERSON] постійно доглядає та піклується про свого сина, купує необхідні речі, продукти харчування, ліки, тощо. Медичних протипоказань для призначення її опікуном немає. Санітарно-гігієнічні та житлово-побутові умови проживання задовільні. Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над сином [PERSON] у разі визнання його недієздатним. З огляду на наведене, наявні підстави для встановлення над [PERSON] опіки та призначення опікуном недієздатного [PERSON] , [INFO] , його матір [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.6 ст.300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. А тому необхідно визначити строк дії рішення про визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] , тривалістю два роки з дня набрання рішенням суду законної сили. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч.7 ст.300 ЦПК України опікун, представник органу опіки та піклування має право подати клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Згідно ч.2 ст.299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved