Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

Представник Позивача АТ «Сенс Банк» Мужик Н.Т. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 501422419 у розмірі 118 513,87 грн. та суму сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що 26 січня 2022 року між АТ "СЕНС БАНК" та [PERSON] було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501422419. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальникові кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22.01.2023 заборгованість за Кредитним договором становить 118 513, 87 гривень. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження в цивільній справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 18 червня 2024 від представника Відповідача [PERSON] - адвоката Гаращака В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що Позивачем не надано доказів дійсності укладення кредитного договору № 501398461 від 26 січня 2022 року із Відповідачем, Позивачем не надано до суду належних доказів видачі грошових коштів Відповідачу; між сторонам не погоджено нарахування та стягнення процентів, а умова кредитного договору про стягнення з Відповідача комісії у розмірі за надання кредиту є нікчемною. Зазначив, що підпис Відповідача є необхідним для підтвердження підписання Кредитного договору, однак матеріали справи не містять відомостей про підписання Кредитного договору Відповідачем. Відповіді на відзив до суду не надходило. В судовому засіданні 16.07.2024 представник позивача позорв підтримав, просив про його задоволення. Представник відповідача адвокат Гаращак В.В. у судовому засіданні 16.07.2024 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на підстави, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. У судове засідання 09.08.2024 сторони та їх представники не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно клопотання представника позивача адвоката Рудницького Ю.І. від 08.05.2024 представник позов підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі (а.с.53-54). Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено наступні фактичні обставини. 26 січня 2022 року [PERSON] отримав від АТ Альфа Банк, який на дату розгляду справи змінив назву на АТ Сенс Банк, 120 000, 00 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи меморіальним ордером та не спростовано представником Відповідача (а.с.110). 22 лютого 2022 року [PERSON] вніс на рахунок АТ Альфа Банк суму в розмірі 33 500 грн. (а.с.12-14). Таким чином, отримавши від АТ Альфа Банк 120 000 грн. та внісши 33 500 грн. Відповідач повинен повернути Позивачу суму в розмірі 86 500 грн. Щодо укладення Кредитного договору № 501422419 від 26 січня 2022 року суд зазначає наступне: Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 11 Закону України Про електронну комерцію визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Даними документами є зокрема, як і визначено Законом, направлення споживачу оферти на укладення договору, отримання акцепту, погодження умов, отримання споживачем екземпляру кредитного договору, підписання даного договору споживачем. Статтею 11 Закону України Про електронну комерцію визначено порядок підписання електронного договору, зокрема порядок обміну інформацією, яка є по своїй суті істотними умовами електронного договору. Частина 6 вказаної статті містить відомості щодо порядку підписання електронних договорів, яка відразу робить відсилку на порядок підписання, передбаченого статтею 12. Відповідно до ст. 12 Закону України Про електронну комерцію якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 640 ЦК України визначено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. В судовому засіданні, яке було призначене на 16 липня 2024 року та на судовому засіданні 24 липня 2024 року представник позивача не надав підтвердження щодо способу підписання кредитного договору № 501422419 від 26 січня 2022 року. Суд звертає увагу суду на тому, що в матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію (а.с. 39), зі змісту якої вбачається, що АТ Сенс Банк було проведено ідентифікацію Клієнта. Однак, відсутні будь-які відомості про те, коли саме та в результаті яких дій було проведено ідентифікацію [PERSON] .. Відповідно, вказане не може бути належним підтвердженням того, що наданий до суду кредитний договір № 501422419 від 26 січня 2022 року було підписано [PERSON] та що останньому були відомі умови такого договору. З урахуванням викладених норм матеріального права, у зв`язку з відсутністю відомостей про погодження між сторонами умов кредитного договору щодо нарахування та стягнення з Відповідача відсотків за користування коштами, комісії та інших платежів суд приходить до висновку, що у позивача були відсутні правові підстави для зарахування 26.02.2022 року в рахунок погашення відсотків за кредитним договором суми коштів у розмірі 3 500 гривень, а також були відсутні правові підстави для нарахування відсотків в подальшому. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1,3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити певний стандарт доказування обраний судом. Саме стандарт доказування, поряд із внутрішнім переконанням судді, дозволяє оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суддю у своїй версії, що робить оцінку доказів об`єктивною та більш обґрунтованою. Застосування певного стандарту доказування, дозволяє продемонструвати у судовому акті розумовий процес судді щодо оцінки доказів. Стандарт доказування це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним. Іншими словами, це певний критерій (поріг) прийняття рішення для суду, через встановлення певної міри, ступеня доведеності (переконання/впевненості), досягнувши якої факт вважається встановленим. Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в цивільному процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Суд вважає, що позивач в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь АТ Сенс Банк підлягає сума заборгованості у розмірі 86 500 гривень. Зважаючи на те, що суд задовольняє позовні вимоги частково, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з Відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. Відповідно до пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ціна позову визначена у розмірі 118 513, 87 гривень, а тому судовий збір становить 3 028, 00 гривень. Оскільки позовні вимоги задоволені на 72,99%, то відповідно з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 210, 05 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial