Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

У травні 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва за підсудністю від Центрального районного суду міста Миколаєва надійшла вищезазначена позовна заява. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2024 року позовна заява надійшла в провадження судді Романишеної І.П. Звернення до суду мотивовано тим, що в межах виконавчого провадження [NUMBER] приватним виконавцем здійснено заходи примусового виконання на підставі виконавчого напису №15987, а саме стягнуто з боржника - [PERSON] грошові кошти в сумі 6870,53 грн., з яких 5798,66 грн. було перераховано на користь стягувача - ТОВ "Вердикт Капітал". При цьому, рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва по справі №489/3449/23 виконавчий напис нотаріуса за №15987 було визнано таким, що не підлягає виконанню. Отже, правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 5798,66 грн. відпадають, а тому отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України. Ухвалою суду від 08.05.2024 року було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 10.06.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ТОВ «Вердикт Капітал» просив відмовити в задоволенні позову, оскільки до спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення статті 1212 ЦК України. Так, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Зауважує, що кредитний договір є достатньою правовою підставою для отримання товариством коштів від позичальника в рахунок сплати заборгованості. 16.07.2024 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій зазначено про те, що відповідь на вказаний відзив не подавалась, оскільки заперечення на відзив ті ж самі, які викладені у позовній заяві. Відповідно до ч.5 ст.247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При цьому, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України, після закінчення строків для надання сторонами відповідних заяв по суті справи, визначених в ухвалі про відкриття. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 17.01.2024 року у справі №489/3449/23 задоволено позов [PERSON] до ТОВ «Вердикт Капітал» шляхом визнання виконавчого напису №15987 від 10.11.2021 року таким, що не підлягає виконанню. Дане рішення набрало законної сили 19.02.2024 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В свою чергу, оскаржений позивачем виконавчий напис перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. ВП [NUMBER]. 15.06.2023 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках вказаного виконавчого провадження. Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. від 29.02.2024 року в рамках вказаного виконавчого провадження з позивача було стягнуто 6878,53 грн., які були розподілені наступним чином: 500 грн. витрат виконавчого провадження, 5798,66 грн. на користь стягувача та 579,87 грн. основної винагороди. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст.1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення статті 1212 ЦК України, тому суд вважає, що відпали правові підстави для набуття відповідачем коштів в розмірі 5798,66 грн., примусово стягнутих та перерахованих товариству за виконавчим написом, оскільки останній визнаний таким, що не підлягає виконанню. Водночас, суд відхиляє доводи представника ТОВ «Вердикт Капітал» про те, що між сторонами виникли відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, адже, відповідні аргументи є безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому трактуванні правової норми. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частинами 1, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. З огляду на викладене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що заявлена позовна вимога ґрунтується на вимогах закону, тому слід позов задовольнити в повному обсязі. Згідно із статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved