Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. [PERSON] звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, який в подальшому змінила, посилаючись на те, що 18 липня 2023 року близько 12:30 год. неповнолітній [PERSON] , в порушення вимог Правил дорожнього руху України, не маючи відповідних документів на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи мотоциклом марки «Mustang» моделі «МТ-200-10», чорного кольору державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , з технічно несправною гальмовою системою переднього колеса, рухаючись зі швидкістю близько 59,7-64,5 км/год, тобто із перевищенням дозволеної у населених пунктах швидкості, в напрямку [ADDRESS] , а саме по проїзній частині навпроти будинку за № 55, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.1, визначеними Правилами дорожнього руху, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив неуважність, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, виявивши, що перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість та зупиняється транспортний засіб, що рухається по сусідній правій смузі попутного напрямку, не зменшив швидкість та не зупинився, в результаті чого здійснив наїзд на малолітніх пішоходів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , які переходили проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху мотоцикла. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення неповнолітнім [PERSON] Правил дорожнього руху, пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді садна лобної ділянки зліва з переходом на ліву щоку, крововиливу під тверду мозкову оболонку, крововиливу під м`які мозкові оболонки із забоєм речовини головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що в клінічному перебігу викликають загрозливі для життя явища та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті, а також садна живота зліва, зовнішньої поверхні лівого плеча, переломів 8-10 ребер справа, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що в прямому причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають, садна правої стопи та крововиливу м`яких тканин лівого стегна, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що в прямому причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають. Пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому діафіза лівої стегнової кістки в середній третині, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також забійно-рвана рана спини, рана лівого передпліччя, забійні садна та рана голови, садна обличчя, обох верхніх та нижніх кінцівок, струс головного мозку, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вищевказані порушення Правил дорожнього руху, допущенні [PERSON] , який керував транспортним засобом, перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді спричинення смерті потерпілого [PERSON] та тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілому [PERSON] . Своїми діями, [PERSON] вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ознаками якого є порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] та середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому [PERSON] , однак не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.01.2024 задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру та застосовано до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків професійного училища соціальної реабілітації строком на 2 роки 6 місяців. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Малолітній [PERSON] з місця події кримінального правопорушення потрапив у реанімаційне відділення КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарні», де одразу був на апараті штучної вентиляції легень. Надалі, так як його стан був важкий, був доставлений санавіацією у КРП «Хмельницька міська дитяча лікарня», та госпіталізований у відділення анестезіології та інтенсивної допомоги. [INFO] , тобто через неділю, малолітній [PERSON] помер у реанімаційному відділенні Хмельницької міської дитячої лікарні. Причинами смерті є: дифузна травма головного мозку; пішохід травмований мототранспортним засобом. Позивач витратила на лікування а також на похорони і поховання сина [PERSON] 30363,60 грн, що підтверджується відповідними квитанціями та іншими документами по витраті на його лікування. Старший син [PERSON] внаслідок ДТП отримав травми, та був госпіталізований у травматологічне відділення КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня». На даний час самостійно не ходить, пересувається за допомогою милиць, потребує лікування та реабілітації. Після даної пригоди старший син, якому лише 9 років, звинувачував себе у смерті молодшого брата, а тому з ним працюють психологи. Позивач витратила на лікування, а також на відновлення здоров`я старшого сина [PERSON] 25200,02 грн, що підтверджується відповідними квитанціями та іншими документами по витраті на його лікування. Під час скоєння кримінального правопорушення, внаслідок чого менший син [PERSON] загинув, [PERSON] заподіяв позивачу моральну шкоду, яку остання оцінює в один мільйон грн. Вона полягає у втраті рідного сина, що і призвело до моральних страждань позивачки. Сам факт загибелі сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань матері, враховуючи те, що згідно з частиною 1 статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Також під час скоєння кримінального правопорушення, внаслідок чого старший син [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеня важкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, [PERSON] заподіяв моральну шкоду, яку позивач оцінює також в один мільйон грн. Вона полягає у порушенні нормального способу життя, затратах та додаткових зусиллях для організації життя сина, перенесеного стресу, були порушені нормальні життєві (сімейні) зв`язки та усталений образ життя матері та сина. Сину потрібне вартісне та довготривале лікування. [PERSON] постійно згадує ту подію, винить себе, з останнім працюють психологи. Крім того, після ДТП [PERSON] , сидячи на бордюрі, знімав відео на власний телефон на місці події, а ввечері, наклав на це відео музику, щоб не було чути криків, і виклав його в соціальній мережі «Тік-ток». Такі дії також нанесли велику моральну шкоду та стрес позивачу. На момент вчинення ДТП [PERSON] чи інші власники транспортного засобу не застрахували цивільно-правову відповідальність (останній страховий поліс на транспортний засіб діяв до 10.01.2020), тому саме МТСБУ відшкодовує шкоду потерпілим, якщо шкода, заподіяна транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, за заподіяну шкоду здоров`ю в межах страхових сум, що були чинними на день настання ДТП. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого [PERSON] відшкодовуються витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Відповідно до ст. 26-1 цього Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкоджень здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Тому, з МТСБУ на користь [PERSON] повинно бути відшкодовано матеріальну шкоду (витрати на лікування) в сумі 25200,02 грн та 1260 грн моральної шкоди (5%). Також згідно ст. 27 цього Закону, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Сума 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством станом на 18 липня 2023 року становить 6700 грн, отже 80 400 грн підлягає стягненню із МТСБУ. Остаточно просила стягнути на її користь з МТСБУ майнову шкоду (збитки), завдану кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого загинув її син [PERSON] в розмірі 30 363, 60 грн; моральну шкоду (збитки), завдану кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого загинув її син [PERSON] в розмірі 80 400 грн; стягнути з неповнолітнього [PERSON] моральну (немайнову) шкоду, завдану кримінальним правопорушенням внаслідок якого загинув її син [PERSON] у розмірі 919 600 грн; в разі відсутності у неповнолітнього [PERSON] майна, достатнього для відшкодування, відповідно до ч. 2 ст. 1179 ЦК України моральну шкоду стягнути з його матері [PERSON] ; стягнути з МТСБУ майнову шкоду (збитки), завдану кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження що спричинили тривалий розлад здоров`я в розмірі 25 200,02 грн; стягнути з МТСБУ моральну шкоду (збитки), завдану кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 286 КК України, внаслідок якого [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження що спричинили тривалий розлад здоров`я в розмірі 1260 грн; стягнути з неповнолітнього [PERSON] моральну (немайнову) шкоду, завдану кримінальним правопорушенням внаслідок якого він отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я у розмірі 998 740 грн; в разі відсутності у неповнолітнього [PERSON] майна, достатнього для відшкодування, відповідно до ч. 2 ст. 1179 ЦК України моральну шкоду стягнути з його матері [PERSON] . Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] та її представник позов визнали частково, в частині відшкодування моральної шкоди за смерть молодшого сина позивача в розмірі 60 000 грн, за середньої тяжкості тілесні ушкодження старшого сина - 40 000 грн. В решті просили врахувати заперечення, які викладені у відзиві на позов. У відзиві на позов відповідач зазначила, що свою вину син [PERSON] визнав, просив вибачення, вона в свою чергу з 18.07.2023 докладала зусиль для допомоги потерпілим, як морально, так і матеріально. В момент госпіталізації дітей до лікарні, вони перебували там разом, хвилювалися, надавали кошти, перебували на телефонному зв`язку з позивачем, щоденно спілкувалися, відповідачка продовжувала матеріально підтримувати, перераховуючи кошти. На той час позивачу було передано на лікування дітей 25 000 грн. 24.07.2023 після смерті [PERSON] , про настання якої їй повідомила позивачка, остання відмовилася від отримання матеріальної допомоги. Не відповідала вона також і на телефоні дзвінки. Наразі, син [PERSON] відбуває покарання в Макїївському професійному училищі соціальної реабілітації ім. А.С. Макарова та відповідно до п. 1 постанови КМУ «Про невідкладні питання діяльності дошкільних та інтернатних навчальних закладів» від 26.08.2002 року №1243 відповідач зобов`язана на користь установи щомісяця вносити плату у розмір 20 відсотків середньомісячного сукупного доходу на одного члена сім`ї, що підтверджується повідомленням №120 від 09.04.2024 року. Батько [PERSON] - [PERSON] , який з 08.08.2022 проходив військову службу та брав участь у бойових діях, 03.10.2023 зник безвісті під час виконання бойових завдань поблизу Лімана. Відповідач з 14.11.2019 по теперішній час проходить службу на посаді молодшого інспектора відділу охорони державної установи «Шепетівська виправна колонія (98)» та отримує заробітну плату. [PERSON] вже надану матеріальну допомогу у розмірі 25 тисяч гривень, що було підтверджено позивачкою в суді під час розгляду кримінального провадження, що також підтверджується розпискою та банківськими виписками. Вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди є завищений, та має бути встановлений із урахуванням засад розумності та виваженості, має бути достатньою сумою відшкодування моральної шкоди, оскільки не доведено належними та допустимими доказами розміру відшкодування, з огляду на обсяг і глибину моральних страждань. При визначенні розміру моральної школи просила врахувати, що сама позивач не була учасником дорожньо-транспортної пригоди, діти без її нагляду знаходилися на автомобільній дорозі, а також врахувати ступінь тяжкості тілесних ушкоджень [PERSON] . Представник Моторного (транспортного) страхового бюро України позов не визнала з підстав, зазначених у відзиві на позов. У відзиві на позов представник відповідача зазначила, що приписи ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон N° 1961 IV) передбачають відшкодування страховиком (у випадках передбачених Законом МТСБУ) шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого. Зокрема така шкода включає: відшкодування для утриманців потерпілого по втраті годувальника, моральна шкода, витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника. Відповідно до п. 1.3 ст.1 Закону № 1961-ІV потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Тобто, у випадку коли потерпіла особа (у даному випадку це [PERSON] ) помирає, - відшкодовуються лише ті види шкоди, які вказані у наведеній вище статті. При цьому, відшкодування витрат на лікування потерпілого здійснюється на підставі п.24.1 ст. 24 Закону № 1961-ІV (у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах, та придбанням лікарських засобів). При цьому, основною умовою здійснення відшкодування такої шкоди є те, що потерпіла особа жива. Тобто, у даному випадку підстав для відшкодування витрат на лікування померлого не має. Крім того, звернула увагу суду, що позивачем надано додатки в неналежній якості, зокрема частина документів надані не в повному обсязі; частина документів надані в нечитабельному вигляді. Щодо витрат на поховання, то позивач також надав документи в неналежній якості. Зокрема, більшість документів надані в копіях, які відображають фотографування документів з далекої відстані; чеки з нечитабельним текстом; складені один на інший документи, таким чином, що зміст одного частково закриває зміст іншого. Таким чином, можна зробити висновок, що позивач не виконав свого обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 81 ЦПК України (кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом). Позовні вимоги про відшкодування МТСБУ моральної шкоди не узгоджені зі змістом норми права, на підставі яких вони сформульовані. Аналізуючи зміст п.п. «г» і «ґ» п.41.1 ст.41 та п.п. «в» п. 41.2 ст. 42 Закону № 1961-ІV, жодне з наведених положень не відповідає обставинам даної справи. Таким чином, відсутні підстави передбачені п. 27.3 ст. 27 Закону N 1961-IV, що черговий раз свідчить про неможливість відшкодування МТСБУ моральної шкоди позивачу. Обов`язку виплатити моральну шкоду відповідно до приписів закону за таких обставин, у МТСБУ не виникає. Щодо витрат на лікування [PERSON] , то відповідно до п. 24.1 ст.24 Закону № 1961-ІV витрати на лікування та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Такий припис Закону № 1961-ІV визначає певні вимоги, яким повинні відповідати докази, необхідні для доведення факту понесення витрат на лікування, а також їхнього розміру. Такими вимогами є: обґрунтованість, тобто необхідність проведення медичних маніпуляцій та вживання лікарських засобів, яка визначена лікарем; наявність прямого причинного зв`язку з ДТП, тобто визначений лікарем курс лікування повинен бути спрямований на лікування отриманих у ДТП травм та відновлення попереднього стану здоров`я потерпілого до ДТП; реальність витрат, тобто потерпіла особа не лише отримала призначення лікаря, а й дійсно придбавала медичні препарати та вживала їх, проходила обстеження (належним доказом для підтвердження такого може бути, наприклад, листок призначень з медичної карти хворого); визначений конкретний суб`єкт, який засвідчує викладені вищі обставини, а саме - заклад охорони здоров`я. Саме на цього суб`єкта покладається обов`язок визначати розмір витрат на лікування. Доказів, які б відповідали вказаним критеріям позивачем не надано. Витрати МТСБУ на правничу допомогу становлять 2 000 грн, що підтверджується копією додаткової угоди № 79 від 11.06.2024 до Договору про надання послуг в сфері права № 3/4/2023 від 21.12.2022, в якій зазначено, що сума послуг становить 2 000 грн. Просила відмовити у задоволенні позову, який пред`явлений до МТСБУ та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. 2.Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 03.04.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 01.05.2024. 25.04.2024 надійшов відзив на позов. Ухвалою суду від 01.05.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 24.05.2024. Ухвалою суду від 24.05.2024 за клопотанням представника позивача до участі в справі залучено як співвідповідача МТСБУ, у зв`язку з чим судове засідання відкладено на 26.07.2024. 13.06.2024 надійшов позов в новій редакції. 20.06.2024 надійшов відзив від відповідача [PERSON] 03.07.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов від МТСБУ. 3.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей. 18 липня 2023 року близько 12:30 год. неповнолітній [PERSON] , в порушення вимог Правил дорожнього руху України, не маючи відповідних документів на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи мотоциклом марки «Mustang» моделі «МТ-200-10», чорного кольору державний реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , з технічно несправною гальмовою системою переднього колеса, рухаючись зі швидкістю близько 59,7-64,5 км/год, тобто із перевищенням дозволеної у населених пунктах швидкості, в напрямку [ADDRESS] , а саме по проїзній частині навпроти будинку за № 55, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що позначений дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 та дорожньою розміткою 1.14.1, визначеними Правилами дорожнього руху, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, проявив неуважність, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, виявивши, що перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість та зупиняється транспортний засіб, що рухається по сусідній правій смузі попутного напрямку, не зменшив швидкість та не зупинився, в результаті чого здійснив наїзд на малолітніх пішоходів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , які переходили проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху мотоцикла. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення неповнолітнім [PERSON] Правил дорожнього руху, пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді садна лобної ділянки зліва з переходом на ліву щоку, крововиливу під тверду мозкову оболонку, крововиливу під м`які мозкові оболонки із забоєм речовини головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що в клінічному перебігу викликають загрозливі для життя явища та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті, а також садна живота зліва, зовнішньої поверхні лівого плеча, переломів 8-10 ребер справа, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що в прямому причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають, садна правої стопи та крововиливу м`яких тканин лівого стегна, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що в прямому причинному зв`язку із настанням смерті не перебувають. Пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому діафіза лівої стегнової кістки в середній третині, які мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а також забійно-рвана рана спини, рана лівого передпліччя, забійні садна та рана голови, садна обличчя, обох верхніх та нижніх кінцівок, струс головного мозку, які мають ознаки легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вищевказані порушення Правил дорожнього руху, допущенні [PERSON] , який керував транспортним засобом, перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді спричинення смерті потерпілого [PERSON] та тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілому [PERSON] . Своїми діями, [PERSON] вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ознаками якого є порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] та середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому [PERSON] , однак не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.01.2024, яка набрала законної сили 22.02.2024, в справі № 688/4171/23 1-кп/688/28/24, задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру та застосовано до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] примусовий захід виховного характеру у виді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків професійного училища соціальної реабілітації строком на 2 роки 6 місяців. Малолітній [PERSON] з місця події кримінального правопорушення потрапив у реанімаційне відділення КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарні», де одразу був на апараті штучної вентиляції легень. Надалі, так як його стан був важкий, був доставлений санавіацією у КРП «Хмельницька міська дитяча лікарня», та госпіталізований у відділення анестезіології та інтенсивної допомоги. Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] помер у віці 3 років [INFO] в м. Хмельницький, тобто через 5 днів після вищевказаної події. Причинами смерті є: дифузна травма головного мозку; пішохід травмований мототранспортним засобом. У зв`язку з похованням сина позивач витратила 7013,60 грн, що підтверджується видатковою накладною від 25.07.2023 №2160 та чеком від 25.07.2023 на суму 2900 грн (а.с. 31-32), договором замовлення №307 від 25.07.2023 на організацію та проведення поховання на суму 1643,60 грн (а.с.35), чеком від 25.07.2023 на придбання товару на суму 2470 грн. (а. 30). Старший син [PERSON] внаслідок ДТП отримав травми, та був госпіталізований у травматологічне відділення КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня», де було проведено оперативне вручання по встановленню імплантів у зв`язку з закритим переломом діафіза лівої стегнової кістки в середній третині. Відповідно до рахунка ФОП [PERSON] від 24.07.2023 №24.07.302 на ім`я [PERSON] вартість набору імплантів для остеосинтезу становить 6710 грн, які позивач [PERSON] придбала за власні кошти 24.07.2023, що підтверджується квитанцією від 24.07.2023 (а.с. 25-26). На момент вчинення ДТП [PERSON] чи інші власники транспортного засобу не застрахували цивільно-правову відповідальність (останній страховий поліс на транспортний засіб діяв до 10.01.2020). [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Батько [PERSON] - [PERSON] , який з 08.08.2022 проходив військову службу та брав участь у бойових діях, 03.10.2023 зник безвісті під час виконання бойових завдань поблизу Лімана , що підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] від 22.10.2022, сповіщенням сім`ї [INFO] №375 від 09.10.2023. У зв`язку з вказаним [PERSON] отримує відповідну грошову допомогу згідно чинного законодавства. Під час розгляду кримінального провадження відповідач [PERSON] частково відшкодувала [PERSON] шкоду в розмірі 25 000 грн, зокрема 18.07.2023 в сумі 5000 грн готівкою, 19.07.2023, 22.07.2023 та 10.08.2023 по 5000 грн на рахунок позивача, що підтверджується розпискою позивача від 18.07.2024, виписками з банківського рахунку відповідача. Сплачені позивачу суми відшкодування, сторони спільно в судовому засіданні визначили саме в рахунок відшкодування моральної шкоди. На виконання ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.01.2024, [PERSON] перебуває в Макїївському професійному училищі соціальної реабілітації ім. А.С. Макарова та відповідно до п. 1 постанови КМУ «Про невідкладні питання діяльності дошкільних та інтернатних навчальних закладів» від 26.08.2002 року №1243 відповідач зобов`язана на користь установи щомісяця вносити плату у розмір 20 відсотків середньомісячного сукупного доходу на одного члена сім`ї, що підтверджується повідомленням вказаного училища №120 від 09.04.2024. Відповідно до довідки державної установи «Шепетівська виправна колонія (98)» від 26.07.2024 відповідач [PERSON] з 14.11.2019 по теперішній час проходить службу на посаді молодшого інспектора відділу охорони державної установи «Шепетівська виправна колонія (98)» та отримує заробітну плату. Так, за період з січня по квітень 2024 року [PERSON] отримала, без врахування податків, 55406,85 грн. Вказані доходи підтверджуються довідкою державної установи «Шепетівська виправна колонія (98)» №49 від 25.04.2024. 4.Норми права, які застосував суд. Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасника справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці даних встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України). Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли, на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної безпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди (ч. 3 ст. 1179 ЦК України). Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч. 2 вказаної статті моральна шкода полягає, серед іншого у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частинами 3 та 4 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961-IV). За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Відповідно до ст. 26-1 цього Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкоджень здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Згідно ст. 27 цього Закону, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. 5.Оцінка суду. Заслухавши пояснення учасників справи, їх представників, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Ухвала Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.01.2024 у кримінальному провадженні №688/4171/23 1-кп/688/28/24 про застосування до неповнолітнього [PERSON] примусових заходів виховного характеру є обов`язковою для суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на приписи ч. 6 ст. 82 ЦПК України, ті обставини, що порушення Правил дорожнього руху, допущенні [PERSON] , який керував транспортним засобом, перебувають у прямому причинному зв`язку із скоєнням зазначеної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді спричинення смерті потерпілого [PERSON] та тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілому [PERSON] , тобто вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] та середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому [PERSON] , однак не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, доказуванню не підлягають. Враховуючи викладене, саме [PERSON] має відшкодувати шкоду, завдану ним за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого [PERSON] та середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому [PERSON] . З викладених вище обставин у справі та норм матеріального права вбачається, що заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неповнолітнім моральна шкода підлягає відшкодуванню як за рахунок винуватця пригоди, тобто неповнолітнього, так і за рахунок його батьків, а в даному випадку - матері [PERSON] . При цьому, відповідальність матері є додатковою, тобто вона відповідає перед потерпілим в тій частині, в якій не може відповідати сам неповнолітній по причині відсутності у нього коштів та майна, достатнього для відшкодування шкоди. Водночас, відповідальність батьків неповнолітнього припиняється у випадку після досягнення завдавачем шкоди повноліття (18 років) або коли завдавач шкоди до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді. Вчинення [PERSON] суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки тяжкого злочину, що спричинило смерть малолітнього потерпілого [PERSON] , який був молодшим сином позивачки, нанесли їй глибокі душевні страждання. Смерть найріднішої людини неминуче завдає душевних (моральних) страждань близьким родичам, що ґрунтується на загальних людських засадах, що не потребує доведення жодними додатковими доказами. Відповідач [PERSON] не довела суду, що шкоди було завдано не з її вини. Навпаки, як слідує з ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.01.2024, вчиненню неповнолітнім вказаного діяння сприяло те, що у нього був вільний доступ до сховища у якому знаходився мотоцикл. Матір неповнолітнього та його старший брат, знаючи про те, що [PERSON] , не досягши відповідного віку, виявляв великий інтерес саме до керування мотоциклом, не вжили заходів для належного збереження транспортного засобу та унеможливлення доступу неповнолітнього до нього, щоб запобігти можливості керування мотоциклом без відповідного права. Навпаки, старший брат неповнолітнього, усвідомлюючи, що [PERSON] не досяг віку, що давав би йому право керувати мототранспортом, навчав останнього особливостям їзди на мотоциклі, а матір, після мобілізації старшого сина до ЗСУ, не цікавилася де зберігаються ключі від сховища, у якому зберігається мотоцикл, внаслідок чого неповнолітній [PERSON] мав вільний доступ до нього, взяв мотоцикл без дозволу дорослих та виїхав на ньому у місто, де вчинив дорожньо-транспортну пригоду, яка привела до непоправних наслідків - смерті малолітньої дитини. Поведінка [PERSON] свідчить, що він вийшов з-під контролю матері. Суд врахував, що матір неповнолітнього [PERSON] за характером власної служби на посаді молодшого інспектора відділу охорони державної установи «Шепетівська виправна колонія (№98)», що передбачає добові чергування, не може забезпечити постійний контроль за неповнолітнім сином. Відповідно до вимог Сімейного кодексу України саме на батьків до досягнення дитиною повноліття покладено обов`язок її виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, саме батьки зобов`язані піклуватися про духовний та моральний розвиток дитини. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Безповоротно втративши сина, позивачка несе моральні та душевні страждання, викликані необхідністю докладати зусиль для відновлення можливості вести звичний спосіб життя. Враховуючи нематеріальність моральних страждань, відсутність чітких критеріїв майнового виразу душевного болю, суд вважає, що їй завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у постійному стані стресу, що має триваючий характер. Визначаючи суму грошового відшкодування моральної шкоди, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності, враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю. А тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши на користь позивача 500 000 грн. При цьому суд також врахував часткове відшкодування моральної шкоди відповідачем під час кримінального провадження. На переконання суду такий розмір моральної шкоди, з урахування глибини страждань, а також того, що негативні наслідки вчиненого мають незворотній характер, не може вважатися завищеним або надмірним. Щодо стягнення моральної шкоди за завдану вчиненням неповнолітнім кримінального правопорушення внаслідок якого син позивача [PERSON] отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я, суд врахував таке. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову. Враховуючи глибину і тривалість душевних страждань, які позивач пережила у зв`язку з вчиненням суспільно небезпечного діяння щодо членів її сім`ї, в даному випадку щодо малолітнього сина, обставини, які мають істотне значення: ступінь тяжкості тілесних ушкоджень малолітнього потерпілого (характер отриманих травм, розлад здоров`я понад 3 тижні, необхідність оперативного втручання, обмеження самостійного пересування), стрес, який перенесла та продовжує переживати вся сім`я позивача, тривале нераціональне витрачання життєвого часу, зміни звичного способу життя, суд дійшов висновку на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 100 000 грн, що відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості за встановлених обставин справи. Щодо витрат позивача на лікування дітей, поховання та на поминальний обід, то суд зазначає таке. Для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Згідно з п.п. «а» п.41.1 ст. 41 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Документально підтверджені витрати на лікування малолітнього [PERSON] , що пов`язані безпосередньо з його лікуванням в стаціонарному відділенні становлять 6710 грн. Документально підтверджені витрати на поховання малолітнього [PERSON] становлять 7013,60 грн. Зазначені кошти підлягають стягненню з МТСБУ, оскільки винна особа [PERSON] на дату скоєння ДТП не мав чинного договору обов`язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На підтвердження витрат на лікування дітей позивачем надано чеки про придбання ліків (а.с. 24), при цьому позивач не розмежовувала витрати, які понесла на лікування обох дітей та не надала підтвердження необхідності їх понесення, в тому числі щодо сплати за платну палату в медичному закладі. Самі лише чеки про придбання ліків без призначення лікаря на вказані препарати не можуть бути належним доказом витрат на лікування. Відтак, суд вважає, що витрати на лікування, крім задоволених судом вище, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з МТСБУ витрат на проведення поминального обіду в сумі 9350 грн, суд виходить з того, що цей обід проводиться після поховання, а тому витрати на нього не відносяться до витрат на поховання, що передбачені статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» та не підлягають стягненню з МТСБУ. Враховуючи те, що до [PERSON] норми п.п. «г» і «ґ» пункту 41.1 та п.п. «в» пункту 41.2 статті 41 Закону України ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV не застосовуються, то підстави для відшкодування моральної шкоди МТСБУ на підставі ст.ст. 26-1, 27 Закону для позивача відсутні. 6.Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача [PERSON] , саме з нього слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 6000 грн. Згідно зі ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в т.ч. належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Розмір таких витрат має бути співмірним з складністю справи, складністю та обсягом наданих послуг, затраченим адвокатом часом на надання таких послуг, а також ціною позову. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Суд, з огляду на умови додаткової угоди № 79 від 11.06.2024 до Договору про надання послуг в сфері права № 3/4/2023 від 21.12.2022, враховуючи складання і підписання адвокатом відзиву на позов від імені та в інтересах позивача, представництво його інтересів в судовому засіданні, складність справи, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правничу допомогу є реальними та співмірними, підтвердженими матеріалами справи. Разом з тим, враховуючи часткове задоволення позову, витрати на правничу допомогу слід стягнути з позивача на користь відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 10%, що становить 1800 грн.

Outcome: partial