Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення заінтересовані особи: [PERSON] , [INFO]. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що з 27 серпня 2011 року перебуває у зареєстрвоаному шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України [PERSON] та їх донька [PERSON] , виїхали за кордон. 25 травня 2022 року дружина з дитиною повернулися із-за кордону в Україну. З початку червня 2022 року та до теперішнього часу дружина проживає окремо від заявника та доньки. Дружина відмовляється пояснити свою поведінку та причини, з яких вона покинула родину, після смерті та поховання своїх батьків дружина стала відлюдною та взагалі уникає будь-якого спілкування з рідними. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 18 червня 2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом із заявником за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на його повному утриманні. [PERSON] фактично самоусунулась від виховання та утримання доньки. Просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання [PERSON] , [INFO] його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 05 липня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку окремого провадження. Заявник [PERSON] в судове засідання з`явився, підтвердив обставини, визначенні в заяві та просить її задовольнити. Заінтересована особа- [PERSON] судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, про що є довідка про доставку СМС-повідломлення, зяви не долучила. Представник заінтересована особа- [INFO] всудове засідання не з`явилася, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просять винести рішення на розсуд суду. Судом також допитані свідки по справі: - свідок [PERSON] , який пояснив суду, що він є другом дитинства [PERSON] .. Як йому відомо після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України [PERSON] та їх донька [PERSON] , виїхали за кордон у Польщу. Потім повернулися в Україну, коли померла мати [PERSON] . Після її смерті на фоні стресу [PERSON] покинула родину та більше не підтримує контакту з сім`єю та дитиною; - свідок [PERSON] , яка пояснила суду, що є сусідкою по тамбуру родини [PERSON] . Їй було чути як [PERSON] та [PERSON] сварилися, потім дружина пропала та її вона більше не бачила. На її питання де поділася дружина - [PERSON] заявник відповідав, що вона від них пішла. Вивчивши письмові докази, матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини. Згідно копії свідоцтва про шлюб /а.с.8/ [PERSON] та [PERSON] з 27 серпня 2011 року по 18 червня 2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська /а.с.13-14/. Відповідно до копії свідоцтва про народження /оберт а.с.8/ у сторін [INFO] народилася донька- [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї ТОВ «Абонент ХХІ» /а.с.9/ в квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві особи- [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї ТОВ «Абонент ХХІ» /оберт а.с.9/ в квартирі [ADDRESS] зареєстровано три особи- [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до характеристики, наданою КЗ «Ліцей № 39» КМР від 12.06.2024 року за № 01-23/31 відносно сім`ї учениці 4-в класу [PERSON] ,2014 р.н. її батько- [PERSON] постійно підтримує зв`язок із вчителями і цікавиться шкільним життям доньки, за останній навчальний рік мати доньки- [PERSON] у закладі не з`являлася, не відвідувала батьківські збори, шкільним життям доньки не цікавилась. Згідно акту про не проживання № 393 КП КМР «Добробут» від 28 травня 2024 року /а.с.15/ [PERSON] , [INFO] не проживає за адресою - [ADDRESS] з 2022 року та по теперішній час, що підтверджують сусіди- [PERSON] та [PERSON] . Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги заявника, з таких мотивів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються в тому числі справи про встановлення фактів, що має юридичне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Наведений у ст.273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистбсті потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в ^сякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні праві та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. З ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст.15 7 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Відповідно до ст. 15( Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за Угодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішую1 ш спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким ті них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до положень ст. 18 Конвеції ООН про права дитини, проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону у країни «Про охорону дитинства», ч.З ст. 11 якого встановлює, що предметом основноїтурботй та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з-ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування| не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Встановлення факту самостійного виховання та утримання заявником своєї доньки [PERSON] , [INFO] , необхідне для захисту прав та інтересів дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину а також для подальшого самостійного вирішення її освітніх, виховних та лікувально-оздоровчих заходів. Судом встановлено, що [PERSON] за власним бажанням самоусунулась від участі у вихованні та утриманні доньки, жодним чином не приймає участі у її житті, та враховуючи те, що заявнику іншим шляхом не можливо підтвердити факт самостійного виховання дитини батьком, він вимушений в судовому порядку реалізувати своє право для встановлення факту самостійного виховання та утримання, як основним та єдиним утримувачем, малолітньої доньки без участі матері.

Outcome: approved