Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

В травні 2023 р. позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м.Києва із позовом, в якому просить визначити [PERSON] додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його троюрідної сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є спадкоємцем 5 черги за законом (троюрідним братом) [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкодавець заповіту не складала. Спадкоємцем за законом 1 черги є також син [PERSON] - [PERSON] , який спадщину не прийняв. Саме син [PERSON] і повідомив Позивача про смерть його матері. Таке повідомлення мало місце по телефонному зв`язку на початку листопада 2022р. Після того, як Позивач дізнався про смерть своєї троюрідної сестри і про те, що спадщина спадкоємцями попередніх черг не прийнята, відповідно він звернувся до нотаріуса з заявою прийняття спадщина, у відповідь на що отримав відмову, оскільки мав місце пропуск строків прийняття спадщини. Зазначав, що не міг з об`єктивних причин раніше подати заяву про прийняття спадщину, оскільки йому було повідомлено про смерть спадкодавця від її сина лише на початку листопада 2022р. Зазначав, що після введення воєнного стану та ведення активних бойових дій, постійно проживав разом із своєю родиною в [ADDRESS] , з 01.03.2022 року по 30.09.2022 року. На підставі Ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 01.06.2023 р. матеріали вищевказаної позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва Провадження у справі відкрито ухвалою від 31.07.2023 р. з призначенням розгляду за правилами загального позовного провадження. У вересні 2023 р. від представника відповідача-2 надійшов відзив на позов, в якому Київська міська рада просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що позивач пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини без поважних причин, а у випадку встановленого додаткового строку КМР буде позбавлена права на визначення спадщини відумерлою. Ухвалою від 24.01.2024р. підготовче провадження у справі закрито з призначенням судового розгляджу справи. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з підстав, викладених у ній, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач-1 [PERSON] , будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він не заперечував проти задоволення позову та підтверджував обставини, зазначені в позові. Представник відповідач-2 КМР в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, у відзиві міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Третя особа - ПН КМНО Верповська О.В., будучи у встановленому законом порядку повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала документи відносно того, що спадкоємці за померлою [PERSON] відсутні та просила справу розглядати у її відсутність. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, дійшов таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 523 від 08.10.2021 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.10.1921 р., виданим Подільським відділом РАЦС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Згідно наданих документів, [PERSON] є матір`ю відповідача-1 [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заяви відповідача [PERSON] , що надійшла до суду поштовим відправленням, [PERSON] є троюрідним братом [PERSON] , яка померла [INFO] . В поданій заяві [PERSON] зазначав, що це він повідомив про смерть своєї мами [PERSON] приблизно в листопаді 2022р. Як вбачається з наданих документів, 09.11.2022 р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті своєю троюрідної сестри [PERSON] . Відповідно до наявної в матеріалах справи копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] було відмовлено у відкритті спадкової справи за померлою [PERSON] у зв?язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Відповідно до поданих копій довідок орану місцевого самоврядування, Позивач з сім?єю проживав в [ADDRESS] , з 01.03.2022 року по 30.09.2022 року. Статтею 1270 ЦК України, яка регулює строки для прийняття спадщини, визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). 6-місячний термін для прийняття спадщини після смерті [PERSON] спливав 30.03.2022 р. 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 на всій території України введено воєнний стан. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» встановлено, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці, та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. 19 червня 2023 року набрав чинності підпункт 2 пункту 3 постанови КМУ від 09 травня 2023 року №469 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану», виключено пункт 3 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», яким було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці, та свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Отже, строк прийняття спадщини за померлою [PERSON] пропущено. Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування`особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьоїстатті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленомустаттею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приймає до уваги, що [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини з наступних причин: у зв`язку із введенням на території України воєнного стану та веденням бойових дій; повідомленням сина спадкодавця про смерть вже після закінчення строку прийняття спадщини, виїздом позивача за межі області свого проживання та проживання померлої [PERSON] через загрозу для життя та здоров`я; у зв`язку із суперечливими положеннями закону щодо перебігу строку для прийняття спадщини, які протягом відведеного для прийняття спадщини періоду часу декілька разів кардинально змінювалися таким чином, що були непередбачуваними для спадкоємця та в кінцевому етапі мали своїм наслідком пропущення строку для подачі нею заяви про прийняття спадщини. При цьому, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст. 1 Першого Протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 зазначено, що відповідно до частини третьоїстатті 1272 ЦК Україниза позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та заснованими на законі, обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, самі а тому позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 1268, 1269, 1272 ЦК України,

Outcome: approved