Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Позивач у січні 2024 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. У обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач та його донька зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , також у вказаній квартирі зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON] , яка з літа 2020 року у квартирі не проживає, участі в утриманні квартири, її ремонті та оплаті комунальних послуг не несе, речей відповідача у вказаній квартирі немає. На підставі викладеного, позивач просить суд виселити відповідача з квартири [ADDRESS] та зняти її з реєстрації. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.02.2024 у справі відкрито провадження у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, доказів поважності неявки суду не надала. Відзив на позов до суду не подавала. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , також у вказаній квартирі зареєстрована колишня дружина позивача [PERSON] , яка з літа 2020 року у квартирі не проживає, участі в утриманні квартири, її ремонті та оплаті комунальних послуг не несе, речей відповідача у вказаній квартирі немає. Факт непроживання відповідача у вказаній квартирі також підтверджується актами комісій ОСББ "Унікум-14" обстеження умов проживання осіб за місцем реєстрації від 03.02.2023 та від 24.01.2024. Позивач стверджує, що відповідач не проживає у квартирі, не сплачує комунальних платежів, в утриманні житла участі не бере, особистих речей у квартирі не має. Ніякої домовленості про збереження права на користування квартирою з відповідачем не було. Факт реєстрації відповідача у квартирі позивача порушує право на вільне розпорядження, користування майном. Вирішуючи спір, що виник між сторонами суд дійшов таких висновків. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні права власності щодо свого майна, навіть якщо ці перешкоди не поєднані з фактичним позбавленням володіння. Отже, суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відтак, судом встановлено відсутність відповідача у за місцем проживання більше одного року. Поважних причин її неявки у такому житлі чи інших домовленостей між власником житла і відповідачем на користування цим житлом у разі його відсутності понад один рік судом не встановлено. Указані обставини відповідачем не спростовані. Відтак, вимога про виселення відповідача із спірної квартири є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Одночасно, не підлягає задоволенню позов в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання з наступних підстав. Зняття з реєстрації місця проживання (перебування) здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) (пункт 3 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад" (далі - Порядок). Орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи (пункт 7 частини першої статті 2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" . Відповідно до п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: 1) заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5; 2) рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується); 3) свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. У таких випадках датою зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання особи є дата видачі свідоцтва про смерть або дата здійснення актового запису про смерть особи; 4) повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; 5) заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6. Відтак, згідно п. 50 Порядку рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, а тому вимога про зняття відповідача з реєстрації є передчасною та задоволенню не підлягає. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути 1211,20 грн в рахунок відшкодування судових витрат, оскільки про зверненні до суду із вказаним позовом позивача звільнено від сплати судового збору.

Outcome: partial