Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

04.04.2024 року представник позивача, за довіреністю у справі - Чайка І.В. , звернулася до суду з вказаним позовом, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 28.08.2023-100000659 від 28.08.2023 року у розмірі 22660,01 грн. та судові витрати у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.08.2023 року між сторонами було укладено кредитний договір № 28.08.2023-100000659, згідно з яким сума кредиту становить 11000,00 грн.; строк 70 днів; дата повернення кредиту 05.11.2023 року; процентна ставка в розмірі 1.3% за один день користування Кредитом. Сплата кредиту згідно графіка. Спосіб надання кредиту: електронний переказ на реквізити вказані Позичальником у Заявці на видачу кредиту, яка є невід`ємною частиною Кредитного договору; неустойка 110 грн. за кожен день прострочки. Комісія 15% від суми Кредиту та дорівнює 1650,00 грн. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, що підтверджується чеком про електронний переказ коштів від 28.08.2023 року, в свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 02.04.2024 року, утворилась заборгованість у розмірі 22660,01 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11000 грн., по процентам в розмірі 10010,01 грн. та комісії 1650,00 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Тому, позивач просить у судовому порядку стягнути з з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 28.08.2023-100000659 від 28.08.2023 року у розмірі 22660,01 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 29.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи за відсутності представника товариства та у разі неявки відповідача постановити заочне рішення. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання відповідач повторно не з`явилася, про день та час судового засідання була повідомлена належним чином, жодних клопотань, відзиву чи заперечень до суду не направила. Матеріали справи містять підтвердження про направлення відповідачу рекомендованого повідомлення про вручення поштою повістки в судові засідання, з відміткою «вручено особисто». Також, відповідач була повідомлена про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлена належно про розгляд справи. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 28.08.2023 року укладено Кредитний договір № 28.08.2023-100000659. Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору ( оферта ) від 28.08.2023 року та Заявки № 28.08.2023-100000659 від 28.08.2023 року ( а. с. 26-29,19-25). Відповідно до умов договору: сума кредиту 11000 грн.; строк 70 дні; дата повернення кредиту 05.11.2023 року; процентна ставка в розмірі 1.3% за один день користування Кредитом. Сплата кредиту згідно графіка.Спосіб надання кредиту: електронний переказ на реквізити вказані Позичальником у Заявці на видачу кредиту, яка є невід`ємною частиною Кредитного договору; неустойка 110 грн. за кожен день прострочки. Комісія 15% від суми Кредиту та дорівнює 1650 грн. До позову додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 28.08.2023-100000659 про споживчий кредит, укладений між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] ( а. с. 18 ). Кредитний договір підписано позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора 28.08.2023 о 09:43. За умовами вказаного кредитного договору, підписуючи його, Позичальник підтвердила, що їй надані та вона отримала інформацію та погодилася з усіма його умовами. Згідно квитанції про електронний переказ коштів від 28.08.2023 (а.с.35) ТОВ «Споживчий центр» видав [PERSON] грошові кошти у сумі 11000,00 грн., згідно кредитного договору № 28.08.2023-100000659 від 28.08.2023 року. Так, з довідки про стан заборгованості за кредитним договором № 28.08.2023-100000659 від 28.08.2023 року (а.с. 10) вбачається, що заборгованість [PERSON] станом на 02.04.2024 становить 22660,01 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 11000 грн., по процентам в розмірі 10010,01 грн. та комісії 1650,00 грн. При вирішенні справи суд виходить з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягни згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. З наведених обставин справи вбачається, що укладення кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , у тому числі заявку на укладення кредитного договору від 28.08.2023 року, підтверджено таблицею обчислення загальної вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, підписаних шляхом накладення електронного цифрового підпису [PERSON] . Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання повернути кредит зі сплатою відсотків у визначений договором строк. Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором ТОВ "Споживчий центр" виконало належним чином, надававши відповідачу кредиті кошти в сумі 11000 грн. Однак, відповідач не виконала умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем по тілу кредиту в сумі 11000 грн. А відтак, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в сумі 11000 грн. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ТОВ "Споживчий центр" пред`являючи вимоги про погашення боргу за кредитом, просив у тому числі, крім стягнення суми по тілу кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), просить стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Умовами договору № 28.08.2023- 100000659 від 28.08.2023 передбачено, що ТОВ "Споживчий центр" надає відповідачу кредитні кошти в сумі 11000,00 грн., строк 70 днів; дата повернення кредиту 05.11.2023 року; процентна ставка в розмірі 1.3% за один день користування Кредитом. Сплата кредиту згідно графіка. Сторонами підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за кредитним договором, якою передбачено: суму кредиту в розмірі 11000 грн., строк кредитування до 05.11.2023 р., проценти за користування кредитом 7259,58 грн., загальна вартість кредиту 19909,58 грн. Тому на думку суду, саме такий розмір заборгованості відповідача, з урахуванням строку кредитування у 70 днів, є доведеним. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині тіла кредиту в повному обсязі та часткового задоволення вимоги в частині нарахування відсотків, оскільки доведеним і обгрунтованим є розмір відсотків в розмірі 7259,58 грн., що передбачено умовами самого кредитного договору від 28.08.2023 року. Враховуючи наведене, заборгованість [PERSON] перед ТОВ "Споживчий центр" становить 19 909,58 грн., з яких: 11 000,00 грн. - сума кредиту за договором; 7259,58 грн. - проценти за користування кредитом та комісія 1650 грн.. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, позивач не скористався. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № Ц000005133 від 03.04.2024 року при пред`явленні позову до суду, позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Оскільки позов задоволено на 87,86 % (19909,58 грн. х 100 : 22660,01 грн. ), судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить 2128 грн 32 коп. (2422,40 грн. х 87,86 % : 100). На підставі викладеного і

Outcome: partial