Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

31.01.2024 року представник позивача [PERSON] , адвокат Мазурик З.Я., звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] .. Відповідно до позову представник позивача просила зменшити розмір аліментів, що стягуються відповідно до Судового наказу, виданого Заводського районного суду м.Миколаєва 25.12.2023 року по справі №487/9427/23 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , 2021 року народження, з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), ала не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, просила прийняти рішення, щодо перерахування 50% від суми аліментів, що підлягають стягненню, на особистий рахунок неповнолітнього [PERSON] у відділенні Державного ощадного банку України. В обгрунтування позову зазначила, що позивач на даний час надає фінансову допомогу батькам, які перебувають на тимчасово окупованій території України, внаслідок чого, значно погіршився його майновий стан. Таким чином [PERSON] позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, визначеному судовим наказом. Окремо вказала, що позивачу стало відомо, що сплачені аліменти використовуються відповідачем не за призначеням, а отже вказана обставина є підставою для прийняття рішення, щодо перерахування 50%, від суми аліментів, що підлягають стягненню на особовий рахунок дитини. Ухвалою судді від 19.02.2024 року позовну заяву було залишено без руху. 26.02.2024 року до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків, подана в порядку ст.185 ЦПК України. Ухвалою суду від 13.03.2024 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 16.03. 2024 року до суду від представника відповідача адвоката Бєлової Р.В. надійшов відзив на позовну заяву,в якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. В обгрунтування заперечень зазначила, що підставами для зміни розміру аліментів є зміна матеріального та сімейного стану платника чи отримувача аліментів, однак позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження зміни його майнового стану, як і не надано доказів на підтвердження факту нецільового використання відповідачкою аліментів, що сплачуються. Ухвалою суду від 16.05.2024 року розгляд справи призначено суті. До судового засідання позивач не з`явився, про дату та час повідомлявся належним чином. Представник позивача адвокат Мазурик З.Я. до судового засідання не з`явилася, про дату та час повідомлялася належним чином причин неявки суду не повідомила. Надіслала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її та відповідача відсутність, в задоволенні позову просила відмовити. Суд, дослідивши документи та матеріали, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 СК України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст. 183 СК України передбачено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, у якій також зазначив, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших осіб, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Обов`язок щодо доведення погіршення майнового стану з метою зменшення розміру аліментів покладається на позивача. Ненадання позивачем зазначених доказів є підставою для відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів. Водночас, наявність на утриманні позивача інших осіб, на користь яких за рішеннями судів стягуються аліменти на їх утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 та інших. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.2020 року. Від шлюбу у сторін є малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.03.2021 року). Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.12.2023 року (справа № 487/7209/23) шлюб між сторонами було розірвано. 25.12.2023 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ по справі №487/9427/23, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.12.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача як на підставу для зменшення розміру аліментів, присуджених судом до сплати [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, посилається на те, що змінилося його матеріальне становище у зв`язку із необхідністю надання фінансової допомоги батькам, які перебувають на тимчасово окупованій території України, та після матеріального забезпечення батьків у розмірах необхідних для їх прожиття, у позивача не залишається достатньо коштів для сплати аліментів на дитину у обсязі визначеному судом. За вказаних обставин стягнення аліментів на користь відповідачки у розмірі 1/4 частини всіх доходів ставить позивача та його сім`ю у скрутне матеріальне становище. Згідно з положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження вказних фактів, зокрема, щодо отримання доходу, погіршення його майнового стану чи перебуванні на його утриманні інших членів сім`ї у встановленому законодавством порядку, що унеможливлює сплату аліментів у раніше визначеному розмірі. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову про зменшення розміру аліментів, оскільки належними доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану чи перебуванні на його утриманні інших осіб. Щодо вирішення заявленої позовної вимоги про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділені Державного ощадного банку, суд виходить з наступного. Положеннями ч.1 ст.186 СК України встановлено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. Відповідно до ч.2 ст.186 СК України у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Порядок здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину затверджено наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 №1713, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 січня 2019 року за №102/33073 Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно стаття 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Проте, належних доказів нецільового використання відповідачем сплачуваних аліментів, позивачем не надано, як і не надано доказів його звернення до Органу опіки та піклування, з заявою, щодо проведення перевірки цільового використання [PERSON] аліментів, які перерахову.ться позивачем на утримання сина. Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд ввважає, що позивачем не доведено факт нецільового використання коштів відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділені Державного ощадного банку. Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed