Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

16 лютого 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 січня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №600/02.1-07-286, за умовами якого банк надав кредит у загальному розмірі 82\~000 дол. США. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором від 23 січня 2008 року між Кредитором та Іпотекодавцями, якими є [PERSON] , надалі за текстом Іпотекодавець, Відповідач 1, укладено Іпотечний договір, надалі за текстом Іпотечний договір, відповідно до якого останні передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, загальною площею 0,2400 га, що розташована за адресою, [ADDRESS] , кадастровий номер 4624587800:01:007:0015, об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору іпотеки предмет іпотеки оцінений в 1169850 грн. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року. 12 серпня 2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа- Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції 30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, а саме змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа Банк» на Акціонерне товариство «Сенс- Банк». Позивач виконав умови договору, однак, відповідач зі своєї сторони порушив умови договору та має заборгованість в сумі 459\~739, 65 грн. У зв`язку з чим позивач просить, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку,\~цільове призначення\~ будівництво\~та обслуговування\~житлового будинку,\~господарських споруд,\~загальною площею\~0,2400\~га,\~що розташована\~за адресою,\~ [ADDRESS] ,\~кадастровий номер\~4624587800:01:007:0015,\~об`єкт незавершеного\~будівництва,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~ В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 600/02.1-07-286 від 23 січня 2008 року, яка складає 459\~739, 65 грн на користь АТ «Сенс Банк», шляхом проведення прилюдних торгів та стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 6896, 10 грн. Ухвалою суду від 18 квітня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява (вх. №ЕП-1257) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Від третьої особи [PERSON] надійшла заява (вх.№ЕП 970 від 14 червня 2024 року), відповідно до якої просив відмовити у задоволені позову, оскільки на даний час заборгованість за кредитним договором №600/02.1-07-286 від 23 січня 2008 року повністю погашена, а також відмовити позивачу у стягненні судового збору. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При розгляді справи, судом встановлено, що 23 січня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №600/02.1-07-286. За умовами п. 1.1 Договору, кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 82000 дол. США, зі сплатою 13,0 процентів річних. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором від 23 січня 2008 року між Кредитором та Іпотекодавцями, якими є [PERSON] , надалі за текстом Іпотекодавець, Відповідач 1, 23 січня 2008 року укладено Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Батлюк Ю.П.,надалі за текстом Іпотечний договір, відповідно до якого останні передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, цільове призначення будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, загальною площею 0,2400 га, що розташована за адресою, [ADDRESS] , кадастровий номер 4624587800:01:007:0015, об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до договору іпотеки предмет іпотеки оцінений в 1169850 грн. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року. 12.08.2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30.11.2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Як зазначив представник позивача, відповідачем були порушенні умови договору від 23 січня 2008 року, а тому утворилась заборгованість у розмірі 459\~739, 65 грн, що складається із суми заборгованості за кредитом 425\~133, 71 грн, суми заборгованості за відсотками 34\~605, 94 грн. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двосторонньо зобов`язальним. Також кредитний договір є реальним договором, оскільки відповідно до ст. 1046 ЦК України та ч. 2 ст. 1054 ЦК України Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПКУкраїни), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Як вбачається з довідки АТ «Сенс Банк» від 07 червня 2024 року вих. №26821-33.4 що заборгованість по кредитному договору №600/02.1-07-286 від 23 січня 2008 року погашено в повному обсязі. Кредитний договір закрито 04 червня 2024 року. Таким чином, позичальником здійснено повне погашення заборгованості до початку розгляду справи по суті, а тому станом на час розгляду справи по суті відсутній предмет спору. Отже, сплативши на рахунок АТ «СенсБанк» суму заборгованості за кредитним договором, позичальник фактично виконав зобов`язання перед позивачем зі сплати заборгованості за кредитним договором. Згідно п.6.3 Іпотечного договору, цей договір набирає чинності з моменту його натаріального посвідчення і діє до припинення Основного зобов`язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку». З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що позивач не скористався жодною із передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки основний борг основним позичальником [PERSON] сплачено у повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed