Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 26.03.2021 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого останній позичив у нього кошти у сумі 5 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 02.09.2021 року. На підтвердження факту укладення договору позики від 26.03.2021 та передання коштів у зазанченому розмірі відповідачем було власноручно написано письмову розписку. Незважаючи на неодноразові нагадування, відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язання, ігнорує його прохання повернути кошти. На даний час борг залишається непорнутими в повному обсязі. Тому просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 5000 доларів США. 17.05.2024 року відповідач подав письмові пояснення, в яких зазначив, що він неодноразово брав у [PERSON] грошові кошти в борг, які частково повертав. 26 березня 2021 року [PERSON] приїхав до нього додому ввечері з вимогою повернути борг, або написати розписку про отримання боргу. На той час неповерненими із загальної суми позичених коштів залишалось близько 3 тисяч доларів США. Оскільки можливості повернути одразу всю суму боргу він не мав, то погодився написати розписку. Спочатку [PERSON] вимагав написати розписку на 5000 доларів США з терміном повернення до 02 вересня 2021 року, однак, коли він написав таку розписку, [PERSON] сказав, що він не врахував відсотки за користування грошовими коштами, а також, що термін повернення дуже великий, дому сказав переписати розписку, вказавши суму боргу 6500 доларів США, враховуючи відсотки за користування, і з терміном повернення до 02 травня 2021 року. Чи знищив [PERSON] його розписку, написану на суму 5000 доларів США, він не звернув уваги. Дані обставини, підтверджуються рішенням Івано- Франківського міського суду від 25 липня 2023 року у справі № 344/5814/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, а саме на підставі розписки від 26.03.2021 року на суму 6500 доларів США. Під час розгляду вказаної справи [PERSON] в судовому засіданні підтверджував, що станом на 26.03.2021 загальна сума боргу перед ним становила 6500 доларів США, враховуючи відсотки. А також зазначав, що розписки писались на наявну суму боргу, попередні при цьому він знищував (а.с.34-35). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задоволити. Зазначив, що росписка від 26.03.2021 року на суму 5 000 дол. США насправді була написана відповідачем в інший час, точної дати не пригадує. Розписка писалася по зразку. Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечила, просила відмовити в задоволенні позову, з підстав наведених у письмових поясненнях. Заслухавши учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що відповідно до боргової розписки [PERSON] 26.03.2021 року позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 5 000 доларів США, які зобов?язувався повернути до 02 вересня 2021 року (а.с.50). Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання по поверненню суми боргу не виконав. Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Так зазначив Верховний Суд у постановах від 16 червня 2022 року у справі № 344/17277/20 (провадження № 61-12109св21), від 7 грудня 2022 року у справі № 565/12/19 (провадження № 61-4470св22) та від 19 грудня 2022 року у справі № 754/10390/16 (провадження № 61-9032св22), від 20 березня 2023 року у справі № 724/569/20. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оригінал боргової розписки та надавши йому належну оцінку, суд встановив, що надана позивачем розписка підтверджує укладення між сторонами договору позики. Представник відповідача заперечуючи щодо позовних вимог, посилається на рішення Івано-Франківського міського суду від 25.07.2023 року по справі 344/5814/22, яким з відповідача на користь позивача стягнуто суму боргу в розмірі 6500 дол.США за розпискою від 26.03.2021 року. Зазначає, що відповідач жодних коштів від позивача більше не отримував. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.07.2023 року, яке залишено постановою Івано-Франківського апеляційого суду від 12.10.2023 року без змін, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 6 500 дол.США. (а.с.37-48). Даним рішенням встановлено, що 26.03.2021 відповідач видав розписку про те, що ним отримано в борг від позивача в сумі 6500 доларів США до 02.05.2022. Враховуючи викладене, суд вважає, що дані розписки є різні за змістом, оскільки в розписці, яка долучена позивачем до матеріалів справи термін повернення та сума позики різні. Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано. Судом було запропоновано сторонам провести почеркознавчу експертизу для визначення часу написання розписки, яка є предметом даного позову, проте відповідач своїм правом не скористався. Отже, доводи відповідача не спростовують факт укладення між сторонами договору позики і досягнення згоди щодо усіх його умов, оскільки підписання спірного договору позики було здійснено саме відповідачем, що і ним не заперечується. Відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували відсутність його волевиявлення на час укладення оспорюваного договору позики. Отже, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаною розпискою не виконав, грошові кошти у визначений розпискою строк не повернув. Підтвердження сплати позики частково або повністю протягом встановленого договором строку або після його спливу, чи факту виконання грошового зобов`язання перед позивачем у інший спосіб відповідачем не надано, доводів позивача відповідачем у встановленому порядку не спростовано та не надано доказів на спростування всіх обставин, на які посилається позивач. Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відтак, позовні вимоги про стягнення коштів за договором позики від 21.03.2021 у розмірі 5 000 дол. США є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується стягнення суми позики в іноземній валюті - доларах США, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 справа № 464/3790/16-ц зазначає, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає грошова сума у доларах США. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позивачем у позовній заяві доведені обставини, на які він посилається, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з посвідчення Серія [NUMBER] позивач є інвалідом ІІ групи, отже він звільнений від сплати судового збору. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 2 050.31 коп. судового збору.

Outcome: approved