Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в подальшому уточнивши та доповнивши його, до Державного підприємства «Дослідного господарства «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України про визнання незаконним та скасування наказу № 05/05-23 від 05.05.2023 року «Про вирішення кадрових питань», поновлення на попередній посаді, стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона 14 жовтня 2021 року прийнята на посаду завідувача токовим господарством ДП ДГ «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України. 04 травня 2023 року директором ДП ДГ «Червоний землероб» А.Вовк підписано наказ №05/05-23 «Про вирішення кадрових питань», яким її увільнено від виконання службових обов`язків завідуючої токовим господарством №2 та переведено на посаду різноробочої, яка відповідає її освітньому рівню та не пов`язана з безпосереднім обслуговуванням товарних та інших матеріальних цінностей підприємства у зв`язку з невідповідністю освітнього рівня завідуючого токовим господарством №2, що призвело до викривлення даних обліку зберігання готової продукції підприємства та підтверджено актом службового розслідування від 26.04.2023 року по факту нестачі ярого ячменю та у зв`язку з порушенням трудової дисципліни з боку [PERSON] і втрати довіри до посадової особи, яка безпосередньо обслуговує товарні цінності з боку керівництва підприємства. Вказує, що даний наказ вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки її було переведено з однієї посади на іншу нижчу посаду, без її згоди та за відсутності підстав, передбачених статтею 33 КЗпП, тому просить поновити її на посаді завідуючої токовим господарством №2, здійснити виплату різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи та стягнути моральну шкоду в сумі 80000 грн. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала частково лише щодо скасування наказу про її переведення, поновлення на посаді та стягнення моральної шкоди, вказуючи, що переведення відбулося без її згоди на нижчу посаду, тому є незаконним, щодо стягнення різниці в заробітку, то в цій частині позов не підтримала, оскільки така різниця не значна та виплачена їй відповідачем до пред`явлення позову. Щодо моральної шкоди пояснила, що у зв`язку із незаконним переведенням з керівної посади на робітничу вона зазнала психологічного страждання, приниження керівництва та сорому перед колишніми підлеглими, тому оцінює таку шкоду в 80000 грн. Представник позивача адвокат Кушніров О.М. в судовому засіданні позовні вимоги також підтримав частково та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові окрім непідтриманих ним вимог щодо стягнення різниці в заробітку, так як остання виплачена позивачу. Представник відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України Ноженко І.О. в судовому засіданні позов не визнала та заперечила проти задоволення позову в повному обсязі. Від відповідача до суду також надійшов відзив, який обґрунтований тим, що на підставі вимог Наказу Міністерства фінансів України від 02.09.2014 року №879, починаючи з 16.03.2023 року було розпочато інвентаризацію активів та зобов`язань підприємства. В ході проведення інвентаризації активів на підприємстві було встановлено факт невідповідності залишків ярого ячменю в кількості 12500 кг, який зберігався на токовому господарстві відділку №2 даним бухгалтерського обліку підприємства. Матеріально відповідальною особою у токовому господарстві на той час була [PERSON] . На цій підставі було призначено комісію для проведення службового розслідування. В ході роботи комісії було складено акт інвентаризації та зафіксовано факт нестачі на токовому господарстві №2. У зв`язку з втратою довіри до особи яка обслуговує матеріальні цінності підприємства, та порушення трудової дисципліни у вигляді порушення правил трудового розпорядку, а саме відсутність на робочому місці [PERSON] , останній було оголошено догану та увільнено її від виконання обов`язків завідуючої токовим господарством №2, про що винесено наказ №05/05-23 від 05.05.2023 року. Вважають даний наказ обґрунтованим та таким, що винесений відповідно до чинного законодавства, на цій підставі просять відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с.79-81, том 1). Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази у їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи. Наказом Державного підприємства «Дослідного господарства «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України від 13.10.2021 року №51-к «Про прийняття на роботу [PERSON] », [PERSON] прийнято на насаду завідувача токовим господарством відділу №2 з випробувальним терміном два місяці з 14.10.2021 року (а.с.82, том 1). Наказом Державного підприємства «Дослідного господарства «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України №04/04-23 від 04.04.2023 року «Про проведення службового розслідування», створено комісію зі службового розслідування у зв`язку з виявленням факту нестачі ярого ячменю на токовому господарстві у відділенні №2 підприємства, матеріально відповідальні особа завідувач токового господарства [PERSON] (а.с.115, том 1). Актом від 26.04.2023 року, затвердженим директором ДП ДГ «Червоний землероб», комісією зроблено висновок по результатам службового розслідування та виявлено відсутність на токовому господарстві відділення №2 ярого ячменю згідно бухгалтерського обліку в кількості 12500 кг (а.с.22, том 1). На підставі Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 20.03.2003 року, [PERSON] є матеріально відповідальною особою як завідувач токовим господарством ДП ДГ «Червоний землероб» (а.с.23, том 1). Наказом Державного підприємства «Дослідного господарства «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України №04/05-23 від 04.05.2023 року «Про оголошення догани [PERSON] », позивачці оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме відсутності на робочому місці в робочий час з 13.00 до 17.00 год. без поважних причин (а.с.33, том 1). А Наказом Державного підприємства «Дослідного господарства «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України №05/05-23 від 05.05.2023 року «Про вирішення кадрових питань», [PERSON] з увільнено з 05.05.2023 року від виконання службових обов`язків завідуючої токовим господарством №2 та переведено її на посаду різноробочої. У наказі також зазначено, що така робота відповідає її освітньому рівню та не пов`язана з безпосереднім обслуговуванням товарних та інших матеріальних цінностей підприємства, при цьому, підставою увільнення позивача зазначено невідповідність освітнього рівня завідуючого токовим господарством, що призвело до викривлення даних обліку зберігання готової продукції підприємства та підтверджено актом службового розслідування від 26.04.2023 року по факту нестачі ярого ячменю та у зв`язку з порушенням трудової дисципліни з боку [PERSON] і втрати довіри до посадової особи, яка безпосередньо обслуговує товарні цінності з боку керівництва підприємства (а.с.9, 34, том 1). В судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка суду показала, що вона працює бухгалтером на підприємстві ДП ДГ «Червоний землероб». Вказує, що на підприємстві змінився керівник, і почалася обов`язкова процедура інвентаризації активів. Дана подія відбувалася в березні місяці 2023 року, внаслідок чого їй стало відомо про нестачу на підприємстві залишків ярого ячменю в кількості 12500 кг., після того, як [PERSON] здала звіт. Перший звіт [PERSON] здала 16.03.2023 року але спочатку акту про нестачу залишків не було. Після цього, [PERSON] в кінці місяця принесла акт в якому вказала, що є втрати та вона його не провела по звіту. Про цей факт вона повідомила директора, а той створив комісію, і актом службового розслідування було виявлено факт нестачі ярого ячменя на токовому господарстві №2. Аналогічні покази надала в судовому засіданні свідок [PERSON] , доповнюючи, що 26.04.2023 року вона, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] приїхали на токове господарство №2, де була і присутня [PERSON] та виявили нестачу залишів ярого ячменю. [PERSON] після призначення інвентаризації принесла директору підприємства акт на природні збитки на 12500 кг. ярого ячменю, але цей документ не було враховано, оскільки керівництво мало сумніви щодо його достовірності та правдивості даних. На підставі чого було продовжено інвентаризацію на підприємстві. В судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка суду показала, що працює завідуючим током №1 на підприємстві ДП ДГ «Червоний землероб». Вказує, що їй відомий факт, що на току в [PERSON] виявлено нестачу ячменю 12500 кг., оскільки по бухгалтерському обліку даної нестачі не значилося, а по проведенні службового розслідування виявлено нестачу. В судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка суду показала, що їй відомо про факт нестачі ярого ячменю в кількості 12500 кг. 26 квітня 2023 року вона приїхала на токове господарство№2 з комісією та оглянули складські приміщення. Вказує, що вона була присутня при службовому розслідуванні, як член комісії. [PERSON] з приводу нестачі надавала пояснення, були акти на "мертві залишки", але [PERSON] намагалася подати їх керівництву з запізненням вже після початку перевірки. Згідно із частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Однією з найважливіших гарантій реалізації конституційного права на працю є заборона власникові або уповноваженому ним органу вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (ст. 31 КЗпП України). Згідно ст.4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ч.ч.1,8 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Частиною 1 ст.21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до частини першої статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених законодавством. У статті 33 КЗпП України передбачено, що тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Власник або уповноважений ним орган має право перевести працівника строком до одного місяця на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, якщо вона не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій, а також інших обставин, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, з оплатою праці за виконану роботу, але не нижчою, ніж середній заробіток за попередньою роботою. Пункт 31 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 містить роз`яснення, що переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведення на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній договором. Таким чином, переведення на іншу роботу передбачає зміну істотних умов трудового договору, тому вимагає згоди працівника. Щодо згоди працівника на переведення, то діюче законодавство не містить порядку та форми його отримання. Таку згоду можна отримати шляхом подачі працівником відповідної заяви або зазначення працівником про надання згоди у відповідному наказі про переведення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.08.2021 року у справі №607/14453/20 (провадження №61-10296 св 21). Відповідно до ч. 2 ст. 78, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду України від 24.04.2019 року в справі №501/82/18 міститься висновок про те, що відсутність письмової згоди позивача на переведення унеможливлює укладання відповідного трудового договору, який відповідно до статті 24 КЗпП України укладається у вигляді наказу і за згодою сторін встановлює та закріплює межі умов цього договору. З наданих сторонами доказів суд не встановив наявність будь-якої згоди позивача на переведення її на посаду різноробочої, окрім того сама позивачка у своїх поясненнях заперечила надання відповідачу такої згоди. Щодо доводів сторони відповідача, про обґрунтованість переведення позивача на іншу посаду, у зв`язку з невідповідністю освітнього рівня, що призвело до викривлення даних обліку зберігання готової продукції підприємства, порушення трудової дисципліни, втрати довіри до посадової особи, то суд їх відхиляє, так як відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення, а не переведення на нижчеоплачувану посаду. При виборі заходу дисциплінарного стягнення також слід враховувати, що відповідно до частини третьої статті 43 Конституції України використання примусової праці заборонено. У зв`язку з цим не можуть застосовуватись як такі, що суперечать Конституції України, правила відомчих положень чи статутів про дисципліну, які передбачають можливість тимчасового переведення працівника без його згоди на іншу роботу в порядку дисциплінарного стягнення. Таким чином, переведення як вид дисциплінарного стягнення, суперечить вимог ст.147 КЗпП України. Також сторона відповідача в судовому засіданні вказала, що в період військового стану, згода працівника на переведення не потребується, тому такої згоди ніхто не брав. Суд також відхиляє дані доводи сторони відповідача, та наголошує, що 24.02.2022 року в України на підставі указу Президента України №64/2022, введено військовий стан, який триває і наразі. 24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136 від 15.03.2022 року. Згідно статті 1 Закону №2136 від 15.03.2022 року цей Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану. На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. Отже норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю України та інше законодавство про працю, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану для працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Норми законодавства про працю, які суперечать положенням цього Закону, на період дії воєнного стану не застосовуються. Водночас інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону, також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Статтею 3 Закону №2136 від 15.03.2022 року передбачено, що у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою. У період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов. З аналізу даної норми слідує, що для здійснення такого переведення з ініціативи роботодавця мають бути дотримані наступні умови: 1) переведення здійснюється виключно для виконання робіт, спрямованих на відвернення або ліквідацію наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей; 2) переведення не здійснюється в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії (для переведення в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії необхідна згода працівника); 3) оплата праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою. Водночас у даному випадку не встановлено жодних обставин, які б свідчили, що переведення [PERSON] на іншу посаду здійснено для виконання робіт, спрямованих на відвернення або ліквідацію наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, позаяк жодних бойових дій на території Кіровоградської області не проводиться, наслідків бойових дій та обставин, що становлять чи можуть становити загрозу життю людей немає. А отже не встановлено підстав, передбачених ст.3 Закону №2136 від 15.03.2022 року, які б допускали можливість переведення [PERSON] на іншу посаду без її згоди. При укладенні трудового договору його сторонами визначається трудова функція й місце роботи, які належать до основних умов трудового договору і не можуть змінюватися в односторонньому порядку, а зміна трудової функції (спеціальності, кваліфікації, посади) або місця роботи без згоди працівника не допускається. Оцінюючи досліджені наявні у справі докази, суд дійшов до висновку, що переведення позивача із займаної нею посади завідуючої токовим господарством відділення №2 на посаду різноробочої за таких підстав, які наведені у наказі №05/05-23 від 05.05.2023 року «Про вирішення кадрових питань», та за відсутності її згоди на переведення є незаконним. На цій підставі, порушені трудові права позивача підлягають захисту, тому суд визнає незаконним та скасовує наказ ДП «ДГ «Червоний землероб» КДСДС НААН України» №05/05-23 від 05.05.2023 року «Про вирішення кадрових питань» та поновлює позивача на посаді завідуючої токовим господарством відділення №2 Державного підприємства «Дослідного господарства «Червоний землероб» Кіровоградської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України» задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Відповідно до п.4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача ДП ДГ «Червоний землероб» КДСДС НААН України різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але в судовому засіданні 13.08.2024 року позивач не підтримав в цій частині свої вимоги, з підстав того, що різниця між заробітними платами є незначною та вона повністю виплачена позивачу. Враховуючи вищевикладене, позовна вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи задоволенню не підлягає в зв`язку з не підтриманням цієї вимоги стороною позивача унаслідок задоволення таких вимог відповідачем до пред`явлення позову. Позивачем також, заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої їй відповідачем незаконним переведенням, яку позивач оцінює у 80 000 грн, та яку суд частково задовольняє виходячи з наступного. Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків,а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Отже підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). В обґрунтування заявленої вимоги позивачка вказувала, що наслідком неправомірних дій щодо неї з боку відповідача та незаконним її переведенням є заподіяння шкоди її репутації, авторитету в очах колишніх підлеглих, крім цього саме по собі прийняття оскаржувального рішення спричинило прояви розчарувань у подальшій роботі за професією, втрату нормальних життєвих зв`язків і вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку засобів для нормального існування, забезпечення достатнього життєвого рівня і найголовнішим аспектом якого є те, що на її утриманні є четверо дітей. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди дійсно є обґрунтованою, так як судом встановлено факт порушення трудових прав позивача, наслідком чого є певні душевні хвилювання, в тому числі, які пов`язані із необхідністю вдатись до судового захисту своїх порушених прав та необхідністю доведення перед судом правомірності своїх вимог, а тому є підстави для відшкодування [PERSON] завданої незаконними діями відповідача моральної шкоди. Однак, з огляду на те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить не лише із самого факту порушення прав позивача та можливих душевних страждань, які вона зазнала внаслідок цього - розмір відшкодування відповідачем завданої позивачу моральної шкоди, з урахуванням вимог розумності та справедливості, слід зменшити до 8000 грн., відмовивши в задоволенні іншої частини вимог щодо моральної шкоди у зв`язку з необґрунтованністю заявленої позивачем суми такого відшкодування. З огляду на наведене, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Позивачка від сплати судового збору звільнена на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в загальній сумі 2254,56 грн.

Outcome: partial