Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

19 червня 2024 року представник позивача - адвокат Заборський Олександр Валентинович, який представляє інтереси [PERSON] , через підсистему «Електронний суд», звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, в обґрунтування якого вказав, що [PERSON] працював у Акціонерному Товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» тривалий час у шкідливих умовах праці, а саме з 24.12.2002 року по 01.03.2013 рік підземним прохідником. На підставі медичного висновку лікарсько - експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково - дослідний інститут промислової медицини» № 91 від 18.01.2024 року Позивачу встановлено професійне захворювання: Радикулопатія поперекова-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остероатрозу у поєднанні з періатрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетивно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечелопатковим періатрозом (ПФ другого ступеня), остеортрозом у поєднанні з періатрозом ліктьових суглобів (ПФ Другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів ( ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В, ЛН першого-другого ступеня, внаслідок яких втрата професійної працездатності Позивача складає 65% (шістдесят п`ять відсотків). Внаслідок отримання професійного захворювання Позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується, відчуває постійний біль та обмеження рухів у шийному і в поперековому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу, біль і обмеження руху в ліктьових плечових і колінних суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, періодичний сухий кашель, біль за грудиною, головний біль, запаморочення, зниження слуху, шум у вухах. Життя Позивача змінилося назавжди, повна реабілітація неможлива і перспектива в майбутньому переносити ще сильніший біль та незручності, постійно лікуватись, спричиняє йому моральні страждання. У зв`язку із чим Позивачу заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 520 000 (п`ятсот двадцять тисяч) грн. Ухвалою суду від 20 червня 2024 року судом відкрито провадження у справі та призначене розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 03.07.2024р. від представника Відповідача, Власкіної Тетяни Яківни , за допомогою системи «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач не погоджується з позовною заявою та просить Врахувати аргументи, викладені у даному відзиві при вирішенні спору та Вирішити питання про розподіл судових витрат згідно із законодавством, в обґрунтування чого зазначає наступне: «АТ "Кривбасзалізрудком" був не єдиним роботодавцем позивача, у якого він працював у шкідливих умовах праці. Так, [PERSON] 10 років пропрацював прохідником шахти "Ювілейна" ПрАТ "Суха Балка". При цьому за даними Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) умови праці в ПрАТ "Суха Балка" характеризуються більшим рівнем шкідливості, ніж в АТ "Кривбасзалізрудком" за показниками мікроклімату та рівнем вібрації. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід враховувати право позивача на стягнення відшкодування моральної шкоди з ПрАТ "Суха Балка". Переконані, що особи, які зазнали моральних страждань від впливу виробничих факторів на різних підприємствах, не повинні мати перевагу за розміром відшкодування над тими, хто протягом своєї трудової діяльності працював на одному підприємств. На момент працевлаштування після звершення роботи у відповідача за результатами попереднього медогляду позивач був визнаний придатним до роботи у шкідливих умовах праці. З ПрАТ "Суха Балка " позивач звільнився 28.04.2022 за власним бажанням по виходу на пенсію за віком (не за станом здоров`я!). Обов`язок створити безпечні умови праці не є абсолютним. В певних умовах виключити наявність шкідливих виробничих факторів не є можливим, тому від роботодавця вимагається здійснювати превентивні заходи, які запобігають негативному впливу цих факторів. З огляду на зазначене варто зауважити, що позивач в позові не зазначає, яким чином роботодавець повинен був знизити шкідливий вплив виробничих факторів. … розмір заявленої до компенсації моральної шкоди в розмірі 520 000 грн. є завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості, не враховує розміру присудженої компенсації у подібних спорах і має за мету безпідставне збагачення позивача.» У відповідності до вимог ч.2ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.10.2001 р. по 26.11.2002р. працював у ПАТ «Суха Балка» підземним гірником, з 24.12.2002р. по 01.03.2013р. працював у Акціонерному Товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» підземним гірником, з 06.03.2013р. по 28.04.2022р. працював у ПрАТ «Суха Балка» підземним гірником, що підтверджується копією трудової книжки. На підставі медичного висновку лікарсько - експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково - дослідний інститут промислової медицини» № 91 від 18.01.2024 року, Позивачу встановлено професійне захворювання: Радикулопатія поперекова-крижова L4, L5, S1 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово тонічним синдромами, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді остероатрозу у поєднанні з періатрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня); вібраційна хвороба другої стадії від дії локальної вібрації з синдромом вегетивно-сенсорної полінейропатії верхніх кінцівок, двобічним плечелопатковим періатрозом (ПФ другого ступеня), остеортрозом у поєднанні з періатрозом ліктьових суглобів (ПФ Другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів ( ПФ другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей та трофічними розладами на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В, ЛН першого-другого ступеня, внаслідок яких втрата професійної працездатності Позивача складає 65% (шістдесят п`ять відсотків). Відповідно до п. 12 висновку комісії про умови праці працівника та інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20.08.2022 року згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затвердженими наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248 умови праці [PERSON] 3 класу 3 ступеня «Шкідливі». Відповідно до Акту Форма П-4 розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 22 лютого 2024 року, виходячи з п.17 Акту хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничого обладнання підпадав під вплив параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, що перевищували нормативні значення. Відповідно до п.18 Акту причиною виникнення професійного захворювання Позивача слугувало наступне: - Важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну перевищувала на 5 кг і складає 35 кг при нормі до 30 кг; періодичне перебування у незручній робочій позі стоячи 40% тривалості зміни при допустимій до 25%, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248. - Вібрація локальна: еквівалентний корегований рівень віброшвидкості на 2,5 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та складав 78,0-81,0 дБ при ГДР-76 дБ. - Аерозоль переважно фіброгенної дії: концентрація діоксиду кремнію кристалічного при вмісті в пилу від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищує гранично - допустиму в 2,46 рази згідно вимог Наказу МОЗ України від 14.07.2020 №1596 "Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони" і складала 4,92 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. Таким чином, комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що в наслідок тривалої праці в шкідливих умовах на АТ «Кривбасзалізрудком» Позивач втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійні захворювання. За довідкою МСЕК від 13.06.2024 року серії 12 ААГ №573595, Позивачу первинно встановлена 3 (третя) група інвалідності (причина інвалідності - профзахворювання), та втрата професійної працездатності в розмірі 65% (шістдесят п`ять). Згідно рекомендацій МСЕК Позивач потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, наглядом у сімейного лікаря. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Згідно частин 1, 3 ст. 3 Закону України Про охорону праці , роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно ст.173 КЗпПУ країни шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.2371 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності Позивача настала внаслідок роботи у шкідливих умовах, під час виконання Позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок Відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Так, судом встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи на підприємстві відповідача, а тому АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, що спричинена професійним захворюванням. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями Позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 65 % та ІІІ групу, внаслідок чого він не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується, відчуває постійний біль та обмеження рухів в шийному і попереково-крижовому відділі хребта. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань(фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Cуд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 65 % та ІІІ групу інвалідності, які визначені безстроково, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я потерпілого. Суд також приймає до уваги тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, і вважає необхідним, доцільним та достатнім визначити розмір компенсації в сумі 235000 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Щодо вимог Позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 520 000 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Крім того, відповідно до пп. А п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача, згідно п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що, у разі часткового задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2350 гривень. Ст. 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.11.2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009) За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1.складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2.часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3.обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4.ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: договір про надання правничої допомоги та на представлення інтересів від 17.04.2024, укладеним між Позивачем та адвокатом Забоським Олександром Валентиновичем, розрахунок витрат на правничу допомогу за договором про надання правничої допомоги та на представлення інтересів від 17.04.2024 на загальну суму 9000 гривень, акт прийму передачі наданих послуг від 17.04.2024 на загальну суму 9000 гривень, прибутковий касовий ордер про оплату 9000 гривень адвокату Заборському О.В. на підставі договору від 17.04.2024, квитанцію до прибуткового ордеру. У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі №520/9115/19 викладено правову позицію, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial