Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

Позивач в жовтні 2023 року звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позову вказує, що 07 жовтня 2005 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис №1850. 02 липня 2020 року рішенням Оболонського районного суду м.Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. У шлюбі, а саме у 2013році сторонами було придбано та оформлено на відповідача автомобіль марки «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] . Позивач зазначає що відповідно до ст. 60 СК України цей автомобіль є спільною сумісною власністю. 13.09.2021 року Оболонським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] . Постановою головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за вище вказаним судовим наказом. У зв`язку з воєнними діями у позивача виникли фінансові проблеми, внаслідок чого у позивача з`явився борг зі сплати аліментів на утримання дитини. 23.07.2023 року позивач звертався до відповідача з пропозицією продати автомобіль, щоб позивач зі своєї частки міг погасити аліменти, на що отримав відповідь, що відповідачеві автомобіль потрібний. Тоді позивач запропонував відповідачу врахувати половину вартості автомобіля як оплату аліментів, при цьому вважати автомобіль повністю власністю відповідача, проте відповіді позивач не отримав. У зв`язку з вищевикладеним просить суд присудить автомобіль марки «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , зарахувати 50% вартості автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , як оплату аліментів по виконавчому провадженню № [NUMBER], відкритого постановою головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві та стягнути судовий збір. Ухвалою від 06.11.2023 року цивільна справа №756/13570/23 залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 10.11.2023 р. позивачем на виконання вимог ухвали суду від 06.11.2023 р., усунуто недоліки. Ухвалою від 23.11.2023 року по справі відкрито спрощене провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, з обставин викладених в позові та просив суд задовольнити. Відповідач в судовому засідання заперечувала щодо задоволення позовної заяви в повному обсязі, та зазначила, що не заперечує того факту, що автомобіль є спільною сумісною власністю з позивачем, проте наголосила, що вартість частини автомобіля не може бути зарахований в якості погашення боргу по сплаті аліментів, оскільки це суперечить інтересам дитини. Також посилалася на те, що позивач за рахунок продажу квартири також може погасити заборгованість зі сплати аліментів, вважає, що [PERSON] перешкоджає у реалізації квартири , яка є їх спільною сумісною власністю, реалізувавши квартиру позивач зможе погасити борг за аліментами, а відповідач сплатить йому частину вартості автомобіля. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. 02 липня 2020 року рішенням Оболонського районного суду м.Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. У шлюбі, а саме у 2013році сторонами було придбано та оформлено на відповідача автомобіль марки «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] . Сторони не заперечували, що вказаний автомобіль є їх спільною сумісною власністю. 13.09.2021 року Оболонським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] . Постановою головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за вище вказаним судовим наказом. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідач надала суду звіт про вартість спірного автомобіля в розмірі 239 944 грн., а позивач надав суду звіт з ринковою вартістю спірного автомобіля - 317 200 грн. Як убачається зі змісту позову позивач просить суд присудить автомобіль марки «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , зарахувати 50% вартості автомобіля «Hyundai Accent», д.н.з. [NUMBER] , як оплату аліментів по виконавчому провадженню № [NUMBER], відкритого постановою головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у м. Києві, проте суд вважає, що у спосіб визначений позивачем не може бути проведений поділ майна подружжя, оскільки він в тому числі приведе до порушення прав дитини, а тому суд відмовляє в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed