Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області та [PERSON] , в якому просить визнати за ним право власності на майно за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] . В обгрунтування позову позивач зазначив, що з весни 2012 року по даний час, він проживає в зазначеному житловому будинку за вказаною адресою, без належним чином оформленого та зареєстрованого права власності, оскільки користуючись вказаним житлом він не знав і не міг знати, що він володіє чужим майном та не знав власника будинку. Раніше станом на 01.01.2013 року право власності на вище вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 26.04.1998 року, виданого виконавчим комітетом Логвинської сільської ради (реєстрова книга №1, реєстровий №259) будинок належав [PERSON] , який помер. Позивач здійснює утримання будинку, провів реконструкцію будинку, розчистив територію оволодіння від заліснення та чагарників, встановив паркан, проводить поточні ремонти, для поліпшення технічного та косметичного стану, оплачував та оплачує комунальні платежі, що стверджується квитанціями про оплату за електроенергію в період за 2016-2023 роки. Жодних претензій до позивача за час користування будинком, тобто протягом понад 10 років, ніхто не висував. Громада села, сусіди знають, що протягом цього часу він проживає - та користується будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що протягом 10 років володіє та фактично користується будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Володіння та користування позивачем житлом є відкритим та безперервним, за відсутності у нього будь-якої правової підстави, а тому позивач звертається до суду з вимогою визнати за ним право власності за набувальною давністю на даний будинок. В судове засідання позивач не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник Володарської селищної ради Київської області надав заяву про слухання справи без представника Володарської селищної ради, за наявними матеріалами справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином на сайті Володарського районного суду Київської області. Судом встановлено, що [PERSON] проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , без належним чином оформленого та зареєстрованого права власності. Згідно наданої відповіді КП КОР «Південне БТІ» від 03.08.2020 року вих. № 2094 на адвакатський запит, встановлено, що право власності на вище вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 26.04.1998 року, виданого виконавчим комітетом Логвинської сільської ради (реєстрова книга №1, реєстровий №259) будинок належав [PERSON] (а.с. 11-12). Фактично позивач вже з 03.08.2020 року знав кому належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивач в позовній заяві зазначає, що [PERSON] був громадянин російської федерації та помер, також, позивач зазначає, що офіційний власник будинку відсутній та відмовився від власності ще у 2000 році, проте жодних доказів про дані факти позивачем надано не було. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилається на те, що він здійснює утримання будинку, провів реконструкцію будинку, розчистив територію домоволодіння від заліснення та чагарників, встановив паркан, проводить поточні ремонти, для поліпшення технічного та косметичного стану, оплачував та оплачує комунальні платежі, що підтверджується квитанціями про оплату за електроенергію в період за 2016-2023 роки, які містяться додатку до позову, але докази про таку сплату не за кожен місяць (а.с. 17-91). Також, позивач надав Договір №200991691 від 08 червня 2016 року про користування електричною енергією, що підтверджує користування електричною енергією протягом семи років. Про те, що позивач протягом цього часу проживає та користується будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підтверджується письмовими свідченнями сусідів, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 13-15). В судовому засіданні свідки [PERSON] , [INFO] надала показання суду, що з 2012 року [PERSON] володіє будинком по [ADDRESS] і проживає в ньому. Приїхавши в с. Михайлівка [PERSON] розчистив домоволодіння, оскільки сім`я, яка володіла даним майном була у Москві, а хата за роки заросла. [PERSON] проживав в даному будинку в весняно - літній період. [PERSON] , [INFO] , який є сусідом у с. Михайлівка позивача, надав показання, вказавши, що раніше в будинку [PERSON] проживала бабуся, яка померла, потім приїздили внуки одного разу, більше нікого не було. [PERSON] все в подвір`ї вичистив і побудував паркан та проживав в даному будинку в весняно - літній період з 2012 року. Саме тому, позивач вважає, що має право на набуття права власності на цей будинок на підставі ст. 344 ЦК України за набувальною давністю. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необгрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України). При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником вказаного майна. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. При цьому необхідно враховувати, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і вони отримали це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто, об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто, є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто, бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18). У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Встановлено, що дозволу на заселення до будинку позивачу ніхто не давав. Як проживаючий в даному будинку повинен належним чином оформити майно. Зазначене свідчить про те, що позивач з 03.08.2020 року знав, що [PERSON] є власником спірного домоволодіння, а отже знав, що заволодів чужою річчю, тому її володіння не призводить до набуття права власності, незалежно від тривалості такого володіння. Таким чином, суд вважає, що відкритість і безперервність користування позивачем майном протягом 10 років не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст. 344 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed