Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Ульяновського районного суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов до суду мотивовано зі слідуючих підстав: 25 жовтня 2016 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був посвідченний Благовіщенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГУТ УЮ в Кіровоградській області за актовим записом №28. У шлюбі в подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . З квітня 2024 року сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо, дитина проживає біля матері.. Причиною для розірвання шлюбу є ті обставини, що у подружжя відсутні спільні інтереси на подружнє життя, сімейні відносини зруйновані через відсутність взаєморозуміння, байдужості до життя та проблем кожного, що поступово призвело до того, що подружжя стали зовсім чужими людьми, що стало підставою для розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 19 червня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, про день і час розгляд справи була повідомлена у встановленому законом порядку, в позовній заяві просила розглядати справу у її відсутності, примиритись з відповідачем не має наміру, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом, причину своєї неявки суду не повідомив, заяв до суду не надсилав. Відзив на позовну заяву не подавав. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява в частині розірвання шлюбу обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 25 жовтня 2016 року, який був посвідчений Благовіщенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГУТ УЮ в Кіровоградській області за актовим записом №28 ( а.с.7).. У шлюбі в подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . ( а.с.8). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являються несумісність характерів та різні погляди на життя. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, то шлюб підлягає розірванню. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. На підставі наведеного, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, відповідно до ст. 112 СК України є підстави для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн., понесені позивачем та документально підтверджені (а. с. 1), стягнути з відповідача на її користь. Позивачем заявлено вимогу про стягнення понесених нею судових витрат на надання правової допомоги в сумі 5000 гривень. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем на підтвердження понесених судових витрат подано договір про надання правової допомоги №294/40 від 10 червня 2024 року, акт прийнмання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №294/40 від 10.06.2024, квитанцію до прибуткового касового ордеру про сплату 5000 гривень Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд вважає що вимоги позивача в частині стягнення витрат за надання адвокатських послуг підлягають частковому задоволенню в розмірі 4000 грн

Outcome: approved