Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

28.11.2023 року представник ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В провадження судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Грещука Р.П. матеріали вказаної цивільної справи надійшли 31.01.2024 року. Свої вимоги представник позивача мотивує тим, що 23.07.2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2169313. У відповідності до п.п. 1.1. кредитного договору, укладання кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до п.п.9.8. кредитного договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання, в особистий кабінет клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. Відповідно до п.п.2.1. кредитного договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, і яка зазначена в даному п.п. кредитного договору. Згідно з п.п. 2.4. кредитного договору кредит вважається наданим в день перерахування ТзОВ «Лінеура Україна» суми кредиту (загального розміру) на користь клієнта. Порядок обчислення (нарахування) процентів, пролангація, порядок повернення кредиту та сплата процентів, права та обов`язки сторін обумовлені в підписаному сторонами кредитному договорі. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Лінеура Україна», які розміщені на веб-сайті. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов"язується неухильно дотримуватися цих правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов"язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 27.06.2022 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27062022, у відповідності до умов якого ТзОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 27.06.2022 року до договору факторингу № 27062022 від 27.06.2022 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 45651 грн. 90 коп., з яких: 14985 грн. 50 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30666 грн. 40 коп. - сума заборгованості за відсотками. Таким чином, представник позивача вважає, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 2169313 в розмірі 45651 грн. 90 коп., з яких: 14985 грн. 50 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30666 грн. 40 коп. сума заборгованості за відсотками. У зв`язку з чим представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за вищевказаним кредитним договором в загальному розмірі 45651 грн. 90 коп., а також понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не прибула, натомість у позовній заяві та відповіді на відзив просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги просила задоволити в повному обсязі. 19.12.2023 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Атаманюка В.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив з підстав, наведених у ньому, частково задоволити позовні вимоги в сумі 23 550 грн. 00 коп., з яких 15000 грн. - основна сума боргу та проценти в сумі 8550 грн., а також просив стягнути витрати на правничу допомогу з позивача в сумі 6000 грн. 28.12.2023 року від представника позивача поступила відповідь на відзив, сформована в системі «Електронний суд», яка отримана судом 29.12.2023 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Не заперечує щодо існування в нього заборгованості за кредитним договором в сумі 23 550 грн. 00 коп., з яких 15000 грн. - основна сума боргу та проценти в сумі 8550 грн., а також просив стягнути витрати на правничу допомогу з позивача в сумі 6000 грн. Решта нарахованих йому ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» процентів в сумі 22116 грн. 40 коп. вважає завищеними та просить суд відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.07.2021 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2169313. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до п.п.1.2. кредитного договору на умовах, встановлених договором товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Лінеура Україна», які розміщені на веб-сайті. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов"язується неухильно дотримуватися цих правил. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов"язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. 27.06.2022 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 27062022, у відповідності до умов якого ТзОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТзОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Як зазначено в позовній заяві, відповідно до реєстру боржників від 27.06.2022 року до договору факторингу № 27062022 від 27.06.2022 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 45651 грн. 90 коп., з яких: 14985 грн. 50 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30666 грн. 40 коп. - сума заборгованості за відсотками. Проте, як встановлено судом в судовому засіданні, даний розрахунок не можна вважати об"єктивним, оскільки в позовній заяві не вказано як саме здійснено нарахування відсотків. Суд погоджується з позицією представника відповідача, що нарахування боргу повинно було здійснюватися наступним чином. Кредит відповідачу, згідно договору № 2169313 надавався строком на 30 днів, тобто до 21.08.2021 року. У договорі № 2169313 зазначено те, що за користування кредитом відповідач повинен сплачувати 1,90 % в день. Тобто, проценти розраховуються наступним чином: 15000 (наданий кредит відповідачеві) х 1,90 % (проценти на добу) х 30 (строк договору) = 8550 грн. 00 коп. (всього процентів). Таким чином, на переконання суду, загальна сума боргу за кредитним договором № 2169313 становить 23 535 грн. 50 коп., з яких: 14985 грн. 50 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8550 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками. Зважаючи на це, суд констатує, що нарахований розмір позивачем процентів за кредитним договором № 2169313 в розмірі 30666 грн. 40 коп. є значно завищеним. Наведене підтверджується висновком Постанови Великої Палати ВС від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, з якого вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.1056-1 ЦК України встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонному порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонному порядку є нікчемною. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. Згідно з пуктом 22 частини першої Закону України «Про захист прав споживачів» - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторонни, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правил надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору з відповідачем мікрофінансова кредитна установа дотрималася вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем сааме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли сааме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має пна одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: Проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч.1 ст.1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч.2 ст.625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування. За логікою Верховного Суду, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст.625 ЦК України (3 % річних). Велика Палата Верховного Суду дійшла до вказаного висновку з тих мотивів, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застусування ст.1048 та ст.625 ЦК України. Також, Велика Палата Верховного Суду 25.05.2021 року у справі № 149/1499/18, розглядаючи питання стягнення плати за користування позикою у твердій сумі, зазначила, що для повного і всебічного розгляду цієї справи, формування правової позиції в цьому напрямку необхідно дати відповідь на два запитання. По-перше, чи правомірно в договорі позики визначати плату за користування нею у твердій сумі. По-друге, чи можна нараховувати проценти за користування коштами в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України з настанням терміну повернення позики та після нього. Аналізуючи описану проблематику, Велика Палата Верховного Суду вказала, що сторонни мають право визначати в порядку ст.1048 ЦК України розмір процентів і порядку їх сплати, а не обирати інший спосіб оплати, зокрема плати у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вкотре зазначила, що правовідносини стосовно здійснення права позикодавця на визначену договором плату за користування позикою за час, на який він її надав, та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного терміну є різними за змістом. Адже в першому випадку мова йде про можливість боржника правомірно не сплачувати кредиторові борг протягом певного часу, передбаченого ст.1048 ЦК України, а в другому - про наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, передбачені ст.625 ЦК України. Отож, враховуючи наведене, суд пересвідчився, що не є доведеним факт всебічного ознайомлення відповідача з усіма умовами даних кредитних договорів, зокрема, процентною ставкою, річною реальною процентною ставкою та відсутнє підтвердження того, що відповідач отримував кошти від вищезазначеної кредитної установи згідно даного договору. Таким чином, суд вважає доведеною ту обставину, що нарахований розмір позивачем процентів за кредитним договором № 2169313 в розмірі 30666 грн. 40 коп. є явно завищеним. Враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає до часткового задоволення. З відповідача в користь позивача слід стягнути суму заборгованості за кредитним договором № 2169313 в розмірі 23535 грн. 50 коп., з яких: 14985 грн. 50 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 8550 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі до суду позову про стягнення з відповідача заборгованості на суму 45 651 грн. 90 коп. було сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн. 00 коп. згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 48384 від 07.11.2023 року. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», з відповідача в користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню 1383 грн. 60 коп. судового збору. Що стосується вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн., суд не вбачає для цього підстав, оскільки позов задоволено частково. На підставі ст.ст.207, 526, 549, 551, 626, 633, 634, 638, 640, 641, 644 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», Закон України «Про споживче кредитування»,«Про електронні документи та електронний документообіг» та

Outcome: approved