Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

У липні 2024 року позивач [PERSON] , в інтересах якої діє її представник адвокат Яводчак О.В., звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику ушкодженням його здоров`я. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона з 05.09.1997 року по 21.12.2022 рік працював на різних посадах ДП «КДЗРК», ВАТ «Кривбасзалізрудком», ПАТ «Кривбасзалізрудком», правонаступником яких є відповідач АТ «Кривбасзалізрудком». Працюючи у шкідливих умовах праці позивач отримав наступні професійні захворювання за діагнозами: - Хронічне обструктивне захворювання легень; - хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість. 25.06.2024 року позивачу за результатами огляду МСЕК первинно було встановлено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком чого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. На підставі викладеного, просила суд стягнути з відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 213\~000,00 грн, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Ухвалою суду від 05 липня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та 15 липня 2024 року надав його до суду, в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими. Так, факт завдання моральної шкоди позивачу та вина відповідача є недоведеними. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та наслідки. Відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, вина відповідача відсутня. Окрім того, моральна шкода підлягає стягненню з урахуванням податків і зборів фізичних осіб. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача подав до суду заяву, в якій зазначив, що ознайомлений із відзивом представника відповідача та не має намірів на подання відповіді на відзив, позов підтримує у повному обсязі та просив його задовольнити. Суд, відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ст. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» (до перейменування - ДП «КДЗРК», ВАТ «Кривбасзалізрудком», ПАТ «Кривбасзалізрудком»), а саме: з 05.09.1997 року по 21.12.2022 рік на різних посадах у підземних умовах на підприємствах відповідача. 21.12.2022 року був звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно зі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією Трудової книжки. (а.с. 9-11) Відповідно до копії Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21.03.2024 року (форми П-4) (далі Акт), [PERSON] було встановлено діагноз: - Хронічне обструктивне захворювання легень - Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість. (а.с. 16-18) Стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 24 років 01 місяць (пункт 12 Акта). В пункту 17 Акту вказано, що хронічне професійне захворювання (отруєння) у позивача виникло за таких обставин: працюючи підземним механіком на дільниці 16 шахти «Козацька» («Гвардійська») ВАТ «Кривбасзалізрудком», ПАТ «Кривбасзалізрудком» та АТ «Кривбасзалізрудком» у період з 23.01.2013 по 21.12.2022 [PERSON] в підземних умовах шахти організовував технічну експлуатацію, своєчасний ремон обладнання, забезпечував своєчасний монтаж комунікацій ліній, здійснював безпосереднє керівництво контрольно-технічним оглядом та поточним ремонтом обладнання та комунікацій, розташованих на територіальних границях дільниці, забезпечував безаварійну і надійну роботу засобів механізації, сигналізації, автоматизації захисту освітлювальних, силових пристроїв і мереж, своєчасний якісний ремонт і технічне обслуговування обладнання. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень в роботі систем ввентидяції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування,, підпадав під вплив концентрації аерозолів фіброгенної дії та рівнів шуму що перевищують нормативні показники. Крім того, підставою для встановлення професійного захворювання також є профмаршрут: з 05.09.1997 по 31.08.2010 та з 01.11.2011 по 22.01.2013 підземний електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування шахти «Гвардійська»; з01.09.2010 по 31.10.2011 підземний електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ВАТ та ПАТ «КЗРК». У п. 18 Акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали: - концентрація пилу переважно фіброгенної дії; - шум: Еквівалентний рівень шуму перевищував допустимий рівень на 15,4 дБА. Довідкою МСЕК серії 12 ААА №130004 від 25.06.2024 року [PERSON] первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% (35% по ХОЗЛ, 5% по туговухості) з 10.06.2024 року безстроково та третю групу інвалідності. (а.с. 19) Відповідно до наданих копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого, позивач проходив обстеження та знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійними захворюваннями. (а.с. 20-27) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У відповідності зі ст.ст. 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання виражається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою останнім працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Окрім того, наявний причинний зв`язок між виникненням професійних захворювань у [PERSON] та діями відповідача. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, що підтверджується копією Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21.03.2024 року (форми П-4), що міститься в матеріалах справи (а.с. 16-18) та профмаршрутом, вказаним у Медичному висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 07.03.2024 року (а.с. 28-29). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по\~відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Так, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що відповідальність за виникнення професійних захворювань у позивача лежить безпосередньо на ньому самому, а також що позивач не надав суду достатніх доказів, якими б підтверджувався факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з втратою останнім працездатності, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Так, отриманим професійним захворюванням позивачу була заподіяна моральна шкода, так як\~порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки він постійно відчуває стійкий біль та інші негативні наслідки. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що\~факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди. За таких обставин суд вбачає, що АТ «Кривбасзалізрудком» повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу [PERSON] моральну шкоду, спричинену професійним захворюванням. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 40% та третьої групи інвалідності, встановлених безстроково, періоду роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах праці 24 роки 01 місяць, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності їй спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 157 000,00 грн, без врахування податку з доходу фізичних осіб. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Доводи сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди суд відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1 570,00 грн.

Outcome: partial