Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

24 лютого 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Лютенської сільської ради, третя особа: приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н. М. про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [INFO] [PERSON] терміном на два місяці з часу набрання рішенням законної сили, вказуючи, що не була обізнана про наявність заповіту, яким брат заповів все своє майно їй. 01 березня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження. 31 травня 2023 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила її позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без її участі. Представник заявника Лютенської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути без участі представника Лютенської сільської ради, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду, відзиву на позов не надав. Третя особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавсько області Заєць Н. М. у судове засідання не з`явилась, надала пояснення, в яких вказує, що до неї, як приватного нотаріуса, звернулась [PERSON] по питанню відкриття спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] , який проживав у [ADDRESS] . Із наданих [PERSON] документів вбачалось, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, у зв`язку з чим їй було рекомендовано звернутись до суду за визначенням додаткового строку для прийняття спадщини. Також просила розглянути справу без її участі, проти позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 3,140 га, що розташована на території Рашівської сільської ради (а.с. 12). \~ \~ \~ \~ Згідно\~статей 1233,1234\~ЦК України,\~заповітом є\~особисте розпорядження\~фізичної особи\~на випадок\~своєї смерті.\~ Право\~на заповіт\~має фізична\~особа з\~повною цивільною\~дієздатністю.\~ Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. 25 вересня 2018 року у с. Рашівка Гадяцького району [PERSON] на випадок своєї смерті залишив заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Рашівської сільської ради Ярошенко О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 76, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що за законом належатиме йому на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] , [INFO] . Із витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №71162013 від 16.01.2023 вбачається, що за життя [PERSON] склав два заповіти від 25.09.2018 та від 07.08.2019, які значаться чинними. Судом також встановлено, що 07 серпня 2019 року, [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Рашівської сільської ради Гадяцького району Ярошенко О. О. та зареєстрованого в реєстрі за №90, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт на даний час є чинним та не визнаний недійсним. Частинами 2,\~3,\~4\~ст.\~ст.\~1254\~ЦК України\~передбачено,\~що заповідач\~має право\~у будь-який\~час скласти\~новий заповіт.\~Заповіт,\~який було\~складено пізніше,\~скасовує попередній\~заповіт повністю\~або у\~тій частині,\~в якій\~він йому\~суперечить.\~ Кожний\~новий заповіт\~скасовує попередній\~і не\~відновлює заповіту,\~який заповідач\~склав перед\~ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених\~статтями 225\~і\~231\~цього Кодексу. Отже, враховуючи вищевказані норми Цивільного кодексу України, заповіт складений [PERSON] 07.08.2019 року скасував попередній його заповіт від 25 вересня 2018 року на ім`я позивача і спадкоємцем всього його майна за заповітом є [PERSON] . Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.02.2023 приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавсько області Заєць Н. М., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що вона пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини та роз`яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини може бути вирішено судом (а.с.13). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). У частині першій\~статті 1270 ЦК України\~визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша, друга\~статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно вимоги ППВС України від 30.05.2008року №7, Інформаційного листа ВСС України від 16.05.2013року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Тобто належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємцем майна після смерті [PERSON] за його останнім заповітом є [PERSON] . Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця. Лише за відсутності спадкоємців відповідачем може виступати територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938 св 18); від 15 січня 2020 року по справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977 св 19); від 25 березня 2020 року по справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046 св 18), від 20.12.2021 у справі № 502/1603/18 (провадження № 61-10329св21), які суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин на підставі ч. 4\~ст. 263 ЦПК України. Враховуючи вказане, належним відповідачем у даній справі має бути [PERSON] , а у випадку його смерті на час розгляду справи, особи, які прийняти спадщину після нього, оскільки надання права на спадкування позивачці шляхом визначення додаткового строку для прийняття спадщини прямо впливає на права осіб, які спадщину вже прийняли у встановленому порядку за законом та їх спадкоємців, у свою чергу. Однак, позов подано до єдиного відповідача Лютенської сільської ради, з заявою про залучення до справи як відповідача [PERSON] \~ позивач до суду не зверталась, натомість неодноразово зверталась до суду із заявами про розгляд справи без її участі, фактично виявила байдужість до наявного судового процесу, ініційованого її ж позовом. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права у відповідності до вимог ст.51 ЦПК України звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача повинна виходити від позивача. Із зазначених вище норм законодавства та з урахуванням принципу диспозитивності вбачається, що суд позбавлений можливості самостійно залучати належного відповідача з власної ініціативи, так як це є правом виключно позивача. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61 цс 18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Згідно ст. ст.12, 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити саме на тій підставі, що позов заявлений до неналежного відповідача. В зв`язку з цим суд не оцінює поважність пропуску строку [PERSON] на звернення з заявою про прийняття спадщини. Водночас, позивач не позбавлена права на звернення до суду для захисту своїх прав на спадкування за заповітом з позовом до належного відповідача.

Outcome: dismissed