Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , інтереси яких представляє адвокат Гураш М.В., звернулися до суду з позовом до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивачі зазначили, що їх дід з боку батька [PERSON] по [ADDRESS] в 1939 році розпочав будівництво житлового будинку, яке закінчив вже після війни в кінці сорокових років. Крім того, в 1987 році ним в шлюбі з бабою [PERSON] були побудовані за даною адресою господарські будівлі, однак у встановленому законом порядку реєстрації права власності на дане домоволодіння ним не було проведено. У шлюбі дід з бабою мали двох дітей: їх батька [PERSON] та сина [PERSON] [INFO] померла баба по лінії батька [PERSON] - [PERSON] , 1932 року народження. Після смерті останньої власником домоволодіння в цілому став дід позивачів [PERSON] , який на день її смерті проживав у шлюбі з нею за вище вказаною адресою, а тому прийняв належну їй частину у спадковому майні, вступивши в оперативне управління ним. [INFO] в с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області помер дід позивачів по лінії батька [PERSON] - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому домоволодіння. Оскільки померлий [PERSON] за час свого життя належним йому майном не розпорядився і заповітного розпорядження не склав, а тому спадкування його майна відбулося за законом. На день його смерті в належному йому домоволодінні були зареєстровані і проживали батькопозивачів [PERSON] та його брат [PERSON] , які були синами померлого [PERSON] та вступили як спадкоємці першої черги в оперативне управління та володіння спадковим майном померлого, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 18 липня 1963 року. Більше ніхто на спадкове майно померлого [PERSON] не претендував і претензій щодо нього не пред`являв. Таким чином, після смерті [PERSON] його сини [PERSON] та [PERSON] стали власниками спадкового домоволодіння. У встановленому законом порядку своє право власності на спадщину в даному домоволодінні вони не оформили. [INFO] у с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області помер батько позивачів [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому спадкове майно, а саме 1/2 частину домоволодіння. Оскільки померлий [PERSON] за час свого життя належним йому майном не розпорядився і заповітного розпорядження не склав, а тому спадкування його майна відбулося за законом. На день його смерті в належному йому на праві власності 1/2 частині домоволодіння були зареєстровані і проживали позивачі по справі його дочки [PERSON] та [PERSON] . В цьому ж домоволодінні продовжував проживати брат померлого [PERSON] , якому належала друга половина домоволодіння. Мати позивачів [PERSON] також продовжувала на цей час проживати в даному домоволодінні, хоча вже була розлучена з померлим [PERSON] , а тому на його спадщину не могла претендувати. Позивачі є спадкоємцями майна померлого батька [PERSON] за законом першої черги на належне йому домоволодіння, оскільки відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України були зареєстровані і проживали разом з ним на день його смерті, тобто на час відкриття належної йому спадщини. Більше ніхто на спадкове майно померлого [PERSON] не претендує і претензій щодо спадщини не пред`являє. Таким чином, після смерті батька [PERSON] позивачі по справі, як спадкоємці майна померлого стали власниками 1/2 частини спадкового домоволодіння в рівних частинах, тобто кожна стала власником 1/4 частини домоволодіння, однак у встановленому законом порядку своє право власності на спадщину в даному домоволодінні вони не оформили. 04 березня 2024 року позивач [PERSON] звернулася з заявою до нотаріуса про видачу їй та її сестрі [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом на майно померлого батька [PERSON] , а саме на 1/2 частину домоволодіння в рівних частках по 1/4 частині кожній. Однак постановою даного нотаріуса їм було відмовлено у видачі вказаних свідоцтв через відсутність у спадкодавця оформлених відповідно до чинного законодавства правовстановлюючих документів, що підтверджують належність вказаного спадкового майна померлому [PERSON] та рекомендовано звернутися в суд для вирішення даного питання. Разом з тим, нотаріусом заведена спадкова справа на спадкове майно померлого [PERSON] . З метою узаконення права власності на спадкове домоволодіння позивачами виготовлено технічний паспорт, але реєстрація права власності на дане домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась. [INFO] в с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області помер дядько позивачів по лінії батька [PERSON] . В зв`язку з його смертю відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме 1/2 частину домоволодіння в [ADDRESS] . Оскільки померлий [PERSON] за час свого життя належним йому майном не розпорядився і заповітного розпорядження не склав, а тому спадкування його майна відбулося за законом. На день його смерті [INFO] в належному йому на праві власності домоволодінні ніхто з інших осіб не був зареєстрований і не проживав. Померлий [PERSON] був не одруженим, крім раніше померлого [PERSON] рідних братів і сестер у нього не було, у фактичних шлюбних стосунках не проживав. Таким чином, відповідно до вимог ч.1 ст. 1265 ЦК України позивачі є спадкоємцями п`ятої черги за законом майна померлого [PERSON] , так як він приходиться їм рідним дядьком по лінії батька [PERSON] . У встановлений законом шестимісячний строк, позивачі [PERSON] та [PERSON] , звернулися з заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М., та була заведена спадкова справа. 29 грудня 2023 року позивачі звернулися з заявами до нотаріуса про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , а саме на 1/2 частину домоволодіння в рівних частках по 1/4 частині кожній. Однак постановою даного нотаріуса їм відмовлено у видачі вказаних свідоцтв через відсутність у спадкодавців оформлених відповідно до чинного законодавства правовстановлюючих документів, що підтверджують належність вказаного спадкового майна померлому [PERSON] та рекомендовано звернутися в суд для вирішення даного питання. Тому позивачі просять суд визнати за ними\~право власності в порядку спадкування за законом по 1/2 частині кожній на спадкове майно: домоволодіння, що складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, яке знаходиться в [ADDRESS] . Ухвалою Надвірнянського районного суду від 22.04.2024 було відкрито провадження по справі та в порядку досудової підготовки витребувано у приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М належним чином\~завірену копію\~спадкової справи\~ №\~113/2023,\~у Спадковому\~реєстрі №70724658,\~ після\~смерті спадкодавця\~ [PERSON] та\~належним чином\~завірену копію\~спадкової справи\~№70/2024,\~у Спадковому\~реєстрі №\~72090185,\~спадкодавець [PERSON] . Ухвалою суду від 18.06.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві, пояснив, що позивачі є рідними сестрами та хочуть впорядкувати спадщину. На день смерті останнього спадкодавця в спадковому будинку ніхто не проживав. Документів на будинок ніяких немає. Представник відповідача Пасічнянської сільської\~ради Надвірнянського\~району Івано-Франківської\~області Калинюк\~М.М.у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, додав що дід з бабою позивачів побудували будинок, після їх смерті сини фактично прийняли спадщину. На даний час після смерті останнього спадкодавця, який не мав власної сім`ї, позивачі хочуть в порядку спадкування за законом оформити спадщину, але через відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння, вони не можуть прийняти спадщину. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1\~ст. 174 ЦПК України\~викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані\~сторонами документи\~та матеріали,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~фактичні обставини,\~на яких\~ґрунтуються вимоги\~заяви,\~об`єктивно\~оцінивши докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення справи\~по суті,\~приходить\~до наступних\~висновків. \~ \~ \~ \~ Кожна особа має право у порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України) Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 76\~ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст. 77 ЦПК України). Згідно до ст. ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] в с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Позивач [PERSON] народилася [INFO] в с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області, що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.12). [PERSON] 20 лютого 2012 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після укладення даного шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). 04 березня 2016 року позивач [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] , та після розірвання шлюбу вона залишила собі шлюбне прізвище [PERSON] (а.с.11). В свідоцтвах про народження позивачів батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , їхнє подружнє життя не склалося і 21 серпня 2004 року шлюб між ними розірвано (а.с.14-15). Батько позивачів [PERSON] народився [INFO] в с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.13). В свідоцтві про народження [PERSON] його батьками зазначені [PERSON] , 1921 року народження та [PERSON] , 1932 року народження. Останні приходяться позивачам дідом і бабою по лінії їх батька. Вони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 26 лютого 1969 року, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] (.а.с.16). Дід позивачів [PERSON] , 1921 року народження в 1939 році по [ADDRESS] розпочав будівництво житлового будинку, яке закінчив вже після війни в кінці сорокових років. Крім того, в 1987 році ним в шлюбі з [PERSON] були побудовані за даною адресою господарські будівлі, а саме сарай, гараж і вбиральня. Вказані обставини підтверджуються записами в погосподарських книгах, які велися у виконавчому комітеті Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.22-67). Однак у встановленому законом порядку реєстрації права власності на дане домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» з невідомих причин ним не було проведено (а.с.68). Баба позивачів [PERSON] , 1932 року народження, померла [INFO] в с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.17). Після смерті останньої власником домоволодіння в цілому, що знаходиться в [ADDRESS] , став її чоловік- дід позивачів [PERSON] , 1921 року народження, який на день її смерті проживав у шлюбі з нею за вище вказаною адресою, а тому прийняв належну їй частину у спадковому майні, вступивши в оперативне управління ним. Дід позивачів по лінії батька [PERSON] помер [INFO] в с.Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] (а.с.18). Крім батька позивачів [PERSON] дід з бабою мали ще одного сина- дядька позивачів [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Після смерті діда позивачів [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому домоволодіння, що складалося з житлового будинку та господарських будівель і споруд, яке знаходиться в [ADDRESS] . Оскільки померлий [PERSON] за час свого життя належним йому майном не розпорядився і заповітного розпорядження не склав, а тому спадкування його майна відбулося за законом. На день його смерті в належному йому на праві власності домоволодінні були зареєстровані і проживали його сини [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до вимог ст.ст.527,529 Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 18 липня 1963 року, [PERSON] та його брат [PERSON] були спадкоємцями майна померлого свого батька [PERSON] за законом першої черги на належне йому домоволодіння, оскільки відповідно до ст.549 Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 18 липня 1963 року вступили в оперативне управління та володіння спадковим майном померлого батька [PERSON] , що підтверджується довідкою №174/02-64 від 22 січня 2024 року, виданою Пасічнянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.73). Більше ніхто на спадкове майно померлого [PERSON] не претендував і претензій щодо нього не пред`являв. Таким чином, після смерті [PERSON] його сини [PERSON] та [PERSON] стали власниками вище вказаного домоволодіння в цілому, однак, останні у встановленому законом порядку своє право власності на спадщину в даному домоволодінні не оформили. Батько позивачів [PERSON] помер [INFO] у с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] (а.с.20). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому спадкове майно, а саме 1/2 частину домоволодіння, що складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, яке знаходиться в [ADDRESS] . Оскільки померлий [PERSON] за час свого життя належним йому майном не розпорядився і заповітного розпорядження не склав, а тому спадкування його майна відбулося за законом. На день його смерті в належному йому на праві власності 1/2 частині домоволодіння були зареєстровані і проживали позивачі по справі його дочки [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою за № 174/02-64 від 22 січня 2024 року, яка видана Пасічнянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.72). В вище вказаному домоволодінні продовжував проживати брат померлого [PERSON] , якому належала друга половина цього домоволодіння. Мати позивачів [PERSON] також продовжувала на цей час проживати в даному домоволодінні, хоча вже була розлучена з померлим [PERSON] , а тому на його спадщину не могла претендувати. Відповідно до вимог ст.ст. 1222,1258,1261 Цивільного кодексу України позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна померлого батька [PERSON] за законом першої черги на належне йому домоволодіння, оскільки відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України були зареєстровані і проживали разом з ним на день його смерті, тобто на час відкриття належної йому спадщини, про що свідчить вище вказана довідка. Однак, вони також у встановленому законом порядку своє право власності на спадщину в даному домоволодінні не оформили. 04 березня 2024 року позивач [PERSON] звернулася з заявою до нотаріуса про видачу їй та сестрі [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом на майно померлого батька [PERSON] , а саме на 1/2 частину домоволодіння в рівних частках по 1/4 частині кожній. Постановою приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М. за №02-31/139 від 04 березня 2024 року відмовлено у видачі вказаних свідоцтв через відсутність у спадкодавця оформлених відповідно до чинного законодавства правовстановлюючих документів, що підтверджують належність вказаного спадкового майна померлому [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. Разом з тим цього ж числа нотаріусом заведена спадкова справа на спадкове майно померлого [PERSON] за №70/2024, номер у спадковому реєстрі 72090185, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №76060071 від 04 березня 2024 року. Також з довідки за вихідним №02-14/70/2024/140 від 04 березня 2024 року виданої приватним нотаріусом Шушкевич С.М. вбачається, що згідно ст.1261 ЦК України спадкоємцями майна [PERSON] , є його дочки [PERSON] та [PERSON] , тобто позивачі по справі (а.с.78-80). З метою узаконення права власності на спадкове домоволодіння позивачами виготовлено технічний паспорт на нього від 16 листопада 2023 року, з якого вбачається, що воно складається з: житлового будинку А загальною площею -76,6 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м., гаражу Б площею 20,0 кв.м., сараю В площею 13,6 кв.м., вбиральні Г площею 1,3 кв.м., воріт N1 5,0 кв.м., огорожі N2 площею 43,4 кв.м., колодязя питного N3 - 2,0 м.п. (а.с.69-71). З довідки за № 465 від 16 листопада 2023 року виданої обласним комунальним підприємством «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації вбачається, що домоволодіння по [ADDRESS] станом на 16 листопада 2023 року, тобто на час проведення технічної інвентаризації має вище вказані технічні характеристики і до його складу входять вище вказані будівлі. Реєстрація права власності на дане домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась (а.с.68). [PERSON] , дядько позивачів по лінії батька, помер [INFO] в с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.21). В зв`язку з його смертю відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме 1/2 частину вищезазначеного домоволодіння. Оскільки померлий [PERSON] за час свого життя належним йому майном не розпорядився і заповітного розпорядження не склав, а тому спадкування його майна відбулося за законом. На день його смерті в належному йому на праві власності домоволодінні ніхто з інших осіб не був зареєстрований і не проживав. Вказаний факт підтверджується довідкою за №5/02-64 від 02 січня 2024 року, виданою Пасічнянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.74). Померлий був не одруженим, крім батька позивачів, рідних братів і сестер у нього не було, у фактичних шлюбних стосунках не проживав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1265 ЦК України позивачі є спадкоємцями п`ятої черги за законом майна померлого [PERSON] , так як він приходився їм рідним дядьком по лінії батька [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, при чому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. У встановлений законом шестимісячний строк, 31.05.2023 позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися з заявами про прийняття спадщини померлого дядька [PERSON] до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М. (а.с.106,115). Таким чином позивачі є спадкоємцями за законом в рівних частинах на спадщину по лінії їх батька [PERSON] дядька [PERSON] , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М. за №02-14/113/2023/57 від 22 січня 2024 року (а.с.121). На вказану спадщину, крім позивачів більше ніхто не претендує. Також нотаріусом заведена спадкова справа за №70724658 у Спадковому реєстрі, номер у нотаріуса 113/2023, про що свідчить витяг про її реєстрацію в реєстрі за №72663012 від 31 травня 2023 року (а.с.111). 29 грудня 2023 року позивачі звернулися з заявами до нотаріуса про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на майно по лінії їх батька [PERSON] дядька [PERSON] , а саме на 1/2 частину спадкового домоволодіння в рівних частках по 1/4 частині кожній. Постановою нотаріуса Шушкевич С.М. позивачам відмовлено у видачі вказаних свідоцтв через відсутність у спадкодавця оформлених відповідно до чинного законодавства правовстановлюючих документів, що підтверджують належність вказаного спадкового майна померлому [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання (а.с.119,119 зворот, 120 зворот.). Земельна ділянка, яка рахується за даним господарством і була в користуванні його власників за площею становить 0,1400 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] не приватизована (а.с.81). Згідно звіту про експертну оцінку від 04 січня 2024 року, проведеного експертом оцінювачем [PERSON] вартість спадкового домоволодіння що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 114900,00 грн. (87-91). За статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням за ст. 1216 ЦК України є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України). За\~статтею 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За ст. 1270 ч.1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). За ст. 392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права в установленому законодавством України порядку. Для набуття права власності в установленому законом порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Як вбачається із роз`яснень ч.ч.2, 3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку. Як вбачається\~з наданих\~суду доказів,\~на спадкове\~домоволодіння \~за адресою: [ADDRESS] , інші особи\~на володіння\~та користування\~на підставах,\~передбачених законом,\~своїх прав\~не заявляють,\~придатність житлового\~будинку для\~проживання ніким\~не оспорюється. Відповідно до довідки за № 465 від 16 листопада 2023 року, виданої ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності на дане спадкове домоволодіння не проводилася. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, яке діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди до прийняття вищевказаного закону регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Зі змісту цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Також роз`яснено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, було затверджено зразки довідок на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. З облікових карток з погосподарських книг, починаючи з 1964 року по даний час вбачається, що спадкове домоволодіння до смерті [PERSON] , тобто до [INFO] , рахувалося за ним, а після його смерті, воно рахувалося і стало власністю його синів [PERSON] та [PERSON] . Також в записах даних погосподарських книгах зазначено, що дане домоволодіння відносилося до типу «робітники». (а.с.22-67). Отже,\~досліджені судом\~докази свідчать\~про те,\~що домоволодіння\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами за адресою\~\~[ADDRESS] ,\~\~належало дідові позивачів [PERSON] , який ним було побудовано разом із господарськими спорудами на законних підставах, відповідно до діючого на той час законодавства і не є самочинним будівництвом. Але за життя він не зареєстрував своє право власності на житловий будинок та не отримав правовстановлюючий документ на нього. Відповідно сини спадкодавця [PERSON] : [PERSON] та [PERSON] , які є батьком та дядьком позивачів, успадкували спадкове майно, оскільки постійно на час смерті спадкодавця проживали разом з батьком у спадковому домоволодінні та користувалися ним, однак не зареєстрували своє право власності на вищезазначене спадкове майно. Таким чином, після смерті [PERSON] та [PERSON] дане домоволодіння з надвірними побудовами та спорудами входить до складу спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом після смерті батька [PERSON] , та п`ятої черги після смерті дядька [PERSON] фактично стали власниками вищезгаданого домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, користуються ним, вчасно звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу на вищевказаний будинок із господарськими спорудами, не мають можливості отримати свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, - визначено ч.3 ст. 1296 ЦК України. Таким чином, суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ,\~визнання права власності\~\~не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, беручи до уваги визнання представником відповідача позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved