Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 2000 грн щомісячно до досягнення [PERSON] , [INFO] 3-х річного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що 01.03.2023 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 15.03.2024 було розірвано. За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зазначила, що дитини проживає із нею, а колишній чоловік не приймає участі у вихованні та забезпечені дитини. Вона сама і власними силами намагається матеріально забезпечувати сина. 22.01.2024 позивачка була змушена подати до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина. Разом з цим, відповідач ухиляється від сплати аліментів, у зв`язку з чим виникла заборгованість. [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та отримує допомогу у розмірі 860 грн, однак даний розмір допомоги не достатній для забезпечення потреб малолітнього сина. Наскільки відомо позивачу, [PERSON] має постійний дохід, так як перебуває на військовій службі та отримує стабільно заробітну плату, а тому має можливість сплачувати аліменти на її утримання до досягнення сином [PERSON] 3-х річного віку. На підставі викладеного, [PERSON] просить стягувати з відповідача на її утримання аліменти у твердій грошові сумі у розмірі 2000 грн щомісячно, до досягнення [PERSON] , [INFO] 3-х річного віку. Ухвалою суду від 09.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, в прохальній частині позовної заяви просила про розгляд справи без її участі. Позов підтримала. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалася своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання повторно не з`явився, хоча у встановленому законом порядку завчасно повідомлявся судом про день, час та місце судового засідання, шляхом розміщення на веб-сайті Судової влади України відповідного оголошення. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав. З опублікуванням оголошення, відповідно до\~ч.11\~ст.\~128\~ЦПК України, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Окрім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом надсилання поштової кореспонденції за останнім відомим місцем його реєстрації. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ\~(Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Виходячи з положень\~ст. 13 ЦПК України\~кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін згідно поданої позивачем заяви. З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом N 475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. 8, 9\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Частиною 2\~ст. 18 СК України\~передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Судом встановлено, що 01.03.2023 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 15.03.2024 було розірвано. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано 24.08.2023 Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Згідно довідки №171 від 21.12.2023, виданої виконкомом Тростянецької селищної ради, [PERSON] , 1994 р.н. проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу Тростянецького районного суду Вінницької області від 24.01.2024, з [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.01.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що на даний час вона перебуває у декретній відпустці, отримує допомогу у розмірі 860 грн, розмір якої не достатній для забезпечення потреб малолітнього сина. Відповідно до\~ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. У відповідності до\~статті 80 СК України, у разі визначення розміру аліментів одному із з подружжя за рішенням суду, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Так, згідно ч.2,4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Така позиція є вірною, оскільки дружина проживає зі спільною дитиною, а тому, незважаючи на її дохід, чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар`єрному зростанні, громадському та світському житті. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). Як стверджує позивач, і що жодним чином не спростовано відповідачем, [PERSON] доглядає за їхньою з відповідачем малолітньою дитиною\~ сином [PERSON] , та не має самостійного доходу. Відповідач має власні джерела доходів, оскільки перебуває на військовій службі що підтверджується довідкою №4141 від 05.09.2022. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є працездатною особою, не є пенсіонером чи особою з інвалідністю. Доказів щодо його незадовільного матеріального стану відповідачем суду не надано. Матеріали справи не містять доказів того, що на утриманні відповідача перебувають інші особи, які потребують матеріальної допомоги, у зв`язку з чим він не має змоги надавати матеріальну допомогу по утриманню своєї колишньої дружини до досягненню їх спільною дитиною трьох років. При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини суд виходить з того, що в ході розгляду справи відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він не має можливості надавати таку допомогу. Також не подано доказів про те, що позивач не має права на утримання у випадках визначених\~Сімейним кодексом України, а також про те, що між подружжям було укладено письмовий договір про надання утримання. Окрім того, суд зазначає, що кожна із сторін в справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Тобто, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. В цій справі суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки до досягнення [PERSON] , трьох років в розмірі 2000 гривень щомісяця. Визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам закону, розумності і справедливості. У разі зміни матеріального становища відповідача та неможливості сплати останнім аліментів у встановленому судом розмірі, останній не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів за наявності таких підстав. Згідно ч. 1 ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Позивач звернулась до суду з позовною заявою 18.06.2024, а тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене необхідно стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved