Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики №3231028 від 25.09.2021 у розмірі 60\~806 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором. Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23.04.2024 позовну заяву передано за підсудністю до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.05.2024 справу розподілено на суддю Ніколенко Д.М. Ухвалою суду від 23.05.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.07.2024 представником відповідача адвокатом Вовком М.В. скеровано через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому представник просить поновити строк для подання відзиву на позовну заяву. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] у справі №177/726/24 задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором позики №3231028 від 25.09.2021 у розмірі 19\~164,00грн., яка складається з: 12\~000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 7\~164,00 грн. заборгованості за відсотками. В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення за безпідставністю. Зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, понесених позивачем з 17\~000,00 грн. до 6\~000,00 грн. Здійснити розподіл судових витрат з урахуванням пропорційності розміру задоволених позовних вимог, стягнувши із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 954,32 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1\~891,00 грн.; стягнувши з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 4\~080,00 грн. 08.07.2024 представником позивача адвокатом Ткаченко М.М. скеровано через систему «Електронний суд» відповідь на відзив, відповідно до якої представник просить позовну заяву ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі. Відмовити Відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з Позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив, наполягала на його задоволенні в повному обсязі. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомила причини неявки, скористалася своїм правом на подання відзиву. Представник відповідача адвокат Вовк М.В. звернувся до суду з заявою про відкладення слухання справи у зв`язку зі знаходженням в іншому судовому процесі, але при цьому не надав на підтвердження поважності причини неявки до суду будь-яких належних та допустимих доказів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 29.04.2020 у справі № 348/1116/16-ц, «якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи». Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та вважає за необхідне вирішити спір по суті, не відкладаючи розгляду справи, враховуючи категорію справи та беручи до уваги, що сторони у справі надали відзив на позов та відповідь на відзив. Суд, вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, 25 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» (далі ТОВ «МАНІФОЮ») та [PERSON] було укладено Договір позики №3231028 та Паспорт позики, шляхом підписання електронним підписом (а.с. 5-10 копія договору з додатком, а.с. 11, 12 копія паспорту позики, а.с. 13 копія довідки про зарахування кредитних коштів). Відповідно до умов Договору позики, відповідач отримала кредит у сумі 12\~000,00 грн., строк позики 30 днів (до 25.10.2021), з базовою процентною ставкою 1,99000% від суми позики за один день та процентною ставкою у випадку прострочення виплати позики та процентів за її користування 1,01% від суми позики за один день (а.с. 6-9). Згідно із Розділом І Договору, Строк дії Договору період, на який укладається Договір позики, що починає обчислюватись з дати укладення Договору позики і спливає через три місяці після спливу строку позики. Тобто строк дії Договору позики №3231028 від 25.09.2021 (строк кредитування) тривав з 25.09.2021 по 25.01.2022. Доказів на спростування факту укладення вказаного договору, паспорту позики та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. Згідно із частиною 1 статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі статтею 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 09.02.2022 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал») укладено Договір факторингу №09/02-2022, у відповідності до умов якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за Договором позики №3231028 від 25.09.2021 (а.с. 18-20 копія договору, а.с. 21 - копія квитанції, а.с. 21 зв.-23 копія реєстру боржників, а.с. 24 копія витягу з реєстру боржників). 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступає ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за плату належні йому права грошової вимоги за кредитними договорами, у тому числі за Договором позики №3231028 від 25.09.2021 (а.с. 25-29 копія договору з додатком). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору № 10-03/2023 про відступлення прав вимоги від 10.03.2023, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором позики №3231028 від 25.09.2021 19 (а.с. 30). У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість за Договором позики №3231028 від 25.09.2021\~станом на\~09.02.2022\~(при\~цьому нарахування\~процентів здійснені\~первісним кредитором\~до 14.12.2021\~включно)\~у розмірі 37\~104,00 грн., яка складається з наступного: 12\~000,00 грн. - заборгованість за сумою позики; 25\~104,00 грн. - заборгованість за процентами (а.с. 15 зв.). Згідно зі ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Як передбачено ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078\~ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Як передбачено ч. 1 ст.\~1081\~ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно із правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15 «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Отже,\~судом встановлено\~факт невиконання\~належним чином\~зобов`язань по\~поверненню кредитних\~коштів відповідачем.\~У результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором, право вимоги за яким, на підставі договору факторингу перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Сума заборгованості відповідача перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» становить 37\~104,00 грн. Як вже зазначалось раніше, Розділом І Договору визначено, що строк кредитування (строк дії договору) складає 30 днів + три місяці, тобто до 25.01.2022. І як вбачається з наданого первісним кредитором розрахунку, ТОВ «МАНІФОЮ» було здійснено нарахування відсотків лише в межах заявленого строку кредитування, а саме з 25.09.2021 по 14.12.2021 (включно). При цьому суд зауважує, що при визначенні розміру процентів суд керується саме цим розрахунком, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, у подальшому факторами було здійснено нарахування процентів поза межами строку кредитування. Тому суд частково погоджується із запереченням представника відповідача, викладеним у відзиві, вважаючи, що строк кредитування становить 30 днів + три місяці, а не 30 днів, як стверджує представник, оскільки це строк дії позики, а не строк дії договору. Крім, того з наданого розрахунку вбачається, що відповідач взагалі не здійснювала свої зобов`язання перед кредитором щодо оплати кредиту та процентів. Також суд повністю відхиляє заперечення представника відповідача з приводу природи нарахування процентів, визначених п. 2.4.4. Договору, вважаючи їх процентами, визначеними умовами договору. Так як відповідач при підписанні кредитного договору була всебічно ознайомлена первісним кредитором з умовами кредитування, їй було повідомлено як про розмір базової процентної ставки, так і розмір ставки у випадку прострочення виплати позики та процентів за її користування за весь строк кредитування. Тому, підписавши кредитний договір та паспорт споживчого кредиту, відповідач надала згоду не лише на отримання кредитних коштів, а й взяла на себе зобов`язання щодо повернення цих коштів та сплату процентів за користування кредитними коштами за весь строк кредитування. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Ураховуючи встановлені судом обставини, оскільки відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, суд дійшов висновку, що позивачем доведено порушення позичальником умов кредитного договору, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором позики №3231028 від 25.09.2021\~у розмірі 37\~104,00 грн., яка складається з наступного: 12\~000,00 грн. - заборгованість за сумою позики; 25\~104,00 грн. - заборгованість за процентами; зменшивши розмір стягуваних процентів з 48\~806,00 грн. до 25\~104,00 грн. Тому позовні вимоги слід задовольнити частково. Щодо вимоги про стягнення правової допомоги. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами статті 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 17\~000,00 грн. підтверджуються: Договором №02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги Адвокатським Об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с. 41 зв., 42); Прайс-листом АО «Лігал Ассістанс», затвердженого Рішенням Загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023 (а.с.43); заявкою на надання юридичної допомоги №1752 від 07.02.2024 (а.с. 45); витягом з Акту №3 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024 (а.с. 46); платіжною інструкцією від 09.02.2024 щодо сплати АО «Лігал Ассістанс» коштів за надання правової допомоги згідно договору №02-01/2023 від 02.01.2023 (а.с. 44). Як вбачається з матеріалів справи, понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в розмірі 6\~000,00 грн. підтверджуються: Договором про надання правничої (правової) допомоги №24/06/2024-Г від 24.06.2024 (а.с. 77 зв., 78); Актом приймання-передачі правничої допомоги відповідно до умов Договору про надання правничої (правової) допомоги №24/06/2024-Г від 24.06.2024 (а.с. 78 зв.); розрахунковою квитанцією, серія АВ-ТБ №0240238 щодо сплати коштів за надання правничої допомоги від 24.06.2024 (а.с. 77). Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, та враховуючи заявлену обома сторонами вимоги про зменшення розміру правової допомоги, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача та відповідача на правничу (правову) допомогу підлягають частковому задоволенню, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, при цьому суд вважає, що позивачем не були дотримані критерії розумності їх вартості. Тому, на думку суду, розмір правничої (правової) допомоги має бути визначений для сторін у розмірі 6000,00 грн. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 3\~028,00 грн. (а.с. 47), сплачений ним при подачі позову, однак оскільки позов підлягає частковому задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141\~ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 1\~847,69 грн. (37\~104,00 грн. (сума боргу, стягнута судом) х 3\~028,00 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / (60\~806,00 грн. сума боргу, заявлена до стягнення).

Outcome: partial