Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

У лютому 2024 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява, в якій позивачі просять суд визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачі посилались на те, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , яка була набута ними в результаті приватизації у березні 1996 року. З огляду на те, що оригінали правовстановлюючих документів, які були у позивачів на вказане майно, залишились на тимчасово окупованій території та враховуючи відповідь Маріупольської міської ради від 05.05.2023 щодо відсутності доступу до первинних та інших документів, які перебувають на обліку департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради в тому числі з питань приватизації житлового фонду, що унеможливлює проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру, вони звернулися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська Костромітіної О.О. від 23.02.2024 у задоволенні клопотання позивачів про звільнення від сплати судового збору, відмовлено. Ухвалою судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська Костромітіної О.О. від 11.03.2024 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 31.05.2024 підготовче провадження у справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті у судовому засіданні. У судове засідання позивачі не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій зазначив щодо відсутності заперечень з приводу заявлених позовних вимог. Також у вказаній заяві зазначено про відсутність підстав для покладення на відповідача судових витрат у даній справі, оскільки останнім не вчинялося дій спрямованих на позбавлення позивачів належного їм майна. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до копії довідки №1248-5001829854 від 01.07.2022, [PERSON] має фактичне місце проживання: [ADDRESS] та має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Згідно копії довідки №1248-5001830011 від 01.07.2022 [PERSON] має фактичне місце проживання: [ADDRESS] та має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки №1248-5001836925 від 05.07.2022 [PERSON] має фактичне місце проживання: [ADDRESS] та має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , остання має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 1998 року. Відповідно до копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , останній має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , з 1999 року. Згідно копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , останній має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , з 1989 року. Відповідно до копії відповіді директора архіву Донецької обласної державної адміністрації Шишолік І. від 31.03.2023 за №01-31/116, рішення Маріупольської міської ради про надання дозволу на приватизацію, які прийняті до 1991 року залишились в м.Донецьк на тимчасово окупованій території України. З приводу рішень, які прийняті після 1991 року запропоновано звернутися до Маріупольської міської ради. Згідно відповіді наданої Т.в.о.директора департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради [PERSON] від 05.05.2023 за №26-765 у зв`язку з військовим вторгненням російської федерації на територію України 24.02.2022, активними бойовими діями, територія міста Маріуполя на даний час є тимчасово окупованою, у зв`язку з чим відсутній доступ до первинних та інших документів, які перебувають на обліку департаменту по роботі з активами маріупольської міської ради, в тому числі з питань приватизації житлового фонду. Відповідно до листа начальника департаменту супроводу фізичних осіб ТОВ «ГК «Нафтогаз України» Недогода М. від 23.11.2023 надано копію документа, яким визначено право власності на об`єкт, який підлягає газифікації, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1996 та реєстраційного напису [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] . Вказана копія свідоцтва містить відтиск (копію) печатки БТІ Донецької області м.Маріуполь. Відповідно до копії рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ВК Першотравенської міської ради Дніпропетровської області Барвіненко Т. від 31.01.2024 за №71358876 відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою позивачів про державну реєстрацію прав власності на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з ненаданням КП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» відомостей про зареєстровані права власності на паперових носіях, які проводились до 01.01.2013 стосовно вищезазначеної нерухомості. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно ч.ч.1- 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до норм матеріального права, які діяли станом на 1996 рік, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інші приміщення, будівлі та споруди, яке виникло до 2013 року проводилася в\~реєстрі прав власності на\~нерухоме майно та здійснювалась реєстраторами заснованих відповідними органам місцевого самоврядування комунальних підприємств бюро технічної інвентаризації (БТІ)\~за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна. Державна реєстрація здійснювалась на підставі\~правовстановлювальних документів, Одночасно з прийняттям рішення про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ вносив записи до відповідного розділу Реєстру прав власності на нерухоме майно, після чого видавав у паперовому вигляді\~витяг\~про державну реєстрацію прав,\~який є невід`ємною частиною правовстановлювального документа, а у разі проведення державної реєстрації права на нерухоме майно на правовстановлювальному документі також робив\~відмітку (штамп)\~про державну реєстрацію. Отже, для підтвердження свого права, яке виникло\~до 01.01.2013, якщо власники зазначених об`єктів нерухомого майна мають документи, що містять штамп БТІ або відмітку БТІ, такі документи вважаються\~належним чином оформлені та такими, що підтверджують права власності на таке майно. Згідно із вимогами ч. 1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Враховуючи обставини справи та з огляду на позицію відповідача й наявні у матеріалах справи докази, які свідчать про належність відповідачам квартири [ADDRESS] та набуття її останніми за механізмом встановленим Законом, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В той же час, враховуючи обставини справи та відсутність порушень прав позивачів з боку відповідача, суд дійшов висновку про покладення судових витрат на позивачів.

Outcome: approved