Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] звернувся в суд із позовом, який був уточнений, до [PERSON] , [PERSON] (залучена співвідповідачем в ході проведення підготовчого судового засідання), приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Лілії Іванівни про визнання недійсним: 1) заповіту, вчиненого [PERSON] 23 листопада 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Лілією Іванівною, за реєстровим № 1168; 2) заповіту, вчиненого [PERSON] 05 січня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Лілією Іванівною, за реєстровим № 12, застосувавши наслідки недійсності правочинів, а саме: 1) заповіту [PERSON] від 23 листопад 2022 року № 1168, шляхом позбавлення [PERSON] права на спадкування за заповітом майна померлого [PERSON] , [INFO] ; 2) заповіту [PERSON] від 05 січня 2023 року № 12, шляхом позбавлення [PERSON] права на спадкування за заповітом майна померлого [PERSON] , [INFO] (а.с. 1-6, 73б-73в, 121-122). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що за життя батька, у нього з позивачем були дуже хороші відносини, які базувались на любові, повазі, взаємній довірі та розумінні. Батько неодноразово оформлював довіреності на нього для вчинення дій, що мають юридичне значення. Ще за життя [PERSON] попередньо говорив про своє заповітне розпорядження, зокрема зазначив, що все своє майно заповідає позивачу. [PERSON] зазначає, що батько не мав наміру заповідати будь-кому із сторонніх осіб належне йому майно. Останні роки життя [PERSON] був хворий на рак та проходив лікування у Тернопільському обласному клінічному онкологічному диспансері. Крім того, позивач зазначає, що він щомісяця надсилав батьку кошти на банківську картку у розмірі 15 000,00 гривень для лікування. Також покликається на те, що для організації гідного похорону та проведення всіх релігійних обрядів, він передав дружині батька - [PERSON] кошти в розмірі 1 000 Євро. [PERSON] обґрунтовує доводи позову і тим, що хвороба та її лікування значно вплинули на стан здоров`я батька, зокрема: він не завжди міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, плутався у часових рамках, через немічність і постійну втому від хвороби був безпорадним, постійно знесиленим та легко піддавався сторонньому впливу, оскільки сам собі вже не довіряв. [PERSON] постійно дуже сильно хвилювався, що через воєнний стан його не буде де та кому поховати, що його не зможуть гідно провести в останню путь, на що його дружина - [PERSON] відповідала, що за умови складення заповіту на її ім`я вона про все подбає та у батька буде гідний похорон. Після смерті батька [PERSON] стало відомо, що ним було складено два заповіти - від 23 листопада 2022 року № 1168 та від 05 січня 2023 № 12. У оспорюваних заповітах ймовірно не вказано повністю місця та часу його складення, а саме: години та хвилин вчинення нотаріальної дії, копії заповітів не розбірливі та не відповідають загальному вигляду заповіту. Всупереч вимогам Інструкції не було внесено відомості про посвідчення заповіту до Спадкового реєстру. Імовірно вказано, що заповіт посвідчено у м. Тернопіль без зазначення вулиці, номеру будинку, в якому посвідчено заповіт. Також копії заповітів не містять підписів ні нотаріуса, ні спадкодавця, відсутня печатка нотаріальної контори (нотаріуса). Заповіти не відповідають загальноприйнятим поняттям (вимогам) щодо заповіту, оскільки не містять точного знакового відтворення змісту чи документної інформації іншого документа, а саме заповіту. Нотаріус мала вказати чітко адресу вчинення нотаріальної дії і причину, з якої вона вчиняється за цією адресою, а тому, не зазначення вказаних обставин у заповітах та у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є порушенням вимог законодавства. Крім того, позивач вказує, що до недійсності заповітів слід застосувати статті 203, 215, 225, 228-231, 233, 236, 1248 1257 ЦК України. Отже, якщо заповіти є нікчемними із дати їх вчинення та є такими, що за їх умовами юридичні наслідки не настають, тому, слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, шляхом позбавлення [PERSON] та [PERSON] права на спадкування за заповітом майна померлого [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. про визнання недійсними заповітів та застосування наслідків недійсності правочинів. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 29). Від приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. надійшов відзив на позов, в якому вона просила в позові у цивільній справі № 607/2247/23 - відмовити, посилаючись на те, що цей позов є безпідставним і не підлягає до задоволення. Зазначає, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки заповіти від 23 листопада 2022 року за реєстровим № 1168 та від 05 січня 2023 року за № 12 дійсно посвідчувалися нею з додержанням вимог закону. Дані заповіти складені письмово із зазначенням місця та часу їх складання, від імені [PERSON] та на його особисте прохання. Заповіт від 23 листопада 2022 року особисто підписаний заповідачем. Крім того, вважає, що нотаріус є публічною особою та не може бути учасником цивільних правовідносин (а.с. 50, 135). Від представника відповідачки [PERSON] - адвокатки Білик Л. С. надійшов відзив, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, за їх безпідставністю, посилається, що доводи позивача про те, що він щомісяця надсилав батьку кошти на банківську картку у розмірі 15 000,00 гривень для лікування та для організації гідного похорону та проведення всіх релігійних обрядів, він передав дружині батька - [PERSON] кошти в розмірі 1 000 Євро не підтверджені жодними доказами, такі не долучені до матеріалів справи. Крім того, заповіт від 05 січня 2023 року відповідає вимогам закону, складений з додержанням вимог, які не суперечать ЦК України, волевиявлення сторони правочину є вільним і відповідає його внутрішній волі, вчинений у формі, встановленій законом. Посилання позивача на те, що заповіт суперечить моральним засадам суспільства, а саме: уся спадкова маса перейшла до людини, яка ще за життя спадкодавця виказувала йому лише свої корисливі мотиви, не відповідає дійсності, оскільки, це ще раз доводить те, що [PERSON] зовсім не знав свого батька, адже, рідко навідувався до нього. Позивачу не були відомі наміри батька, який вважав, що спадкове майно слід розділити в рівних частках між своїм сином та дружиною, з якою прожив вагому частину свого життя - 25 років. Крім того, не відповідає дійсності твердження позивача, що його батько плутався у часових рамках, не розумів значення своїх дій та не керував ними, оскільки, по-перше: позивач рідко навідувався до батька та не міг визначити його стан; по-друге: коли навідувався, всі візити закінчувалися сварками з батьком; по-третє: заповідач до останнього дня свого життя був при повній пам`яті, розумів значення своїх дій, що можуть підтвердити численні свідки, які його навідували. Адвокатка Білик Л. С. покликається також на те, що після смерті батька [PERSON] поміняв вхідні двері, чим закрив доступ [PERSON] до квартири, де в неї залишились всі речі, почав виносити з квартири речі, які нажиті нею з чоловіком у шлюбі. У зв`язку з цим, 16 лютого 2023 року [PERSON] звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину (а.с. 53-55). Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні від 03 квітня 2023 року, задоволено клопотання представника позивача та постановлено витребувати від Тернопільського обласного клінічного онкологічного диспансеру належним чином засвідчену копію картки амбулаторного та стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] (а.с. 80, 86). Ухвалою суду, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні від 24 квітня 2023 року, задоволено клопотання позивача та постановлено витребувати від приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. належним чином засвідчені копії: 1) заповіту № 1168 від 23 листопада 2022 року; 2) заповіту № 12 від 05 січня 2023 року; 3) витягу із журналу реєстрації вчинення нотаріальних дій за 23 листопада 2022 року; 4) витягу із журналу реєстрації вчинення нотаріальних дій за 05 січня 2023 року; 5) витягу із Єдиного реєстру заповітів і спадкових справ від 23 листопада 2022 року; 6) витягу із Єдиного реєстру заповітів і спадкових справ від 05 січня 2023 року (а.с. 87). 24 травня 2023 року в судовому засіданні приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. подала до суду витребувані документи (а.с. 105-110). На виконання вимог ухвали суду від 03 квітня 2023 року, КНП «Тернопільський обласний клінічний онкологічний диспансер» ТОР надіслали на адресу суду копії епікризів пацієнта [PERSON] (а.с. 90-101). Ухвалою суду, без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 24 травня 2023 року, постановлено витребувати від комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради належним чином засвідчені копії матеріалів історії хвороби (або виписок із них) та амбулаторної картки [PERSON] , [INFO] , якщо такі наявні (а.с. 117). 07 червня 2023 року надійшла відповідь від КНП «ТОКПЛ» ТОР на запит суду, в якій вказано, що [PERSON] , [INFO] , за медичною допомогою в КНП «ТОКПЛ» ТОР не звертався (а.с. 126, 133). Разом із позовною заявою позивачем було додано клопотання про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи (а.с. 15-16) Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2023 року це клопотання - задоволено. Призначено у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. про визнання недійсними заповітів та застосування наслідків недійсності правочинів, посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільської філії судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (а.с. 141-143). 11 вересня 2023 року суд поновив провадження у справі № 607/2247/23 у зв`язку з поверненням матеріалів справи без виконання для долучення медичної документації. Зазначено, що в розпорядження амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії необхідно представити всі матеріали і документацію (медичні карти, карти стаціонарного хворого) (а.с. 149). Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2023 року витребувано у комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний клінічний онкологічний диспансер» Тернопільської обласної ради: оригінали медичних карт [PERSON] , [INFO] ; оригінали карти стаціонарного хворого [PERSON] , [INFO] (а.с. 173-174). 04 грудня 2023 року на виконання вимог ухвали суду від 02 листопада 2023 року КНП «ТОКОД» ТОР надано оригінали карт стаціонарного хворого [PERSON] (а.с. 180). Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2024 року матеріали цивільної справи № 607/2247/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. про визнання недійсними заповітів та застосування наслідків недійсності правочинів, надіслано експертам Тернопільській філії судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», для виконання ухвали суду від 10 липня 2023 року про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. В розпорядження експерта надано матеріали цивільної справи Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/2247/21, а також оригінали медичних карт стаціонарного хворого [PERSON] №4669 (29.06.2018-05.07.2018), №6857 (25.09.2018-01.10.2018), №7464 (18.10.201823.10.2018), №8122 (13.11.2018-19.11.2018), №8875 (11.12.2018-17.12.2018), №4460 (20.06.2019-08.07.2019), №5382 (29.07.2019-02.08.2019), №6588 (10.09.2019-16.09.2019), №7497 (16.10.2019-22.10.2019), №7095 (11.10.2021-18.10.2021), №3330 (30.05.2022-03.06.2022). (а.с. 188-189). 18 січня 2024 року від Тернопільської філії судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» на адресу суду надійшло повідомлення про оплату посмертної цивільної експертизи в розмірі 51 868,80 гривень з ПДВ (а.с. 191). 06 лютого 2024 року від [PERSON] на електронну адресу суду надійшла заява, в якій останній повідомив, що у нього відсутні кошти для оплати експертизи, оскільки її вартість є надмірною (а.с. 194). 13 березня 2024 року від Тернопільської філії судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» повернуто матеріали цивільної справи № 607/2247/23 без виконання (а.с. 195). 14 березня 2024 року судом поновлено провадження у справі № 607/2247/23 через несплату позивачем вартості призначеної судом експертизи (а.с. 196). Протокольною ухвалою від 11 квітня 2024 року, постановлено без виходу в нарадчу кімнату, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 199-201). Супровідним листом суду від 16 липня 2024 року було повернуто оригінали медичних карт стаціонарного хворого [PERSON] №4669 (29.06.2018-05.07.2018), №6857 (25.09.2018-01.10.2018), №7464 (18.10.201823.10.2018), №8122 (13.11.2018-19.11.2018), №8875 (11.12.2018-17.12.2018), №4460 (20.06.2019-08.07.2019), №5382 (29.07.2019-02.08.2019), №6588 (10.09.2019-16.09.2019), №7497 (16.10.2019-22.10.2019), №7095 (11.10.2021-18.10.2021), №3330 (30.05.2022-03.06.2022) до комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний клінічний онкологічний диспансер» Тернопільської обласної ради (а.с. 217а). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що не перебуває у неприязних відносинах ні з ким із сторін. Свідок була знайома із померлим [PERSON] з 6 класу, коли переїхав з батьками у м. Тернопіль, вони проживали по сусідству. Знала, що він має сина, який приїздив рідко. До часу складення заповіту у січні 2023 року, свідок бачила [PERSON] 12 грудня 2022 року - приходила до нього на день народження. Щодо заповіту, який був вчинений у січні 2023 року, зазначила, що перед його складенням приїхала швидка допомога, адже [PERSON] говорив погано, так як мав рак горла. Пам`ятає, що вона стояла з лікарями, говорила з ними. Потім до неї подзвонила [PERSON] і вона зайшла у квартиру [PERSON] та підтвердила в присутності нотаріуса, що він не може говорити, але сказав «пополам». Чи принесла нотаріус надрукований заповіт, свідок сказати не може, оскільки не бачила цього. Однак, точно пам`ятає, що [PERSON] сказав «пополам», на дружину і сина. Перед цим нотаріус запитала [PERSON] , на кого хочете спадкувати майно. [PERSON] виявив волю на присутність свідка і на те, щоб вона від його імені підписала заповіт, який було прочитано і оголошено всім присутнім. Прослухавши заповіт, [PERSON] знову сказав «пополам» і свідок підписалась. Зазначає, що у кімнаті під час складення заповіту була ще [PERSON] , її мама і сусід [PERSON] . [PERSON] перебував в абсолютно здоровому глузді. Свідок приходила до квартири [PERSON] часто, він психічно був здоровим, любив сина, оплачував йому навчання. Коли [PERSON] захворів уперше, то син приїздив, останній раз свідок бачила його сина на його похороні (а.с. 218, 220-223). Допитаний в судовому засіданні [PERSON] показав, що він був сусідом померлого [PERSON] , оскільки проживає по [ADDRESS] . Вказав, що [PERSON] знав з 1973 року, коли той вселився у їхній будинок, і з того часу вони були сусідами. Свідок не пам`ятає точно день, коли складали заповіт. Подзвонила дружина [PERSON] - [PERSON] , щоб він прийшов і підписав, як свідок. У кімнаті вже була нотаріус, сусідка [PERSON] з мамою і лежав [PERSON] . Дружина [PERSON] перебувала на кухні. Нотаріус питала про волю, він схрестив пальці на руках, нотаріус уточнила чи «пополам», він підтвердив. Нотаріус також запитала [PERSON] , чи він при здоровому розумі і здоров`ї. Чи заповіт був надрукований чи викладений рукою, свідок не пригадує. Нотаріус роз`яснила права, обов`язки і просила підтвердити його правочинність. [PERSON] висловити волю «пополам». Нотаріус зачитала заповіт вголос, весь текст. Він ознайомився і запитав, чи підписувати, на що [PERSON] сказав, що так. Останній перебував у здоровому глузді. Перед тим свідок заходив до [PERSON] , говорив з ним, вказує, що він був цілком здоровий психічно. Останній раз сина [PERSON] він бачив на похороні батька, в будинку печалі (а.с. 219-223). Представник позивача [PERSON] - адвокат Майка М. Б. в судовому засіданні уточнений позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, оскільки у поданих документах з`ясовано всі обставини, що підтверджують той факт, що заповіти не відповідають вимогам ЦК України, моральним засадам суспільства, а тому їх слід визнати недійсними та застосувати наслідки недійсності цих правочинів. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснювала, що не визнає позовні вимоги, оскільки заповіти, складені від імені [PERSON] є дійсними і відповідали його волі. Заповіт, який складено на [PERSON] , яка є їх кумою, підписаний особисто [PERSON] . Цей заповіт стосується дачі, яку позивач не обробляв і не цікавився цим майном. Щодо заповіту, складеного на неї і [PERSON] , то [PERSON] не була присутня при його вчиненні, але воля [PERSON] була на те, щоб вони із його сином не сварилися, а тому він заповів кожному половину квартири. [PERSON] хворів онкологією, але він все розумів, говорив, усвідомлював свої дії. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвокатка Білик Л. С. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у позові з мотивів, наведених у відзиві. Вважає, що немає підстав виснувати, що померлий [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними. Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. в судове засідання не з`явилася будучи належним чином повідомленою, проте, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, при прийнятті рішення по даній справі покладається на думку суду (а.с. 134). Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. 31 серпня 2011 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про шлюб, серія [NUMBER] , відповідний актовий запис за № 1334 (а.с. 56). Заповітом від 23 листопада 2022 року [PERSON] , діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому земельну ділянку, площею 0,071 га, кадастровий номер: 6125255400010011125, що знаходиться на території Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільська та будинок, що розташований на цій земельній ділянці, заповів [PERSON] , [INFO] . Цей заповіт на прохання [PERSON] складено з його слів приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І., зачитано вголос, відповідає його дійсним намірам, і він, усвідомлюючи значення своїх дій і діючи добровільно підписав його. Заповіт посвідчено нотаріально і зареєстровано в реєстрі за № 1168 (а.с. 105). Цей заповіт також зареєстрований 23 листопада 2022 року, номер у спадковому реєстрі 69957541, бланк НСА 666226, номер в реєстрі 1168, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70714935 (а.с. 106). Дані дії підтверджені копією витягу із журналу реєстрації вчинення нотаріальних дій за 23 листопада 2022 року, який не посвідчено, однак у підготовчому судовому засіданні нотаріусом надавався для огляду вказаний журнал у формі книги (а.с. 107). Відповідно до Заповіту від 05 січня 2023 року [PERSON] , діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому квартиру [ADDRESS] , заповів в рівних частках кожному: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що [PERSON] у зв`язку х хворобою та фізичною вадою, не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за його дорученням, у його та нотаріуса присутності, текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками: [PERSON] та [PERSON] , та підписаний [PERSON] . Цей заповіт посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І., зареєстрованого в реєстрі за №12 (а.с. 58, 108). Даний заповіт зареєстрований 05 січня 2023 року, номер у спадковому реєстрі 70120450, бланк НСЕ 808232, номер в реєстрі 12, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71096429 (а.с. 59, 109). Ці дії підтверджені копією витягу із журналу реєстрації вчинення нотаріальних дій за 05 січня 2023 року, який не посвідчено, однак у підготовчому судовому засіданні нотаріусом надавався для огляду вказаний журнал у формі книги (а.с. 110). [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] , актовий запис № 65, який зареєстровано Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 9). [PERSON] оплатила послуги за поховання [PERSON] у сумі 26 320,00 гривень що підтверджується видатковою накладною № РН-0000001 від 07 січня 2023 року (а.с. 62). Згідно свідоцтва про поховання № 858 від 08 січня 2023 року, виданого [PERSON] - користувачу місця, який 09 січня 2023 року на ділянці № 17 , ряд № 19 , місце [NUMBER] двійне, розміщеного в м. Тернополі, здійснено поховання померлого [PERSON] (а.с. 60). Відповідно до фіскального чеку ФН № 3000795726 від 09 січня 2023 року, послуги ритуальних послуг становила 6 906,00 гривень (плата за місце і викопану могилу), (а.с. 61). 13 січня 2023 року була проведена реєстрація спадкової справи № 70143648, номер у нотаріуса 1/2023, спадкодавець [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, серія АКО № 056548, виданим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківською Тетяною Іванівною (а.с. 10). 16 лютого 2023 року о 12:45 надійшла заява [PERSON] до Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, про те, що син померлого чоловіка [PERSON] самовільно без її дозволу поміняв замок вхідних дверей у квартиру [ADDRESS] , що підтверджується талоном-повідомлення єдиного обліку №4580 (а.с. 63). Відповідно до відповіді ТР УП ГУНП в Тернопільській області № 832 від 24 лютого 2023 року, звернення [PERSON] прийняте і зареєстроване в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (СО) за № 4580 від 16 лютого 2023 року (а.с. 74). За змістом відповіді сектору контролю за обігом зброї ТР УП ГУНП в Тернопільській області № Б-36аз від 30 березня 2023 року, що гр. [PERSON] перебував на обліку в секторі контролю за обігом зброї та був власником: мисливської гладкоствольної зброї та газового пістолета (а.с. 75). Згідно з копій епікризів, наданих КНП «Тернопільський обласний клінічний онкологічний диспансер» ТОР щодо пацієнта [PERSON] , йому встановлено діагноз: С-ч спинки язика ІІ кл.гр. (рT2N0M0).М в шийни л/вузли справа (а.с. 91-101). 07 червня 2023 року надійшла відповідь від КНП «ТОКПЛ» ТОР вих. № 03-7/1875 від 29 травня 2023 року на запит суду, в якій вказано, що [PERSON] , [INFO] , за медичною допомогою в КНП «ТОКПЛ» ТОР не звертався (а.с. 126, 133). Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих спірних правовідносин слід застосувати наступні норми процесуального та матеріального права. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] просив, зокрема визнати недійсними заповіти та застосувати наслідки недійсності цих правочинів, оскільки, на його думку, наявні формальні порушення спростовують вільне волевиявлення заповідача, яке не було належним чином виражене в заповіті, що свідчить про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповітів. Спірні правовідносини стосуються захисту спадкових прав позивача, як спадкоємця першої черги за законом, пов`язаних із наявністю заповітів, складених на ім`я [PERSON] та [PERSON] , посвідчених приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України). Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки. Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення. Так, у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях 1247-1249, 1253 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 466/9242/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 683/1110/21. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного з мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17, постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20). Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України мають право виключно особи, суб`єктивні права яких виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів) та порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту. Відповідно до вимог частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частинами першою-п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє (частина четверта статті 207 ЦК України). Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Згідно зі статтею 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Таким чином, процесуальне значення участі свідків у посвідченні заповіту полягає в тому, що при них відбуваються дії щодо посвідчення заповіту; кожен з них має зачитати заповіт вголос та поставити на ньому свій підпис. Також пунктом 1 частини 1, частини 3 статті 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо). Тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, вимог про нотаріальне посвідчення правочину, вимог про нотаріальне засвідчення справжності підписів учасника під час прийняття ним рішення з питань діяльності відповідної юридичної особи, правочинів про скасування таких вимог, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу (крім тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса), а також заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, дублікатів нотаріальних документів, рішень про створення юридичних осіб, рішень органів управління юридичних осіб, актів приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі, актів про передавання нерухомого майна до та із статутних капіталів юридичних осіб, передавальних актів, розподільчих балансів, а також інших документів, визначених законом, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів. Зразок, опис, порядок використання, зберігання, обігу та звітності спеціальних бланків нотаріальних документів встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (часина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У частині першій статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Судом встановлено, що заповіт [PERSON] від 23 листопада 2022 року було складено об 10 год 25 хв за адресою: [ADDRESS] . Цей заповіт на прохання [PERSON] складено з його слів приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І., зачитано вголос, відповідає його дійсним намірам, і він, усвідомлюючи значення своїх дій і діючи добровільно підписав його, власноручно у присутності нотаріуса. Заповіт [PERSON] від 05 січня 2023 року було складено об 14 год 55 хв за адресою: [ADDRESS] . На прохання [PERSON] , цей заповіт складено з його слів, Терещук Л. І., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, зачитано [PERSON] та [PERSON] вголос, відповідає його дійсним намірам і на його особисте прохання підписано у його присутності [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] , у зв`язку з хворобою та фізичною вадою не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за його дорученням, у його та її, нотаріуса, присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками: [PERSON] та [PERSON] та підписаний [PERSON] . У зв`язку з хворобою та фізичною вадою заповідача і на його особисте прохання, заповіт посвідчено за адресою: [ADDRESS] . Судом було допитано свідка [PERSON] та особу, яка підписала заповіт [PERSON] , які підтвердили обставини вчинення спірного заповіту від 05 січня 2023 року. В постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 461/2565/20 вказано, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (абзац 1 частини другої статті 1248 ЦК України). У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним (абзац 2 частини другої статті 1248 ЦК України). Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу) (абзац 3 частини другої статті 1248 ЦК України). У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою (частина друга статті 1253 ЦК України). Обміркувавши вказані норми, колегія суддів зауважує, що: - за загальним правилом, нотаріальне посвідчення такого правочину як заповіт в Україні здійснюється нотаріусом; - право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права; - свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; - свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; - кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю; - тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту. За встановлених в цій справі обставин суд доходить до висновку, що заповіт [PERSON] 05 січня 2023 року також відповідає вимогам законодавства, чинного на момент вчинення нотаріальної дії щодо його посвідчення, оскільки, по-перше, містить причину, з якої його текст не підписаний особою, що його вчиняє (хвороба-рак горла), та підпис іншої особи, яка на прохання заповідача підписала заповіт; по-друге, заповіт прочитано вголос та підписано у присутності свідків, особи яких встановлено за паспортними даними та роз`яснено їм відповідні права; по-третє, приватний нотаріус Терещук Л. І. перевірила дієздатність заповідача, роз`яснила йому зміст статей 1241, 1307 ЦК України. При цьому наявність формальних порушень саме по собі не спростовує вільне волевиявлення заповідача, яке було належним чином виражене в заповіті, та не свідчить про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок № 296/5), главою 10 розділу ІІ якого регулюється питання видачі свідоцтва про право на спадщину. Підпунктами 4.12, 4.14 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно з підпунктами 5.1 - 5.5 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Якщо для оформлення спадщини надано кілька заповітів спадкодавця, нотаріус повинен надати їм правову оцінку,

Outcome: dismissed