Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення частки померлого у справі спільної сумісної власності, в якому просить визначити, що частка померлого [PERSON] , котрий помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 1/3 частку, частка [PERSON] , реєстр. № облік. картки 1643826761, у праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 1/3 частку; частка [PERSON] , реєстр. № облік. картки 1643826761, у праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 1/3 частку, та зазначає наступне. Посилаючись на те, що 03 серпня 1993 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] здобули право власності на квартиру, загальною площею 58,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наступними документами:- свідоцтво про право власності від 3 серпня 1993 року, видане Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, на підставі розпорядження від 3 серпня 1993 року за №17964, яке зареєстровано та записано в реєстрову книгу за №3-1788.- технічний паспорт на квартиру за адресою: [ADDRESS] від 18.12.2013 р.;- Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень від 17.01.2014р.;- Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.07.2024р.; -Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2013р..справ № 52/20527/13-ц. про встановлення факту належності свідоцтва про право власності від 3 серпня 1993 року, видане управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, на підставі розпорядження від 3 серпня 1993 року за №17964 яке зареєстровано та записано в реєстрову книгу за №3-1788. [INFO] помер син позивачки- [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 4142 та підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, від 30 березня 2021 року серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 1/3 квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями 1 черги по закону, після смерті спадкодавця, є його батьки - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновськогшо районного управління юстиції м. Одеси від 16 серпня 2017 роук серії [NUMBER] .. Інших спадкоємців першої черги, після смерті [PERSON] , на сьогоднішній день, не має. Спадкоємці, на момент смерті [PERSON] , мешкали разом із спадкодавцем у вказаній квартирі, та вели спільне господарство. Отже, фактично вступили у володіння квартирою, яка належить їм на праві спільної часткової власності. При житті спадкодавець заповіт не складав. Так, після смерті спадкодавця, з метою отримання свідоцтва про спадщину на зазначену 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , позивачка з відповідачами спадкоємця по закону, звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман Інни Миколаївни із заявою про прийняття спадщини. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. відкрила зареєструвала спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 67521416, дата реєстрації 16.04.2021, надала лист про склад спадкоємців від 12.07.2024 р. № 187/02-14, в якому зазначений склад спадкоємців: матір спадкодавця - [PERSON] , [ADDRESS] , реєстр. № облік. картки 1643826761 , батько спадкодавця [PERSON] , [ADDRESS] , реєстр. № облік. картки 1616300711 , дружина спадкодавця - [PERSON] , [ADDRESS] , реєстр. № облік. картки 2892921001 . та лист про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 жовтня 2021 р. за № 397/02-14, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав неможливості визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно. Таким чином, необхідно визначити частки нерухомого майна, оскільки без зазначеного рішення позивачка не може в повній мірі скористатись своїм правом на спадкування та розпорядження спадковим майном. Позивачка просить розгляд справи просить проводити в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 23.07.2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до ст. 274 ЦПК Українив порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістомст. 279 ЦПК Українирозгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивач та відповідачі подали заяви до суду про розгляд справи у їх відсутності, позивач просить задовільнити позов у повному обсязі. Відзив на позов відповідачами не надано, їми подано заяви до суду про розгляд справи у їх відсутності, Відповідно до положень ч. 8ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 4142 та підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, від 30 березня 2021 року серії [NUMBER] . Як вбачається з правовстановлюючого документу на спадкове майно - свідоцтва про право власності від 3 серпня 1993 року, видане Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, на підставі розпорядження від 3 серпня 1993 року за №17964, яке зареєстровано та записано в реєстрову книгу за №3-1788, Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2013р..справ № 52/20527/13-ц. про встановлення факту належності свідоцтва про право власності від 3 серпня 1993 року, видане управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, на підставі розпорядження від 3 серпня 1993 року за №17964 яке зареєстровано та записано в реєстрову книгу за №3-1788, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Реєстрація права власності на зазначену квартиру здійснена за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень від 17.01.2014р., інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.07.2024р. згідно якої квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58кв.м., зареєстрована на підставі свідоцтва про право власності на житло за № 3-1788 , виданий 03.08.1993, видавник: Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 269588651101, на праві спільної сумісної власності. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. відкрила та зареєструвала спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 67521416, дата реєстрації 16.04.2021, надала лист про склад спадкоємців від 12.07.2024 р. № 187/02-14, в якому зазначений склад спадкоємців: матір спадкодавця - [PERSON] , [ADDRESS] , реєстр. № облік. картки 1643826761 , батько спадкодавця [PERSON] , [ADDRESS] , реєстр. № облік. картки 1616300711 , дружина спадкодавця - [PERSON] , [ADDRESS] , реєстр. № облік. картки 2892921001 . та лист про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 жовтня 2021 р. за № 397/02-14, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав неможливості визначення частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), яке знайшло своє вираження у ст. 5 ЦК України, його норми застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року. Положеннями чинних на час виникнення цивільних відносин щодо права власності на квартиру ЦК Української РСР (1963 р.) та Закону України «Про власність» передбачалось, як і на даний час передбачається, два різновиди спільної власності, яка виникає в тих випадках, коли майно належить на праві власності не одній, а кільком особам одночасно. Відповідно до ст. 112 ЦК Української РСР та ст. 17 Закону України «Про власність» спільна власність існує у формах спільної сумісної та спільної часткової власності, тобто такої власності, коли її учасники мають наперед визначені частки. За приписом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Водночас ні ЦК Української РСР, ні Закон України «Про власність», не визначали розмір часток членів сім`ї у праві спільної сумісної власності. 16.01.2003 року Верховна Рада України прийняла Цивільний кодекс України (ЦК України), у зв`язку з чим Цивільний кодекс Української РСР та Закон України «Про власність» втратили чинність з 01.01.2004 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. Пунктом 3.3 вказаної Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Як встановлено судом, провести розрахунок часток у спільній власності, а саме: квартирі за адресою: [ADDRESS] , на даний час не є можливим, оскільки для цього необхідно подати заяви всіх співвласників, а як вбачається з матеріалів справи, співвласник квартири, а саме: спадкодавець [PERSON] помер. Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 370 ЦК України, розмір часток у праві спільної сумісної власності є рівними. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Позивачка посилається на ту обставину, що через не визначеність розміру часток померлого у спірній квартирі, вона не може належним чином оформити свої спадкові права на спадщину, яка відкрилася після смерті її сина [PERSON] . Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування. Видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, справа про визначення належної йому частки має вирішуватися в суді. Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили. Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19.06.1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Таким чином, враховуючи, що будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, що співвласник спірної квартири [PERSON] помер, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/3 частці. При цьому в судовому засіданні не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників спірної квартири. На підставі викладеного та положень ст.ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved