Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», від імені та в інтересах якого діє його директор - Сердійчук Я.Я. , звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0620-8642 від 12.02.2021 року в сумі 32000,00 грн, судові витрати на правову допомогу у сумі 9000,00 грн та судовий збір в сумі 3028,00 грн просять покласти на відповідачку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.01.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і [PERSON] , за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем первісного кредитора, в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено кредитний договір № 0620-8642, відповідно до якого сторони домовились про надання кредитних коштів та виконання зобов`язання позичальника. Проте, відповідачка своїх зобов`язання не виконала, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість в загальному розмірі 32000,00 грн. 28.10.2021 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено договір факторингу № 02/10/2021, відповідно до якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до боржників за договорами, у т.ч. за договором, що укладений між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом грошової вимоги до відповідачки. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання не виконала, а загальний розмір її заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом становить 32000,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 21000,00 грн; заборгованість за відсотками - 11000,00 грн, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 травня 2024 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У позовній заяві представника позивача - директор ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Я.Я. просив судпро розгляд справи без участі представника позивача, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась. 07.08.2024 року до канцелярії суду подала заяву , у якій просила проводити розгляд справи без її участі та зазначила, що позовні вимоги визнає частково та повідомила, що має можливість оплатити тільки тіло кредиту частинами. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного висновку. Встановлено, що між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачкою [PERSON] укладений кредитний договір № 0620-8642 (далі - Договір), відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в кредит на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем комісію та проценти за користування кредитом (п. 1 договору). Цей кредитний договір та правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору. Укладаючи цей кредитний договір, позичальниця підтвердила, що попередньо уважно ознайомилась з правилами на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним (п. 13 договору). Окрім того, у договорі відповідачки підтвердила, що до укладення Договору уважно ознайомилась з тексом Кредитного Договору та Правилами, а також отримала від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 16 договору). Також, [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит у якому остання підтвердила: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування; отримання пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до моїх потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором (а.с. 11). Вказані документи підписані [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А839. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно із ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із п.6 ч.1 ст.3 цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 вказаного Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору;одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ст. 8 вказаного Закону, юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідним ідентифікатором за договором № 0620-8642 є код А839. Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України). Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 по справі 127/33824/19, від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Також, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет- магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». А тому, в нашому випадку, підписання Відповідачкою шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства. Тому, суд вважає встановленим, що 12.02.2021 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи, було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний кредитний договір № 0620-8642. Окрім того, підписання відповідачкою паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування, що узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23.12.2019 року у справі №572/1169/17, від 12.02.2020 року у справі №382/327/18. Також, одночасно із вищезазначеним свідченням укладення кредитного договору відповідачкою та дія договору підтверджується фактом користування відповідачкою картковим рахунком та використання кредитних коштів що підтверджується довідкою про детальні щоденні нарахування та погашення по договору № 0620-8642 станом на 09.11.2021, що повністю узгоджується з ч. 2 ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом п.п. 10,11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту № 0620-8642 від 12.02.2021 року на ім`я [PERSON] , листа АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про успішність операцій через систему платежів LigPay, відповідачка отримала кредит від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» - ID платежу - 52015396, номер картки 536354*25 (а.с. 12-13). Таким чином, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало. Відповідно до умов кредитного договору відповідачці було визначено графік платежів (п. 3 договору), за яким було встановлено термін платежу - 04.03.2021 р.; сума кредиту - 11 000,00 грн; нараховані проценти - 4 620 грн; комісія за видачу кредиту - 0,00 грн; разом до сплати - 15 62,00 грн. Протягом строку кредиту фіксована процентна ставка складає 2% (два відсотка) від непогашеної суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредитним договором строку, на який надається кредит. Річна процентна ставка складає 730% (п. 4 договору). Згідно з п. 7 договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом складає 730%. орієнтовна загальна вартість кредиту (вартість користування кредитом) для позичальника на дату кредитного договору складає 142.00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 15 620 грн. та включає в себе проценти за користування кредитом 42.00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 4 620 грн. (у грошовому вираженні) та комісію за видачу кредиту у розмірі 0.0% від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 0 грн. (у грошовому вираженні). Обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості Кредиту є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, зазначених в договорі, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Орієнтовна реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за договором залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору. Згідно з п. 10 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити комісію (у разі нарахування), проценти за користування кредитом та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо така буде) не пізніше терміну платежу шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у правилах. Згідно з п. 12 договору за порушення умов кредитного договору сторони несуть відповідальність, встановленому кредитним договором, правилами та чинним законодавством України. Таким чином, за умовами договору [PERSON] зобов`язалась повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору та в процесі користування кредитним рахунком не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості встановлено, що в період дії кредитного договору № 0620-8642 від 12.02.2021 року [PERSON] свої зобов`язання не виконувала у повному обсязі внаслідок чого у відповідачки утворилась заборгованість у розмірі 32000,00 грн., що складається з: 11000,00 грн - заборгованості за кредитом, 21000,00 грн - заборгованостіза нарахованими процентами. Заперечень щодо правильності розрахункувідповідачкою не надано. Згідно зі ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення, від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС та [PERSON] є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. 28.10.2021 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС та ТОВ «Факторинг Партнерс» був укладений, договір факторингу № 02/10/2021 (надалі по тексту - «Договір факторингу») про відступлення права вимоги за кредитними договорами та укладено додаткову угоду № 1 до Договору факторингу № 02/10/2021 04.11.2021 року. Відповідно до п. 3.13. договору факторингу, право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру боржників. 09.11.2021 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «Факторинг Парнерс» було підписано реєстр боржників № 1 , відповідно до якого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» відступив (передав) на користь ТОВ «Факторинг Партнерс», своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами згідно реєстру, в тому числі за кредитним договором № 0620-8642 від 12.02.2021 року, позичальником за яким виступає [PERSON] . Окрім того, перехід права вимоги також підтверджується: копією реєстру боржників №1 та витягом з реєстру боржників № 1 від 09.11.2021 року до договору факторингу №02/10/2021 від 28.10.2021 року; копією платіжних доручень №4924 від 21.12.2021 року, №118 від 31.01.2023 року, № 273 від 14.07.2022 року, за якими ТОВ «Факторинг Партнерс здійснював перерахування грошових коштів на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» згідно з договору факторингу № 02/10/2021 року. Таким чином, відповідно ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло статус нового кредитора та право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 0620-8642 від 12.02.2021 року в розмірі 32000,00 грн., що складається з: простроченої заборгованості за кредитом - 11000,00 грн. та простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 21000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як передбачено ч. 1 ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. З огляду на те, що відповідач не надала суду заперечення, що він не розуміє зміст Умов та правил надання банківських послуг, або не ознайомлена саме з тими умовами що долучені позивачем до матеріалів справи, тому суд при заочному розгляді справи вважає доведеним, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань не виконала. Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення кредиту чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачкою не надано, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № 0620-8642 від 12.02.2021року у сумі 32000,00 грн., що складається з: 11000,00 грн - заборгованості за кредитом, 21000,00 грн - заборгованостіза нарахованими процентами. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Встановлено, що між ТОВ «Факторинг Партнерс»та Адвокатським Об`єднанням «Лігал Ассістанс» укладено договір № 15-02/2024 від 15 лютого 2024 року про надання правової допомоги. Також, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем суду надано: прайс-листом АО «Лігал Ассістанс» затвердженого Рішенням Загальних зборів № 01-11/2023 від 01.11.2023; заявку на надання юридичної допомоги № 146 від 02.04.2024; витяг з Акту № 1 про надання юридичної допомоги від 09.04.2024; платіжну інструкцією від 16.04.2024 щодо сплати АО «Лігал Ассістанс» коштів за надання правової допомоги згідно договору № 15-02/2024 від 15.02.2024 року. При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд також враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». У яких ЄСПЛ було визначено, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату, як гонорар, відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Таким чином зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху» не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої - п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у додатковій постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, у поставі від 12 квітня 2023 року у справі № 127/9918/14-ц. Відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved