Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

16 квітня 2024 року до Київського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою та просить суд визначити [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) додатковий строк тривалістю 2 місяці з дня набрання рішення суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 07 лютого 1996 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] отримав в дарунок 2 садових будинки в садівничому товаристві «Горіх», яке розташовано у [ADDRESS] , що в цілому складається з 1 садового будинку під літ. «А» із ракушняка та 1 садового будинку під літ. «Б», загальною площею 42,3 кв.м. та надвірних будівель: літньої кухні «В», туалету «Г», душу «Д», сараю «Е», 1,2 огорожі, І мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 600 кв.м. Вказаний договір дарування посвідчено державним нотаріусом Харитонюк Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 4-178. Державним нотаріусом Марчишиною С.Г. 11.04.2019 року видано дублікат вказаного договору та зареєстровано в реєстрі за N 1-104, оскільки оригінал було втрачено у зв`язку з пожежею за місцем знаходженням вказаного будинку. Примірник Договору дарування садових будинків зберігається у справах Одеського державного нотаріального архіву. Наведений договір дарування не містить посилання на правоустановчі документи стосовно земельної ділянки, на якій він розташований тому, позивач не був обізнаний щодо оформленого на неї права власності. [PERSON] більше 15 років назад виїхала з Одеси на постійне мешкання до Ізраїлю. У 2023 році позивачу стало відомо, що його матері [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,0626 гектарів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер якій не присвоєно на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 02.06.1995 року, N 231, від 31.05.1997 року, N 228. [INFO] [PERSON] померла в м. Бней Брак, Держава Ізраїль, про що Міністерством внутрішніх справ у відділі реєстрації населення м. Рамат Ган, видано свідоцтво про смерть. Дата видання 10 лютого 2015 року. За отриманням спадщини позивач не звертався, оскільки не знав про існування зазначеного Державного акту. Про вказані обставини позивач дізнався коли розпочав процедуру приватизації земельної ділянки лише у 2023 році після отримання відповідного листа від Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (лист від 16.06.2023 року № 1200/356-23). Про обставину того, що позивач не міг знати про те, що матері належала на праві власності вказана земельна ділянка свідчить те, що позивач набув у власність житловий будинок за договором дарування у 1996 році, а Державний акт на право приватної власності на землю був виданий 27.10.1997 року. Після з`ясування вказаних обставин, позивач одразу звернувся до державного нотаріуса з метою оформлення спадщини, однак отримав від державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.07.2023 року, згідно якої відмовлено позивачу - [PERSON] , у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0626 гектарів, яка розташована аз адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер якій не присвоєно, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 02.06.1995 року, No 231, від 31.05.1997 року, N 28, після померлої «14» липня 2014 року Фаєрман Али. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Літвіновій І.А. Провадження у цивільній справі № 947/12632/24 відкрито ухвалою судді від 07.08.2023 року. Розгляд справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження. Одночасно судом витребувано у державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіної Тетяни Миколаївни (м. Одеса, вул. Космонавтів, 11-А) завірену належним чином копію спадкової справи № 521/2023, заведену після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Його представник адвокат Левіт В.С. до канцелярії суду надав заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач на позов не відізвався. Враховуючи положення статей 280,\~281\~ЦПК\~України судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи за наявними у ній матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] померла в м. Бней Брак, Держава Ізраїль, про що Міністерством внутрішніх справ у відділі реєстрації населення м. Рамат Ган, видано свідоцтво про смерть. Дата видання 10 лютого 2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,0626 гектарів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер якій не присвоєно, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 02.06.1995 року, N 231, від 31.05.1997 року, N 228. Позивач та відповідач, як сини померлої [PERSON] , є спадкоємицями за законом першої черги після смерті своєї матері. З копії спадкової справи № 521/2023 вбачається, що 26 червня 2023 року позивач звернувся до Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою прийняття спадщини за законом після померлої [PERSON] матері [PERSON] . Нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав пропуску строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України та відсутністю доказів стосовно факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, про що винесено постанову від 05.07.2023 року. Звертаючись до суду позивач вказує, що не був обізнаний про наявність спадкового майна у вигляді земельної ділянки, адже набув у власність житловий будинок, який розташований на цій земельній ділянці, при цьому державний акт на право власності на цю земельну ділянку мати позивача отримала пізніше. У відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин 1, 2 статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, що передбачено частиною 3 статті 1272 Цивільного кодексу України. Як зазначено Пленумом Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини З статті 1272 Цивільного кодексу України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності Цивільним кодексом України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина 2 статті 1272 Цивільного кодексу України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 Цивільного кодексу України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (стаття 1270 Цивільного кодексу України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви які про прийняття спадщини (стаття 1272 Цивільного кодексу України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (частина 1 статті 1273 Цивільного кодексу України). Відповідно до частин 1, 3 статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже судом встановлено, що [PERSON] пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини за непередбачуваними для спадкоємця обставинами. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Пунктом 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд, в ході розгляду справи дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини за законом після смерті її матері [PERSON] . Позовні вимоги підлягають задоволенню. Розглянувши спір всебічно, повно та об`єктивно та з обліком викладеного, суд вважає за можливе продовжити позивачу строк на прийняття спадщини за заповітом терміном на два місяці. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. На підставі викладеного і

Outcome: approved