Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

30.04.2024 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла, [PERSON] . При житті 21.12.2006 року [PERSON] склала заповіт згідно якого: земельний пай згідно державного акту серії І-КВ №023452 заповіла позивачці - [PERSON] . До складу спадкового майна яке залишилося після смерті [PERSON] входить земельна ділянка: площею 2,4608 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Яблунівського старостинського округу, Броварський район Київська область. До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивачка не зверталася, однак на день смерті [PERSON] позивачка проживала з нею за однією адресою по [ADDRESS] , що підтверджується актом житлово-побутових умов № 72 від 16.02.2024 року складеним депутатом Циблівської сільської ради Кузьковим Сергієм Петровичем. Позивачка вважає себе такою, що прийняла спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Крім позивачки спадкоємцем за іншим заповітом на інше спадкове майно після смерті [PERSON] є відповідачка по справі [PERSON] , яка протягом шестимісячного терміну звернулася до Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок. На спадкову земельну ділянку площею 2,4608 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Яблунівського старостинського округу, Броварський район Київська область належну [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №023452 виданого 18.12.2002 року в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Відповідачка по справі [PERSON] на земельну ділянку площею 2,4608 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Яблунівського старостинського округу, Броварський район Київська область належну [PERSON] не претендує, дана ділянка не входила до складу спадкового майна за заповітом який був посвідчений від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] та не заперечує щоб зазначена ділянка була оформлена на ім`я позивачки. В нотаріальній конторі позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкову земельну ділянку за заповітом та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, який просила задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 30.05.2024 р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 08.08.2024р. 05.08.2024 р. на адресу суду надійшло клопотання від відповідачки [PERSON] щодо визнання позову з врахування заяви про збільшення позовних вимог та розгляду справи у відсутність представника відповідача. 05.08.2024 на адресу суду надійшла заява представника позивача - [PERSON] заява про зміну позовних вимог в якій позивачка зазначила додаткову позовну вимогу про визнання за нею права на виділення земельної ділянки (пай) з числа нерозподілених земельних часток (паїв) земельної ділянки під багаторічними насадженнями розташованої на території Яблунівського старостинського округу Броварського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орієнтовною площею 0,9000 га.. 08.08.2024 р. на адресу суду надійшла заява представника позивача - [PERSON] - щодо розгляду справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.01.2008 р. (а.с.8). Згідно копії заповіту від 21.12.2006 р. складеного вді імені спадкодавця [PERSON] вбачається що земельний пай згідно державного акту серії 1-КВ №023452 [PERSON] заповіла [PERSON] (а.с. 11). Згідно акту житлово-побутових умов № 72 від 16.02.2024 року складеним депутатом Циблівської сільської ради [PERSON] вбачається, що на день смерті [PERSON] позивачка [PERSON] проживала зі спадкодавцем за однією адресою по [ADDRESS] (а.с.12). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №023452 від 18.12.2002 р. вбачається, що земельна ділянка площею 2,4608 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Яблунівського старостинського округу, Броварський район Київська область належить - [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до довідки №169 від 07.06.2024 р. виданої Яблунівським старостинським округом виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області спадкоємці [PERSON] мають право на виділення земельної ділянки (пай) з числа нерозподілених земельних часток (паїв) земельної ділянки під багаторічними насадженнями розташованої на території Яблунівського старостинського округу Броварського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орієнтовною площею 0,9000 га. (а.с.63). Постановою Коляденко Я.В. державного нотаріуса Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкову земельну ділянку (пай) (а.с.16). Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно ст.. 293 ЦПК України, суд розглядає справи в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно ст.. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в наслідок його смерті. Так згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п 10. Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, яке полягає у необхідності встановлення фактичної обставини і надання їй правового значення у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності. Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 11 роз`яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року , Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року. Відповідно до пункту 2, 5 зазначеного Указу Президента України № 720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивач не ставлять вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору, сплачених при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Outcome: approved