Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на своє утримання, як такої, що продовжує навчання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно з дня подачі позову до суду і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона є донькою відповідача [PERSON] . Вона є студенткою І курсу навчально - наукового медичного інституту за кошти фізичних осіб, на денній формі навчання, спеціальність 053 Психологія Чорноморського національного університету імені Петра Могили IV рівня акредитації. Позивач вказала, що у зв`язку з тим, що вона навчається на денній формі навчання, не має змоги влаштуватись на роботу щоб самостійно отримувати заробіток і утримувати себе. Також має щороку сплачувати кошти за навчання, згідно з договором про надання освітніх послуг. Зазначила, що потребує матеріальної допомоги від батька, при цьому відповідач такої допомоги на її утримання не надає. Обставини, які б унеможливлювали виконання обов`язку відповідачем по її утриманню за станом здоров`я або з інших причин позивачу не відомі. Посилаючись на вказані обставини, позивач звернулася в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 26.04.2024 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Корабельного районного суду міста Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. Заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від відповідача на адресу суду не надходили. Разом з тим, відповідач надав відзив, у якому фактично визнав позовні вимоги частково, заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) та просив стягувати з нього аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) до закінчення навчання доньки [PERSON] , але не більше ніж до досягненням нею 23 років. Вказане також підтримав у своїх запереченнях на відповідь на відзив. Позивач у відповіді на відзив та поясненнях заперечувала проти доводів відповідача у відзиві на позовну заяву та просила суд стягувати з останнього аліменти до закінчення нею навчання у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності) в інтересах яких заявлено вимоги (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Як встановлюють ч. 1 та ч. 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання. Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Так, відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні бути належні, допустимі та достовірні. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. \~ \~ \~ \~ Так, Верховним Судом винесено постанову від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17), в якій викладено наступну правову позицію: встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Отже, не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі поданих позивачем документів судом встановлено, що позивач [PERSON] , яка є донькою відповідача [PERSON] , є студенткою Чорноморського національного університету імені Петра Могили IV рівня акредитації. Навчається на 1 курсі навчально-наукового медичного інституту за кошти фізичних осіб, форма навчання денна, спеціальність 053 «Психологія». Строк закінчення навчання за програмою підготовки бакалавра - 30 червня 2027 р. Вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.04.2006 р., довідкою 2/11 № 126 від 14.02.2024 р. Чорноморського національного університету імені Петра Могили, а також Договором № 285/23 про надання платних освітніх послуг у Чорноморському національному університеті імені Петра Могили від 01.09.2023 р. Як вбачається з Договору № 285/23 про надання платних освітніх послуг у Чорноморському національному університеті імені Петра Могили від 01.09.2023 р., який відповідно до п.1 розділу І вказаного договору є невід`ємним додатком до Договору про навчання у Чорноморському національному університеті імені Петра Могили від 01.09.2023 №285-К_, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 92 800,00 гривень. Вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 1) 2023 - 2024 навчальний рік - 21 200,00 гривень; 2) 2024 - 2025 навчальний рік - 22 500,00 гривень; 3) 2025 - 2026 навчальний рік - 23 800,00 гривень; 4) 2026 - 2027 навчальний рік -- 25 300,00 гривень. Вказаним договором врегульовані також умови щодо порядку проведення розрахунків за навчання. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що має з дитинства вади зору, у зв`язку з чим потребує постійного нагляду лікаря офтальмолога та періодичної корекції зору. Вказала, що послуга корекції зору є платною, і для неї завеликою, надавши при цьому копію Договору б/н від 30.03.24 Салону оптики TREVISO про виготовлення та ремонт окулярів на суму 7 270,00 грн; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 64 від 24.02.24 про оплату медичних послуг лікування лікаря офтальмолога на суму 4 000,00 грн. У своєму позов та відповіді на відзив позивач також зазначала, що через те, що її навчання у вищому навчальному закладі у тому числі здійснюється в онлайн режимі, для повноцінного засвоєння нею освітньої програми вона має потребу постійного доступу до швидкісного інтернету за постачання послуг якого вона сплачує щомісячно абонентську плату. Крім цього, для забезпечення її доступу до онлайн курсів, лекцій, семінарів у навчальному закладі вона має потребу у забезпеченні оргтехнікою. Також має сплачувати комунальні послуги за місцем її проживання, має витрат на продукти харчування, одяг та побутові потреби. Проте, позивач належних та допустимих доказів здійснення та/або необхідності здійснення таких витрат суду не надала. Відповідач зі свого боку вказав, що одружився удруге, про що надав копію Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13.06.2017 р., та має у цьому шлюбі малолітню дитини доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.06.2017 р. Зазначив, що дитина відвідує дошкільний навчальний заклад за відвідування якого та харчування він сплачує щомісячно кошти, на підтвердження чого надав суду банківські квитанції. Посилався також на те, що несе витрати по утриманню житла та сплаті комунальних послуг за місцем свого проживання, про що також надав суду копії банківських квитанцій долучивши їх до заперечення на відповідь на відзив. Крім того, відповідач зазначав, що має на утриманні батька, [PERSON] , [INFO] , який є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] від 04.04.2012 р., та якому також надає матеріальну допомогу, оскільки розмір пенсії батька не дозволяє йому сплачувати в повній мірі кошти за комунальні послуги, купляти продукти харчування та необхідні ліки. Проте, доказів на підтвердження здійснення ним витрат на утримання батька суду не надав. Згідно з ч.1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, у ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Аналізуючи надані сторонами докази та положення чинного законодавства, суд доходить висновку, що позивачем не доведена наявність фактів, які надають право стягувати аліменти на її користь у зв`язку із тим, що вона продовжує навчання, зокрема доказів на підтвердження існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі - понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо. Однак, приймаючи рішення суд враховує положення ч. 4 ст. 206 ЦПК України та з урахуванням часткового визнання відповідачем позову, вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання частково, стягнувши з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду і до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років. Суд також зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору за пред`явлення вимоги щодо стягнення аліментів, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial