Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

[PERSON] , 28.03.2024 р., звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Овідіопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька дитини. [PERSON] мотивувала позовні вимоги тим, що 08.09.2020 р. зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . З січня 2022 р. позивач не підтримує сімейних відносин з відповідачем, не веде спільного господарства, шлюб офіційно не розірвано. Перебуваючи у шлюбі, 24.11.2023 р. позивач народила сина [PERSON] , батьком якого було записано відповідача. Позивач зазначає, що [PERSON] не є батьком її дитини [PERSON] , біологічним батьком є [PERSON] , який визнає батьківство. В зв`язку з даними обставинами позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить виключити відомості про батька [PERSON] з актового запису №31 від 29.02.2024 р. про народження дитини [PERSON] , зробленого в Овідіопольському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та зобов`язати Овідіопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) виключити відомості з актового запису про народження дитини [PERSON] , №31 від 29.02.2024 р. відомості про батька - [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, пвідомлявся належним чином. Представник Овідіопольського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та зобов`язати Овідіопольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. За таких обставин суд ухвалив розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 08.09.2020 р. зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] З січня 2022 р. [PERSON] не підтримує сімейних відносин з відповідачем, не веде спільного господарства, шлюб офіційно не розірвано. Згідно копії свідоцтва про народження від 29.02.2024 серія [NUMBER] вбачається, що [INFO] в м.Чорноморськ, Одеського району Одеської області народився [PERSON] , батьками якого записані сторони. Позивач стверджує, що відповідач не є батьком [PERSON] , а його батьком являється [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про включення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. За змістом ч.2 ст.138 СК України вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подачі іншої особою заяви про своє батьківство. Відповідно до ч.1, 2 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згоди на обов`язковість яких надана Верховній Раді України. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 7 Конвенцією про права дитини передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Ухвалюючи рішення у справі "М.С. проти України" від 11.07.2017 (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідей про те, що у всіх рішеннях, які стосуються дітей, їхні найкращі інтереси мають мати першочергове значення. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що [PERSON] визнає батьківство відносно дитини [PERSON] . Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу, відповідач будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача до суду не надав, як і не спростував. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, згідно її вимог, залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: partial