Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Гураш М.В., звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбних відносинах з 30.03.2019 року. Від шлюбу з відповідачем народилась дитина, [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано. 04 квітня 2024 позивач вдруге вийшла заміж та змінила прізвище на « [PERSON] ». Від цього шлюбу народила дитину: [PERSON] , [INFO] у зв`язку з цим на даний час не працює і перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох річного віку.На протязі останнього часу відповідач [PERSON] не надає належну матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина [PERSON] . Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину. Відповідач працездатний, на даний час є військовослужбовцем ЗСУ, а тому отримує доходи, розмір яких приховує та витрачає на свої особисті потреби, а тому має можливість утримувати свою дитину. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяють сплачувати аліменти на утримання сина. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що є менш-більш достатнім для його нормального фізичного та духовного розвитку на даний час. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про місце, день та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, вказаним в позовній заяві. Представник позивача - адвокат Гураш М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Пояснив суду, що позивач з відповідачем мають спільну малолітню дитину [PERSON] . На даний час позивач вдруге вийшла заміж, змінила прізвище та народила сина від цього шлюбу. Відповідач інколи надає кошти на утримання сина, але їх розмір є незначним. Добровільно дійти згоди щодо розміру аліментів сторони не змогли. У відповідача інших дітей не має, він служить в ЗСУ, має стабільний дохід. Також просить стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] \~у судове засідання повторно не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, вказаним в позовній заяві, які згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав особисто під підпис 28.06.2024 та 19.07.2024, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. 29 липня 2024 року у судовому засіданні постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи, яка занесена до протоколу судового засідання. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 30.03.2019 року позивач з відповідачем перебували у шлюбних відносинах. Під час спільного проживання у сторін народилась дитина, яка на теперішній час є малолітньою [PERSON] , [INFO] , батьком якого відповідно до свідоцтва про народження зазначений відповідач [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2023 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8-9). 04 квітня 2024 року позивач вийшла заміж за [PERSON] та після укладення шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.10). Від повторного шлюбу народила дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04 квітня 2024 року (а.с.11). Відповідно до довідки №43 від 10.06.2024 року виданої Зарічанським закладом дошкільної освіти (ясла-садок) «Золотий колосок» Делятинської селищної ради позивач [PERSON] з 03.06.2024 року не працює і перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку (а.с.13). Згідно витягу з реєстру Надвірнянської територіальної громади та витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 1017669 від 10.06.2024 року малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6,12). Позивач самостійно несе усі обов`язки щодо утримання та виховання малолітньої дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів з відповідачем не досягнуто. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Допомога, яку періодично, на свій розсуд надає відповідач, є незначною. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснено в п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~- відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. \~ Згідно з частиною другою\~статті 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій\~статті 155 Сімейного кодексу України. Доказів того, що відповідач не може надавати малолітньому сину матеріальну допомогу суду надано не було. Суд же розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). З урахуванням викладеного вище, враховуючи безспірність заявлених позовних вимог, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та а з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1 /4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам\~ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до\~ст. 179 СК України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Щодо стягнення судових витрат суд зауважує наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач [PERSON] відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів. Таким чином, на відповідача покладаються судові витрати по сплаті судового збору в дохід державного бюджету України у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Щодо стягнення судових витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, суд зазначає наступне. В прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до суду подано квитанцію до платіжної інструкції № 69733759 від 10.06.2024,\~згідно якої\~адвокат Гураш\~М.В.\~отримав від\~ [PERSON] \~ на\~підставі договору\~ судові\~витрати на\~правничу допомогу\~ адвоката\~по справі\~про стягнення\~аліментів \~у розмірі\~3000\~грн.\~(а.с.19).\~Також \~суду надано\~договір про\~надання\~правничої допомоги\~№ 80 від\~10.06.2024року (а.с.14-15), ордер на надання правничої допомоги та копію свідоцтва про право на заняття адвокатського свідоцтва на [PERSON] (а.с.16,18), попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу та акт виконаних робіт від29.07.2024, з якого вбачається, що адвокатом Гурашем М.В. виконані послуги [PERSON] з надання правничої допомоги на суму 3000,00 грн. Таким чином, суд встановив, що представник позивача адвокат Гураш М.В. надав належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 3000,00 грн., при цьому суд вважає, що понесені позивачем витрати є реальними та необхідними у зв`язку з наданням їй правничої допомоги у справі. Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу у цій справі, та вважає їх розмір розумним та співмірним із рівнем складності юридичної кваліфікації правовідносин у даній справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved