Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

Позивач - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 54482,19 грн., а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що Акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» Шамрило М.В. 21 серпня 2019 року на підставі кредитного договору № 2001384226101 було видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 30000,00 грн., який пізніше було збільшено до 35000,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01 лютого 2024 року складає 54482,19 грн., з яких: 34976,25 грн.\~заборгованість за кредитом; 19505,94 грн.\~заборгованість за процентами; 0,00 грн.\~заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Враховуючи наведені обставини позивач звернувся до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості. Ухвалою судді від 05.03.2024 року відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості були задоволені. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2024 року скасовано заочне рішення у цивільній справі № 206/1070/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження. 29.07.2024 року через систему «Електронний суд» представник відповідача подав відзив на позов у якому зазначив, що умови кредитування постійно змінюються, тому неможливо встановити із якою саме редакцією умов та правил надання банківських послуг було ознайомлено відповідача та чи було ознайомлено взагалі. Без жодних підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, такі умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відтак, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані умови кредитування, у Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у будь-якій з редакцій. Паспорт споживчого кредиту, що був підписаний відповідачем, не може розцінюватися судом як належний доказ, укладеного правочину та домовленості сторін щодо саме тих умов кредитного договору, на які посилається позивач при розрахунку заборгованості. Також з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку не вбачається за якою ставкою позивач нараховує відсотки за користування кредитними коштами. Крім того, з виписки по рахунку відповідача вбачається, що в автоматичному режимі з його картки списувалися кошти на погашення комісії. Однак, сторонами не було погоджено умови кредитування в частині сплати комісій. З урахуванням викладеного просив відмовити у задоволенні позову. 06.08.2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача подав відповідь на відзив у якому зазначив, що кредитний договір був укладений між відповідачем та банком у передбачений законом спосіб. Відповідач погодився із запропонованими умовами кредитування. Від договору не відмовився, хоча протягом 14 днів мав таку можливість. Банк належним чином виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредиту у розмірі 30000,00 грн., що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами. Щодо розрахунку заборгованості, то він містить детальну інформацію відносно: графіку повернення тіла кредиту та процентів з розбивкою на суми та конкретні календарні дати; відомості щодо фактичної суми погашення відповідачем кредиту з розбивкою на суми та конкретні календарні дати; залишку непогашеної суми за кожним платежем. Банківська виписка за рахунком позичальника є належним доказом та підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту. Щодо процентів, то відповідач був обізнаний у тому, що грошові кошти надаються йому як кредитні і за користування кредитними коштами сплачуються проценти, розмір яких був визначений умовами кредитного договору. Нарахування процентів за користування кредитом є обов`язком банку згідно діючого законодавства. Банку заборонено надавати безпроцентні кредити. Щодо комісії, то банк не нараховував і не заявляв до стягнення вимоги по комісії, що підтверджується розрахунком заборгованості. Таким чином, з урахуванням викладеного просив задовольнити позовні вимоги. Представник позивача у позовній заяві просив справу розглянути в його відсутності та задовольнити заявлені позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності відповідача та його представника. Просив відмовити у задоволенні позову, виходячи з обставин викладених у відзиві на позов. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За правилами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина перша, друга статті 640 ЦК України). У відповідності до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно положень статті 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Положеннями частини другої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 Цивільного кодексу України\~визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 21 серпня 2019 року між [PERSON] та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем заяви №2001384226101 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), підписанням якої відповідач акцептував публічну пропозицію АТ «ПУМБ», яка розміщена на веб-сайті Банку: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням усіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї заяви підтвердив свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених умовах. Відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] у гривні та надано платіжну картку. У заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначено, що відповідач (клієнт) просив встановити на його поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою,кредитний ліміт у сумі 30000 грн.; розмір реальної річної процентної ставки складає 47,88%; розрахунковою та платіжною датою є 30 число кожного місяця; строк дії кредитного ліміту, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюється відповідно до умов ДКБО. 21 серпня 2019 року [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, згідно умов якого, АТ «ПУМБ» відкрито кредитну лінію з кредитним лімітом 30000 грн., строк кредитування становить 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Відповідно до п.4 Паспорту споживчого кредиту стандартна та реальна процентна ставка становить 47,88 % річних, порядок повернення кредиту: щомісячно не пізніше настання платіжної дати протягом встановленого строку кредитування, за наявності заборгованості за кредитом на кінець звітного розрахункового періоду. За приписами\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору кредиту №2001384226101 від 21.08.2019. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному\~статтею 204 ЦК України. Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку про укладеність договору кредиту №2001384226101 від 21.08.2019 між [PERSON] та акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк». Згідно\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України\~встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до\~статті 251 ЦК України\~строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої\~статті 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою\~статті 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1\~ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Із виписки з особового рахунку [PERSON] наданої АТ «ПУМБ» вбачається, що останній систематично використовував грошові кошти з рахунку на оплату товарів та послуг та здійснював часткове погашення кредиту. З банківської виписки по рахунку відповідача вбачається ,що відсотки за кредитним договором нараховувались позивачем за ставкою, що не перевищує встановлену кредитним договором ставку по відсоткам за наданим кредитом. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020у справі№278/2177/15-ц виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо наявності факту заборгованості за кредитним договором. Так, заборгованість за кредитним договором №2001384226101 від 21.08.2019 станом на 01.01.2024 року становить 54482,19 грн., яка складається із: 34976,25 грн.\~заборгованість за тілом кредиту та 19505,94 грн.\~заборгованість за відсотками. Приходячи до такого висновку, судом враховано, що відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано факту надання йому банком кредитних коштів та існування заявленої банком заборгованості, не надано контррозрахунку на спростування наданого банком розрахунку, або доказів повернення кредитних коштів у повному обсязі, не проведено експертне дослідження за власною заявою, як і не заявлено клопотань про призначення у справі судом судово-економічної експертизи . Що стосується доводів відповідача про списання в автоматичному режимі з його картки сум на погашення комісії, то суд їх до уваги не приймає, оскільки вимог щодо стягнення такого виду складового заборгованості позивач до відповідача за дійсним позовом не заявляє. Крім того, відповідачем не було надано доказів того, що протягом п`яти років користування кредитними коштами він звертався до банку з приводу неправильності чи некоректності нарахування сум за кредитом. Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, тож з відповідача на користь позивача належить стягнути суму заборгованості у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (0,8 ставки судового збору за подачу позовної заяву через електронний суд).

Outcome: approved