Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначено, що 15 січня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір Позики №К150121-4, згідно умов якого Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 164 556 гривень 25 копійок, а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення Договору, тобто до 15 квітня 2021 року. 07 лютого 2022 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду до договору Позики №К150121-4 від 15 січня 2021 року, згідно умов якого було внесено зміни в п. 1, 5, 6 та зазначено, що Позикодавець передає у власність Позичальнику. а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 159 951 гривень 50 копійок, а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 3 місяці, тобто до 15 квітня 2022 року. Згідно п. 5 Додаткової угоди, Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 Додаткової угоди: 7 542, 75 гривень до 15 лютого 2022 року 7 542, 75 гривень до 15 березня 2022 року 144 866, 00 гривень до 15 квітня 2022 року. Також 07 лютого 2022 року Відповідач власноруч написав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 159 951 гривень 50 копійок отримав у повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 15 квітня 2022 року включно. Згідно п. 10 Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно п. 11 Договору у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) Позичальником за даним Договором. Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. П. 16.3 Договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору, в тому числі щодо своєчасного повернення позики. 15 квітня 2022 року Відповідач не здійснив платіж відповідно до Договору. Станом на 14 вересня 2022 року Позичальник свої зобов`язання не виконує належним чином, а його заборгованість складає 74 441 гривень 62 копійок, з яких: 61 645 гривень 50 копійок залишок боргу за Договором; 12 796 гривень 12 копійок неустойка за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. На підставі викладеного просять суд стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] заборгованість в сумі 74 441 гривень 62 копійок та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 040 гривень 00 копійок. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29\~листопада 2022 року було відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 25 грудня 2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явився, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. 24 червня 2024 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позов підтримує та не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що що підтверджується зворотніми повідомленням про вручення поштової кореспонденції, а також оголошенням на сайті «Судова влада України», а тому суд вважає за можливе розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 15 січня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір Позики №К150121-4, згідно умов якого Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 164 556 гривень 25 копійок, а Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення Договору, тобто до 15 квітня 2021 року. 07 лютого 2022 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Додаткову угоду до договору Позики №К150121-4 від 15 січня 2021 року, згідно умов якого було внесено зміни в п. 1, 5, 6 та зазначено, що Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 159 951,50 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 28.25 грн.) на день укладення цього Договору еквівалентно 5 662 доларів США, в свою чергу, Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами. Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 5 662 доларів США, продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 15.04.2022 року. За домовленістю Сторін позика є безпроцентною. Згідно п. 5 Додаткової угоди, Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 Додаткової угоди: 7 542, 75 гривень до 15 лютого 2022 року 7 542, 75 гривень до 15 березня 2022 року 144 866, 00 гривень до 15 квітня 2022 року. Також 07 лютого 2022 року Відповідач власноруч написав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 159 951 гривень 50 копійок отримав у повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 15 квітня 2022 року включно. Відповідно до п. 9. Договору позики №К150121-4, Сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеної курсу у п. 1 цього Договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США. встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим Договором. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України, викладене узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16. Позивач стверджує, що за період з 07.02.2022 року по 14.09.2022 позичальником було сплачено 164 272,00 гривень, що еквівалентно 4117 доларам США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 14.09.2022 року (1 долар США = 39,90 грн.). З наведеного позивачем розрахунку вбачається, що залишок основного боргу за договором: 61645,50, за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 39,90 грн.) станом на 14.09.2022 року, що еквівалентно 1545 (одна тисяча п`ятсот сорок п`ять) доларам США (5662 -4117= 1545 доларів США). Однак, з наведеним розрахунком не можна погодитись з огляду на наступне. Так, сторони у Договорі погодили, що Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 5 662 доларів США, продажів доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 (три) місяці з моменту укладення даного договору, тобто до 15.04.2022 року. Так, станом на 15.04.2022 року курс продажу доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» становив 29,547 грн. Зважаючи на це, розрахунок заборгованості необхідно проводити з урахуванням курсу продажу долару США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 15.04.2022 року. Як стверджує позивач, у період з 07.02.2022 року по 14.09.2022 року [PERSON] було сплачено 164 272,00 грн., що еквівалентно 5\~559,68 доларам США за курсом продажу доларів США на 15.04.2022 року. Таким чином, залишок основного боргу за договором становить 3\~023,25 грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 29,547 грн.) станом на 15.04.2022 року, що еквівалентно 102 долари США 32 центи (5662 5\~559,68 = 102,32 доларів США). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 3 023,25 грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (1 долар США = 29,547 грн.) станом на дату, визначену у п. 1 Додаткової угоди до Договору позики №К150121-4 від 15 січня 2021 року, тобто на 15.04.2022 року. Щодо стягнення неустойки за кожний календарний день існування простроченої заборгованості суд зазначає наступне. Відповідно п. 11 Договору у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) Позичальником за даним Договором. Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Пунктом 16.3 Договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору, в тому числі щодо своєчасного повернення позики. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Позивачем надано розрахунок, згідно якого з 16.02.2022 року нарахована неустойка згідно пункту 11 договору позики №К150121-4 від «15» січня 2021 року з урахуванням змін та доповнень від 07.02.2022 року, у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості (за 8 днів з «16» лютого 2022 по «24» лютого 2022 року) - 159 951,50 * 8*1% = 12 796,12 гривень. Суд не може погодитися з розрахунком неустойки, наданим позивачем з огляду на наступне. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, в матеріалах справи не міститься детального розрахунку заборгованості відповідача станом на день звернення до суду з даним позовом. Слід зазначити, що з наданого суду розрахунку заборгованості відповідача не вбачається за можливе належним чином перевірити обґрунтованість нарахування заявлених сум неустойки, оскільки з матеріалів справи неможливо встановити, коли саме відповідачем було сплачено грошові кошти у розмірі 164 272,00 гривень, натомість позивачем вказано лише, що [PERSON] сплатив вказану суму у період з 07.02.2022 року по 14.09.2022 року. Таким чином, з наданого позивачем розрахунку, суд не має можливості встановити, яка загальна сума заборгованості існувала станом на 16.02.2022 року та яка сума заборгованості існувала на кожен день прострочення платежу у період з 16.02.2022 року по 24.02.2022 року. За наведених обставин, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача неустойки, у в`язку з недоведеністю позовних вимог в даній частині. 01.12.2023 року між [PERSON] та АО «Євтодьєв, Плачинда та партнери» було укладено договір про надання правової допомоги, відповідного до якого Виконавець представляє інтереси Замовника в суді. Згідно п. 5.1 Договору, факт надання правової допомоги за Договором підтверджується актом про надану правову допомогу, що підписується повноважними представниками Сторін, і є первинними обліковими документами. Акт про надану правову допомогу готується Виконавцем і передається Клієнту. Відповідно до п. 5.2 Договору, розмір гонорару за надання правової допомоги Замовнику за цим договором є фіксованим та становить - 20 000,00 грн. З доданих до заяви доказів вбачається, що Замовнику були надані, та відповідно ним прийняті, послуги професійної правової (правничої) допомоги на загальну суму 20 000,00 грн, що підтверджується актом від 01.12.2023 року про надану правову допомогу до Договору про надання правової допомоги від 01.12.2023 року. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Ст. 137 ЦПК України детально описує порядок визначення та відшкодування вказаних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини - заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Дослідивши, надані на підтвердження надання позивачу правової допомоги та її розміру, документи, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі ст.141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог (судовий збір сплачено в розмірі 1040,00 грн, ціна позову 74 441,62 грн, задоволено судом 3023,25 грн або 4,06 відсотки), таким чином необхідно стягнути судовий збір у розмірі 42,22 грн. (1040,00 грн*4,06 %/100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial