Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

25 червня 2024 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою, предметом якої є: визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, вчиненого 20 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрованого в реєстрі за №2820, АТ «Перший Український міжнародний банк» про стягнення з позивачки 30 242 грн 69 коп.. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачці не було відомо про наявність будь-якої заборгованості, жодних повідомлень вона не отримувала, а тому вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням встановленого законом порядку. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позову у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі та стягнути з відповідача 50% від суми судового збору. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суд не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, і сторони не заперечують того факту, що 12 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис №2820 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованості за\~кредитним договором\~від 18\~березня 2013\~року в\~сумі 30\~242 грн 69 коп.. Судом також встановлено, що 02 квітня 2024 року постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження на підставі оспорюваного виконавчого напису. Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат" (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано; визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", у тому числі в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження N 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений позивачкою виконавчий напис вчинений нотаріусом 20 листопада 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Оскільки укладений договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17, який, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки позивачка свій процесуальний обов`язок доказування виконала довела належними і допустимим доказами ту обставину, що договір, укладений між сторонами, не був посвідчений нотаріально, і нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на підставі такого договору, а відповідач цих обставин не спростував, позов визнав, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 968 грн 96 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1). Згідно з ч. 1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, ч. 1 ст. 142\~ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 та ч. 1 ст. 142 ЦПК України, позивачці з державного бюджету має бути повернуто 484 грн 48 коп. (50% суми сплаченого судового збору). На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved