Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в особі структурного підрозділу територіального органу Держгеокадастру- відділу у Тарутинському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, третя особа: [PERSON] про визнання неправомірними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, виключення відомості про земельну ділянку та скасування запису про державну реєстрацію права власності, просить суд визнати незаконним та скасувати рішення № 582 Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 25.06.2021 року, яким гр. [PERSON] був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 5124780400:01:002:1014, передана у власність вказана земельна ділянка, наданий дозвіл на реєстрацію речового права на земельну ділянку; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області виключити відомості з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 5124780400:01:002:1014, цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, внесену 29.07.2021 року; скасувати запис про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно індексний номер витягу 270635214 від 16.08.2021 року на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, кадастровий номер 5124780400:01:002:1014, яка передана у власність [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; стягнути з Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на ії, [PERSON] , користь витрати по сплаті судового збору у розмірі - 3178 грн., (які складаються з судового збору за подачу позову у розмірі - 2724 грн., за витребування доказів у розмірі - 454 грн. ); стягнути з Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на її, [PERSON] , користь витрати понесені нею при наданні правової допомоги під час розгляду зазначеної справи у розмірі -25 000 грн. [PERSON] звернулася з позовом до Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в особі структурного підрозділу територіального органу Держгеокадастру - відділу у Тарутинському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, про визнання неправомірними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, виключення відомостей про земельну ділянку та скасування запису про державну реєстрацію права власності, просить суд визнати незаконним та скасувати рішення № 582 Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 25.06.2021 року, яким гр. [PERSON] був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 5124780400:01:002:1014, передана у власність вказана земельна ділянка, наданий дозвіл на реєстрацію речового права на земельну ділянку; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області виключити відомості з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 5124780400:01:002:1014, цільове призначення 01.03 для ведення особистого селянського господарства, внесену 29.07.2021 року; скасувати запис про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно індексний номер витягу 270635214 від 16.08.2021 року на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, кадастровий номер 5124780400:01:002:1014, яка передана у власність [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; стягнути з Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на її, [PERSON] , користь витрати по сплаті судового збору у розмірі - 3178 грн., (які складаються з судового збору за подачу позову у розмірі - 2724 грн., за витребування доказів у розмірі - 454 грн.); стягнути з Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на її, [PERSON] , користь витрати понесені нею при наданні правової допомоги під час розгляду зазначеної справи у розмірі -25 000 грн. Стислий виклад позиції позивачів та заперечення відповідача та третьої особи Свої позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що 14.11.1968 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що стало підставою для присвоєння прізвища [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] . 04.04.1991 року Олександрівською сільською радою Тарутинського району Одеської області було прийняте рішення № 6, згідно якого [PERSON] , [INFO] , із земель села Олександрівки була відведена земельна ділянка площею 1,3 га для ведення особистого підсобного господарства. В подальшому, 23.12.1991 року, розпорядженням Тарутинської райдержадміністрації Одеської області № 613 [PERSON] із цієї землі розміром 1,3 га для ведення особистого підсобного господарства було виділено 1,0 га, а 0,30 га залишено під забудову. 23.12.1991 року на виконання зазначеного розпорядження, Олексіївською сільською радою був складений акт № 63 відводу зазначеної земельної ділянки розміром 1,3 га, з встановленням його меж та розміру, з якої вбачається, що земельна ділянка розміром 0,31 га передається під забудову, а інша її частина у розмірі 0,99 га залишилася під особистим підсобним господарством. Надалі [PERSON] приступив до використання переданої йому земельної ділянки площею 1,0 га для ведення особистого підсобного господарства після встановлення її меж в натурі та отримання акту, що посвідчує його право користування землею з кінця 1991 року та користувався нею до кінця 2011 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Таким чином, до [PERSON] перейшли всі права та обов`язки, які належали [PERSON] на день смерті щодо переданої останньому у користування земельної ділянки площею 1,0 га під особисте підсобне господарство і які не припинилися внаслідок його смерті. У 2012 році [PERSON] , звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на зазначену земельну ділянку, проте було відмовлено у зв`язку з тим, що земельна ділянка як об`єкт цивільного права виникає тільки після формування, присвоєння кадастрового номеру та внесення в реєстр речових прав на нерухоме майно. Після відмови нотаріуса [PERSON] звернулась з заявою до Олександрівської сільської ради Тарутинського району Одеської області з заявою про отримання права власності на зазначену земельну ділянку, однак їй також було відмовлено. При цьому син, який обробляв зазначену земельну ділянку, яка була виділена під особисте підсобне господарство, а потім після набрання чинності ЗУ «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 року, стала земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства, щорічно сплачував за її користування земельний податок до Олександрівської сільської ради, яка отримувала зазначені податкові платежі до теперішнього часу, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів, згідно яких Олександрівською сільською радою приймалися платежі по земельному податку, а саме: 05.08.2019 року, 13.05.2021 року, 04.08.2021 року. На початку жовтня 2021 року [PERSON] звернулась до Юридичної фірми «Істина», з якою укладений договір про надання правової допомоги, з проханням допомогти у отриманні права власності на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні сім`ї з 1991 року по теперішній час, а саме: жовтень 2021 року. На адвокатський запит № 34/07-21 від 17.10.2021 року надійшла відповідь від голови Петропавлівської сільської ради за № 730 від 01.11.2021 року, згідно з якої вбачається, що земельна ділянка, яка була виділена [PERSON] , була передана у власність [PERSON] , згідно рішення № 582 від 25.06.2021 року Петропавлівської сільської ради. Відповідно до рішення № 582 від 25.06.2021 року вбачається, що Петропавлівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, розглянувши заяву [PERSON] про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 5124780400:01:002:1014 за межами населеного пункту села Олександрівка та передачу у власність вказаної земельної ділянки, вирішила: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] ; передати йому безоплатно у власність зазначену земельну ділянку; зареєструвати речове право на земельну ділянку у встановленому законодавству порядку. Дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Олександрівської сільської ради, орієнтований розмір земельної ділянки 2 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства [PERSON] отримав на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. Також зазначеним, наказом передбачалося погодження та затвердження [PERSON] розробленого проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у сільській раді та керівнику відділу у Тарутинському районі доручалося у разі надходження погодженого проекту землеустрою забезпечити реєстрацію зазначеної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Таким чином, Петропавлівська сільська рада, не припиняючи права постійного користування земельної ділянки [PERSON] , не вилучивши у неї земельну ділянку у законний спосіб, яка до теперішнього часу перебуває у постійному користуванні для ведення особистого селянського господарства, порушивши порядок виділення земельної ділянки в натурі під особисте селянське господарство та порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, передала належну їй земельну ділянку своїм рішенням № 582 від 25.06.2021 року [PERSON] у власність. 13 грудня 2021 року від [PERSON] надійшов відзив, відповідно до якого заперечує щодо зазначених позовних вимог, оскільки вважає їх безпідставними та такими, що порушують його права, як належного власника спірної земельної ділянки, а тому просить відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] . Зазначає, що на момент відведення спірної земельної ділянки чоловіку позивачки [PERSON] , земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства могла бути надана виключно на праві довічного успадкованого володіння землею, а не на праві постійного чи тимчасового користування. Таким чином, твердження позивача, що дана земельна ділянка належить їй на успадкованому після смерті чоловіка праві постійного користування землею не відповідає дійсності та суперечить тогочасним нормам законодавства. Також наголошує, що позивачкою не долучено до позовної заяви доказів того, що її чоловік [PERSON] звертався до державних органів з метою одержання належних документів на спірну земельну ділянку, а саме державних актів на право приватної власності чи на право постійного користування землею, а також що даній земельній ділянці був присвоєний унікальний кадастровий номер. Вищенаведені обставини свідчать про те, що чоловік позивачки, користуючись спірною земельною ділянкою, за життя не набув належним чином ні права володіння, ні права користування, а тому позивачка і не могла успадкувати таке право після його смерті. 19 травня 2023 року від представника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] на підставі того, що згідно з даних Державного земельного кадастру станом на 23.02.2023 року на підставі розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та на підставі відповідної заяви 15.06.2021 року вищевказаній земельній ділянці, площею 2,00 га, присвоєний кадастровий номер 5120482100:01:002:0014 із цільовим призначенням 01.03 Для ведення особистого селянського господарства. Право власності зареєстроване за [PERSON] Дата реєстрації речового права 09.08.2021 року. Підставою для розроблення документації із землеустрою, був наказ Головного управління від 15.11.2019 року № 15-780/13-19-СГ. Зазначений у позовній заяві акт № 63 відводу земельної ділянки гр. [PERSON] у Відділі відсутній. Додатково повідомили, що земельна ділянка з кадастровим номером 5124780400:01:002:1014 утворена шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 5124780400:01:002:0992. Враховуючи зазначене, акт відводу земельної ділянки № 63 від 23.12.1991 року згідно з рішення Олександрівської сільської ради за № 6 від 04.04.1991 року сам по собі не породжує право постійного користування земельною ділянкою. Отже, враховуючи відсутність у Головному управлінні будь-яких документів, які підтверджували б наявність прав на вказану земельну ділянку у інших осіб, під час прийняття наказу «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» від 15.11.2019 року за № 15-7850/13-19сг. Головне управління діяло відповідно до чинного законодавства України та жодним чином не порушило інтереси позивача. [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 жовтня 1961 року між її батьками [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що стало підставою для присвоєння прізвища [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. 24.11.1977 року від зазначеного шлюбу народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане Олександрівською сільською радою Тарутинського району Одеської області 19.12.1977 року. 04.04.1991 року Олександрівською сільською радою Тарутинського району Одеської області було прийняте рішення № 6, згідно якого її батькові, [PERSON] , [INFO] , із земель села Олександрівки була відведена земельна ділянка площею 1,45 та для ведення особистого підсобного господарства. В подальшому, 23.12.1991 року, розпорядженням Тарутинської райдержадміністрації Одеської області № 613 її батькові, [PERSON] , із цієї землі розміром 1,45 га для ведення особистого підсобного господарства було виділено 1,0 га, а 0,45 га було залишено під забудову. 23.12.1991 року, на виконання зазначеного розпорядження, Олександрівською сільською радою був складений акт № 63 відводу зазначеної земельної ділянки розміром 1,45 га, з встановленням його меж та розміру, з якої вбачається, що земельна ділянка розміром 0,46 га передається під забудову, а інша її частина у розмірі 0,99 га залишилася під особистим підсобним господарством. Зазначений акт був складений відповідно до вимог ст.22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, згідно якої було передбачено, що право власності на землю або користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно ст. 23 того ж Кодексу право власності або постійного користування землею мало посвідчуватися державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. - актами, які видавалися і народних депутатів. -, селищними, міськими, районними радами Після набрання чинності Земельним Кодексом України з 01.01.2002 року ст.92 свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Право користування земельною ділянкою набуте відповідно законодавства чинного на час виникнення такого права належить громадянам або юридичним особам незалежно від отримання правовстановчих документів. При цьому, що обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, що належить до державної та комунальної власності, який містився у ст.92 Земельного кодексу України і пункті 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України в строк до 01.01.2005 року, в частині щодо втрати громадянами, установами, підприємствами та організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою визнаний Конституційним Судом України по справі № 1-17/2005 від 22.09.2005 року - неконституційним. Таким чином вважає, що її батько, [PERSON] , приступив до використання переданої йому земельної ділянки площею 1,0 га для ведення особистого підсобного господарства після встановлення її меж в натурі ( на місцевості) та отримання акту, що посвідчує його право користування землею з кінця 1991 року та користувався нею до кінця 2020 року. 18.02.2003 року вона, [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] , після чого змінила прізвище на Препелиця. 05.05.2015 року, її батько, [PERSON] , через секретаря виконкому Олександівської сільської ради, зробив заповіт, згідно якого все його майно, де б воно не знаходилось, з чого б не складалося і взагалі все те, на що на день його смерті буде належати йому, та на що він за законом матиме право, він заповів [PERSON] [INFO] її батько, [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Тарутинського району Одеської області серія [NUMBER] від 04.01.2021 року. Таким чином до неї перейшли всі права та обов`язки, які йому належали на день смерті щодо переданої йому у користування земельних ділянок площею 1,0 га під особисте підсобне господарство та 0,45 га під забудову і які не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті батька, вона зі свою сім`єю стали використовувати земельну ділянку площею 1,0 га, яка була виділена її батькові для ведення особистого підсобного господарства. У 2021 році, після смерті батька, [PERSON] , вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на зазначену земельну ділянку, проте їй було відмовлено у зв`язку з тим, що як об`єкт цивільного права виникає тільки після формування, присвоєння кадастрового номеру та внесення в реєстр речових прав на нерухоме майно. Після відмови нотаріуса вона звернулася з заявою до Олександрівської сільської ради Тарутинського району Одеської області з заявою про отримання права власності на зазначену земельну ділянку проте їй також було відмовлено. При цьому зазначає, що її батько, [PERSON] , який обробляв зазначену земельну ділянку, яка була виділена під особисте підсобне господарство, а потім, після набрання чинності Закону України "Про фермерське господарство" від 19.06.2003 року, стала земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства, не сплачував за її користування земельний податок до Олександрівської сільської ради, так як був пенсіонером, які були звільнені від сплати земельного податку. На початку жовтня 2021 року її сусідка та суміжний землекористувач звернулася до Юридичної фірми «Істина», з якою був укладений договір про надання правової допомоги, з проханням допомогти у отриманні права власності на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні її сім`ї з 1991 року по теперішній час, а саме: жовтень 2021 року. На адвокатський запит № 34/07-21 від 17.10.2021 року надійшла відповідь від голови Петропавлівської сільської ради за № 730 від 01.11.2021 року, згідно якої вбачається, що земельна ділянка, яка була виділена [PERSON] згідно рішення Олександрівської сільської ради № 6 від 04.04.1991 року та акту відводу земельної ділянки № 63 від 23.12.1991 року, та потім після його смерті використовувалася його дружиною, [PERSON] , земельна ділянка площею 1,0 га, яка була у її користуванні, була передана у власність [PERSON] , згідно рішення № 582 від 25.06.2021 року Петропавлівської сільської ради. Відповідно рішення № 582 від 25.06.2021 року вбачається, що Петропавлівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області, розглянувши заяву гр. [PERSON] про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером 5124780400:01:002:1014 за межами населеного пункту села Олександрівка та передачу у власність вказаної земельної ділянки, вирішила: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] ; передати йому безоплатно у власність зазначену земельну ділянку; зареєструвати речове право на земельну ділянку у встановленому законодавством порядку. Дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Олександрівської сільської ради, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства [PERSON] отримав на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. Також зазначеним наказом передбачалося погодження та затвердження [PERSON] розробленого проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки у сільській раді та керівнику відділу у Тарутинському районі доручалося у разі надходження погодженого проекту землеустрою забезпечити реєстрацію зазначеної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. При передачі земельної ділянки площею 1,0 га, яка перебувала у її, [PERSON] , постійному користуванні для ведення особистого селянського господарства [PERSON] . Петропавлівська сільська рада, яка безпідставно відібрала її у неї не припинив її право користування відносно неї, порушила ст.141 ЗК України. Таким чином Петропавлівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області при винесенні 25.06.2021 року незаконного рішення № 582, щодо затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, передачі йому її у власність, порушила її, [PERSON] , право на постійне користування земельною ділянкою, площею 1,0 га, безпідставно відібравши її у неї, причинила їй матеріальні збитки, які вона змушена була понести при зверненні до суду з позовом про незаконні дії сільської ради, сплаті судового збору та понести витрати на правову допомогу, орієнтовний розмір яких складає 25 000 грн, кінцевий розмір витрат буде визначений перед закінченням розгляду зазначеної справи. На підставі вищевикладеного вона і звернулася з позовом до суду. 10 січня 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовні вимоги [PERSON] , відповідно до якого просить суд в задоволені її позовних вимог відмовити у повному обсязі, зазначаючи, що у період виникнення вищезазначених правовідносин на території України діяв Земельний кодекс Української РСР у редакції від 18.12.1990 року (надалі - 3К УРСР). Дана редакція Земельного кодексу, а саме ст. 6 та ст. 7 передбачали такі види прав на землю, як право довічного успадковуваного володіння землею та право постійного чи тимчасового користування землею. Згідно ст. 6 ЗК УРСР у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української РСР для: ведення селянського (фермерського господарства); ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель; садівництва; дачного і гаражного будівництва; традиційних народних промислів; у разі одержання у спадщину жилого будинку або його придбання. В свою чергу, згідно ст. 7 3К УРСР у постійне або тимчасове користування земля надавалася лише громадянам Української РСР для городництва, сінокосіння випасання худоби, а також підприємствам, установам, організаціям. Аналогічні норми містилися у Законі УРСР «Про власність» в редакції від 07.02.1991 року, а саме: ст. 14 передбачала, що для ведення селянського (фермерського) й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом громадянам надається земля у довічне успадковуване володіння. Порядок і умови надання землі у довічне успадковуване володіння, також розміри земельних ділянок визначаються Земельним кодексом Української РСР. Відповідно до ст. 22 ЗК УРСР право володіння або право користування надано земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціям меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на документа, що умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право володіння або право користування землею, забороняється. Стаття 23 «Документи, що посвідчують право володіння або право постійного користування землею» 3К УРСР встановлювала, що право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів. Форми державних актів встановлюються Верховною Радою Української РСР. В свою чергу у відповідності до статей 17 і 23 Земельного кодексу Української РСР Верховною радою Української РСР 27.03.1991 року була прийнята Постанова № 889-XII «Про форми державних актів на право володіння або користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок». Даною Постановою було затверджено такі форми державних актів, як: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею. Таким чином, даною Постановою було чітко затверджено вигляд та зміст державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею та на право постійного володіння чи користування землею, Пунктом 2 Положення передбачалося, що надання земельних ділянок здійснюється в порядку відведення за проектами відведення цих ділянок. Згідно п. 5 Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право володіння або право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Із наведених вище норм законодавства чинного на момент відведення спірної земельної ділянки батьку Позивачки [PERSON] , земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства могла надаватися виключно на праві довічного успадковуваного володіння землею, а не на праві постійного чи тимчасового користування. Таким чином, ствердження Позивачки, що дана земельна ділянка належить їй на успадкованому після смерті батька праві постійного користування землею не відповідає дійсності та суперечить тогочасним нормам ЗК УРСР. Окрім цього, відповідно до норм Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок, земельні ділянки відводилися на підставі розроблених землевпорядними організаціями проектів відведення даних земельних ділянок. Однак, Позивачкою не долучено до позовної заяви проекту відведення спірної земельної ділянки. В свою чергу, твердження Позивачки про те, що її батько набув права користування спірною земельною ділянкою на підставі Акту №6 відведення земельної ділянки суперечить ст. 23 ЗК УРСР та Постанові № 889-XII Верховної ради УРСР. Оскільки дана ст. 23 передбачає, що право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а Постанова №88 передбачає конкретні форми державних актів як на право довічного успадкованого володіння землею так і на право постійного користування. Однак, додана Позивачкою до позовної заяви копія Акту № 6 відведення земельної ділянки є взагалі незрозумілого змісту та форми. Так, у наведеному Акті не встановлено на основі якого права дана земельна ділянка відводиться [PERSON] , а також даний Акт жодним чином не відповідає затвердженій Постановою формі державного акта на право довічного успадкованого володіння землею. Окрім цього, уже через 3 місяці після отримання [PERSON] вищевказаного Акту №6, Верховною радою України було внесено зміни до Земельного кодексу України та було введено поняття приватної власності громадян на землю. Також, було прийнято Постанову №2201 від 13.03.1992 року «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», яка діяла до 08.01.2004 року, та якою вже було затверджено такі форми державних актів, як державний акт на право колективної власності на землю; державний акт на право приватної власності на землю; державний акт на право постійного користування землею. В подальшому, Постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» було затверджено форму державного акта на право власності на земельну ділянку. В затвердженому даною Постановою КМУ зразку Державного акта, на звороті мав зазначатися унікальний кадастровий номер земельної ділянки, який присвоювався на підставі розробленої технічної документації ліцензованими землевпорядними організаціями. Однак, Позивачкою не долучено до позовної заяви доказів того, що її батько [PERSON] звертався до державних органів з метою одержання належних документів на спірну земельну ділянку, а саме державних актів на право приватної власності чи ні право постійного користування землею, а також що даній земельній ділянці був присвоєний унікальний кадастровий номер. Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про те, що батько Позивача [PERSON] користуючись спірною земельною ділянку за життя не набув належно чином ні права володіння ні права користування нею, а тому Позивачка і не могла успадкувати таке право після його смерті. Позивачка у поданій позовній заяві зазначає, що у 2021 році, після смерті батька зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на спірну земельну ділянку, про те їй було відмовлено з підстав, що вказана земельна ділянка не була об`єктом цивільних прав, оскільки не була сформована, їй не був присвоєний кадастровий номер, та не була належним чином зареєстрована. На його думку, дана відмова нотаріуса також свідчить про те, що Позивачка не могла успадкувати спірну земельну ділянку, оскільки її батько за життя не набув на неї ні права власності, ані права володіння. Також, Позивачка стверджує, що вона зверталася з заявою до Олександрівської сільської ради про отримання права власності на спірну земельну ділянку, про те їй також було відмовлено. Окремо звертає увагу суду, що Позивачка не долучає до позовної заяви ні відомості нотаріуса щодо спадкування спірної земельної ділянки, ні відмови Олександрівської сільської ради. Також, незрозуміло чому Позивачка отримавши, на її думку незаконні відмови від нотаріуса та сільської ради, жодним чином по сьогоднішній день не намагалася оскаржити їх в судовому порядку. Враховуючи те, що Позивачкою не було та не могло бути успадковано право постійного користування на спірну земельну ділянку, то її твердження про те, що Петропавлівською сільською радою було безпідставно припинено її право користування чим порушено ст. 141 ЗК України, взагалі не заслуговує на увагу. На підставі вищенаведеного, вважає, що [PERSON] жодним чином не доведено її право постійного користування на спірну земельну ділянку, а тому даний позов є цілком безпідставним та необґрунтованим, та поданий виключно з метою завадити йому, як законному власнику, належним чином користуватися його земельною ділянкою. Він народився та все життя проживає в селі Олександрівка Тарутинського району Одеської області та як багатодітний батько в період з 2016 по 2019 рік неодноразово звертався до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, який являвся розпорядником земель села Олександрівка Турутинського району Одеської області, що знаходяться за межами населеного пункту, з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки під ОСГ та отримував відмови. У жовтні 2019 року він, за погодженням із Олександріївською сільською радою, вкотре звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням щодо відведення йому 2 га землі під особисте селянське господарство та нарешті 15.11.2019 року отримав Наказ № 15-8850/13-19сг з дозволом на виготовлення проекту землеустрою. Після цього ним у ліцензованій землевпорядній організації було замовлено розроблення проектної документації та отримано всі необхідні дозволи та висновки щодо відведення вказаної земельної ділянки, в тому числі позитивний Висновок про розгляд документації із землеустрою №662/82-21 від 15.01.2021 року. На підставі розробленого проекту землеустрою була сформована нова земельна ділянка загальною площею 2,00 га з кадастровим №5124780400:01:002:1014. Після цього він, у зв`язку із передачею земель розташованих за межами населеного пункту у розпорядження Петропавлівської сільської ради, звернувся до Петропавлівської сільської ради із заявою про затвердження розробленого проекту землеустрою. Рішенням № 582 від 25.06.2021 року Петропавлівською сільською радою було затверджено проект землеустрою та передано йому у приватну власність земельну ділянку загальною площею 2,00 га з кадастровим №5124780400:01:002:1014 для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення №582 та витягу з ДЗК за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.08.2021 року було зареєстроване право власності на вищезазначену земельну ділянку. Таким чином, звертає увагу суду, що відведення йому у власність спірної земельної ділянки відбулося виключно в порядку передбаченому чинним земельним законодавством України. В свою чергу, [PERSON] в поданій позовній заяві жодним чином не вказує на наявність яких небудь порушень норм чинного законодавства під час розроблення проекту землеустрою чи під час прийняття Петропавлівською сільською радою рішення №582, чи на порушення з боку державного реєстратора, який здійснював реєстрацію за ним права власності на дану земельну ділянку. З іншої сторони задоволення позовних вимог [PERSON] призведе до суттєвого порушення його прав як належного землекористувача та завдасть тяжких фінансових втрат його багатодітній сім`ї, оскільки дана земельна ділянка відводилася саме для вирощення на ній овочів та фруктів для належного забезпечення продуктами харчування його чотирьох малолітніх дітей. 02 травня 2024 року від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надійшов відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просить суд в задоволені позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі, зазначаючи, що Головне управління діє на підставі Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 року № 603, в редакції наказу Держгеокадастру від 08.03.2023 року № 85 (далі - Положення), є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Одеської області. Згідно з підпунктом 12 пункту 4 Положення Головне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку. Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За інформацією Відділу № 3 управління надання адміністративних послуг Головного управління (далі - Відділ), згідно наявних у Відділі Книг реєстрації записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди, станом на 01.01.2013 рік, записів про державну реєстрацію права власності чи користування земельною ділянкою за кадастровим номером 5124780400:01:002:1014 - немає. Згідно даних Державного земельного кадастру (надалі - ДЗК), на підставі розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та на підставі відповідної заяви 15.06.2021 року вищевказаній земельній ділянці, площею 2,0000 га, присвоєний кадастровий номер 5120482100:01:002:0014 із цільовим призначенням - 01.03 для ведення особистого селянського господарства. Право власності зареєстроване за гр. [PERSON] . Дата реєстрації речового права 09.08.2021. Підставою для розроблення документації із землеустрою, був наказ Головного управління від 15.11.2019 № 15-7850/13-19-СГ. Підстава для набуття права власності, рішення Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 25.06.2021 року № 582. Зазначена документація у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель наявна за номером 2021МФ130ДТР000042. Також повідомляють суд, що земельна ділянка з кадастровим номером 5124780400:01:002:1014 утворена шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 5124780400:01:002:0992. Позивач відповідно до позовної заяви щодо справи № 495/10342/21 вказує, що земельна ділянка була виділена [PERSON] , згідно рішення Олександрівської сільської ради за № 6 від 04.04.1991 року та акту відводу земельної ділянки № 63 від 23.12.1991 року. Разом з цим, Позивач не спростовує факту про відсутність прав на спірну земельну ділянку, приводячи в позовній заяві по справі № 495/10342/21 статтю 22 Земельного кодексу Української РСР від 18.12.1990 року, редакція на момент якої виникли спірні правовідносини (далі - ЗК УРСР від 18.12.1990). Відповідно до ст. 22 ЗК УРСР від 18.12.1990 року, приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчував право користування землею, заборонялося. Так, відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК УРСР від 18.12.1990 року, право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчувалось державними актами на право користування землею. Відповідно до ст. 21 ЗК УРСР від 18.12.1990 року, видача державних актів на право користування землею, а також актів на право довгострокового тимчасового користування землею провадилось виконавчими комітетами районних (міських) Рад народних депутатів. Враховуючи зазначене, акт відводу земельної ділянки № 63 від 23.12.1991 року, згідно рішення Олександрівської сільської ради за № 6 від 04.04.1991 року сам по собі не породжує право постійного користування земельною ділянкою. Отже, враховуючи відсутність у Головному управлінні будь-яких документів, які підтверджували б наявність прав на вказану земельну ділянку у інших осіб, під час прийняття наказу «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» від 15.11.2019 року № 15-7850/13-19сг, Головне управління діяло відповідно до чинного законодавства України та жодним чином не порушило інтереси Позивача. Стосовно позовної вимоги, щодо виключення відомостей про земельну ділянку, Головне управління зазначає. Ведення Державного земельного кадастру здійснюється відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок), інших законів України та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Так, спеціальний Закон, яким установлено правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру, є Закон України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон). Відповідно до частини 1 статті 1 Закону державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами відповідно до норм, встановлених статтями 9, 24 Закону. Чинне законодавство України не передбачає виключення відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру, а лише встановлює можливість внесення змін до відомостей про земельну ділянку чи скасування державної реєстрації земельної ділянки і визначає вичерпний перелік підстав для скасування державної реєстрації земельної ділянки. Частиною 10 статті 24 Закону встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання не чинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання не чинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Отже, для скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, необхідно скасувати реєстрацію права власності земельною ділянкою. Лише після внесення до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування речового права (права приватної власності) на земельну ділянку, відповідна інформація в порядку автоматизованого обміну надійде до Державного земельного кадастру та державний кадастровий реєстратор матиме можливість внести інформацію в Державний земельний кадастр щодо скасування державної реєстрації зазначеної земельної ділянки та буде закрита Поземельна книга. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. 23 листопада 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по справі за позовом [PERSON] було відкрито загальне позовне провадження та воно призначено до підготовчого судового розгляду. 17 грудня 2021 року Ухвалою суду за позовною заявою [PERSON] було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 23 грудня 2021 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справу № 495/9530/21 та справу № 495/10342/21 було об`єднано в одне провадження та призначено до підготовчого розгляду. 14 вересня 2022 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області провадження по справі було зупинено. 07 жовтня 2022 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області провадження по справі було поновлено та призначено до підготовчого розгляду. 20 квітня 2023 року Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі у судове засідання не з`явилися, про день слухання справи були повідомлені належним чином. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що відзив підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача Петропалівської сільської ради надав заяву про розгляд справи за його відсутність, в задоволені позовних вимог відмовити. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, вважає їх недоведеними та необґрунтованими та просив суд в їх задоволені відмовити. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги позивачів підтримав та просив суд їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Зі згоди представника позивача, представника відповідача, третьої особи, суд розглядає справу за відсутність відповідачів, відповідно наданих заяв. Фактичні обставини, встановлені судом. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, третю особу, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що дійсно 04.04.1991 року Олександрівською сільською радою Тарутинського району Одеської області було прийняте рішення № 6, згідно якого [PERSON] , [INFO] , із земель села Олександрівки була відведена земельна ділянка площею 1,3 га для ведення особистого підсобного господарства. 23.12.1991 року на виконання зазначеного розпорядження, Олексіївською сільською радою був складений акт № 63 відводу зазначеної земельної ділянки розміром 1,3 га. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 04.04.1991 року Олександрівською сільською радою Тарутинського району Одеської області було прийняте рішення № 6, згідно якого батькові [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , із земель села Олександрівки була відведена земельна ділянка площею 1,45 та для ведення особистого підсобного господарства. 23.12.1991 року, на виконання розпорядження, Олександрівською сільською радою був складений акт № 63 відводу зазначеної земельної ділянки розміром 1,45 га. 05.05.2015 року, [PERSON] , через секретаря виконкому Олександівської сільської ради, зробив заповіт, згідно якого все його майно, де б воно не знаходилось, з чого б не складалося і взагалі все те, що на день його смерті буде належати йому, та на що він за законом матиме право, він заповів [PERSON] [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Тарутинського району Одеської області серія [NUMBER] від 04.01.2021 року. У жовтні 2019 року [PERSON] , за погодженням із Олександріївською сільською радою, звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням щодо відведення йому 2 га землі під особисте селянське господарство та 15.11.2019 року отримав Наказ № 15-8850/13-19сг з дозволом на виготовлення проекту землеустрою. Після цього ним у ліцензованій землевпорядній організації було замовлено розроблення проектної документації та отримано всі необхідні дозволи та висновки щодо відведення [PERSON] вказаної земельної ділянки, в тому числі позитивний Висновок про розгляд документації із землеустрою №662/82-21 від 15.01.2021 року. На підставі розробленого проекту землеустрою була сформована нова земельна ділянка загальною площею 2,00 га з кадастровим №5124780400:01:002:1014. Після цього [PERSON] , у зв`язку із передачею земель розташованих за межами населеного пункту у розпорядження Петропавлівської сільської ради, звернувся до Петропавлівської сільської ради із заявою про затвердження розробленого проекту землеустрою. Рішенням № 582 від 25.06.2021 року Петропавлівською сільською радою було затверджено проект землеустрою та передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку загальною площею 2,00 га з кадастровим №5124780400:01:002:1014 для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення №582 та витягу з ДЗК за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.08.2021 року було зареєстроване право власності на вищезазначену земельну ділянку. Як зазначив представник Держгеокадастру, згідно даних Державного земельного кадастру (надалі - ДЗК), на підставі розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та на підставі відповідної заяви 15.06.2021 року вищевказаній земельній ділянці, площею 2,0000 га, присвоєний кадастровий номер 5120482100:01:002:0014 із цільовим призначенням - 01.03 для ведення особистого селянського господарства. Право власності зареєстроване за гр. [PERSON] . Дата реєстрації речового права 09.08.2021 року. Підставою для розроблення документації із землеустрою, був наказ Головного управління від 15.11.2019 № 15-7850/13-19-СГ. Підстава для набуття права власності, рішення Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 25.06.2021 року № 582. Зазначена документація у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель наявна за номером 2021МФ130ДТР000042. Також повідомляють суд, що земельна ділянка з кадастровим номером 5124780400:01:002:1014 утворена шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 5124780400:01:002:0992. Позивач [PERSON] зазначає, що Петропавлівська сільська рада, не припиняючи права постійного користування земельної ділянки [PERSON] , не вилучивши у неї земельну ділянку у законний спосіб, яка до теперішнього часу перебуває у постійному користуванні для ведення особистого селянського господарства, порушивши порядок виділення земельної ділянки в натурі під особисте селянське господарство та порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, передала належну їй земельну ділянку своїм рішенням № 582 від 25.06.2021 року [PERSON] у власність. Позивач [PERSON] зазначає, що при передачі земельної ділянки площею 1,0 га, яка перебувала у її, [PERSON] , постійному користуванні для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , Петропавлівська сільська рада, яка безпідставно відібрала її у неї, не припинив її право користування відносно неї, порушила ст.141 ЗК України. Заперечуючи проти позовних вимог, [PERSON] зазначив, що позивачами не було та не могло бути успадковано право постійного користування на спірну земельну ділянку, тому їх твердження про те, що Петропавлівською сільською радою було безпідставно припинено їх право користування, чим порушено ст. 141 ЗК України, взагалі не заслуговує на увагу, вважає, що позивачами жодним чином не доведено їх право постійного користування на спірну земельну ділянку, а тому дані позовні вимоги є цілком безпідставними та необґрунтованими, та поданими виключно з метою завадити йому, як законному власнику, належним чином користуватися його земельною ділянкою. З іншої сторони задоволення позовних вимог призведе до суттєвого порушення його прав як належного землекористувача та завдасть тяжких фінансових втрат його багатодітній сім`ї, оскільки дана земельна ділянка відводилася саме для вирощення на ній овочів та фруктів для належного забезпечення продуктами харчування його чотирьох малолітніх дітей. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, зазначив, що акт відводу земельної ділянки, згідно рішення Олександрівської сільської ради сам по собі не породжує право постійного користування земельною ділянкою. Отже, враховуючи відсутність у Головному управлінні будь-яких документів, які підтверджували б наявність прав на вказану земельну ділянку у інших осіб, під час прийняття наказу «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» від 15.11.2019 року № 15-7850/13-19сг, Головне управління діяло відповідно до чинного законодавства України та жодним чином не порушило інтереси Позивача. Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, Висновки суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України, завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. За загальним правилом (ч.1\~ст.13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі\~статтею 55\~Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно зі\~ст.\~144\~Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місце самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до ст. 26 Закону України ««Про місце самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, п. 34, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до ст. 59 Закону України ««Про місце самоврядування в Україні», Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. ч. 10, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Повноваження органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування визначені статтями 12, 17, 122 ЗК України. Таким чином, відповідно ст. ст. 12, 17, 122 ЗК України розмежовують повноваження органів місцевого самоврядування та органів державної влади щодо розпорядження землями за критеріями, зокрема, територіальності та належності на праві власності. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно із частиною 6 статті 118 ЗК України, громадяни які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно- правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Суд погоджується з ствердженнями відповідача, представника відповідача, що [PERSON] , [PERSON] , користуючись спірною земельною ділянку за життя, не набули належним чином ні права володіння, ні права користування нею, а тому позивачі і не могли успадкувати таке право після їх смерті. Акти відводу земельної ділянки, на які посилаються позивачі, згідно рішення Олександрівської сільської ради самі по собі не породжують право постійного користування земельною ділянкою. Відповідно до листа Петропалівської сільської ради № 730 від 01 листопада 2021 року сільська рада на звернення адвоката, зазначила, що земельна ділянка була виділена [PERSON] у відповідності до рішення Олександрівської сільської ради № 6 від 04 квітня 1991 року, згідно акту № 63 відводу земельної ділянки від 23 грудня 1991 року; після смерті [PERSON] , померлого [INFO] зазначена земельна ділянка використовувалась його сином [PERSON] без право установчих документів, Петропалівська сільська рада Білгород Дністровського району Одеської області не має права узаконити земельну ділянку за [PERSON] , [INFO] , так як він вже скористався правом згідно ст. 121 ЗК України, а саме: для ведення особистого селянського господарства до 2,00 га; зазначена земельна ділянка передана у власність згідно рішення № 582 від 25 червня 2021 року Петропавлівської сільської ради. (а.с. 20) Отже, враховуючи відсутність у Головному управлінні будь-яких документів, які підтверджували б наявність прав на вказану земельну ділянку у інших осіб, під час прийняття наказу «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» від 15.11.2019 року № 15-7850/13-19сг, Головне управління діяло відповідно до чинного законодавства України. Дійсно як посилаються позивачі у своїх позовних вимогах, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, справа № 179/1043/16-ц, зазначено: « Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем, який за\~ЗК України\~від 25 жовтня 2001 року\~не є суб`єктом такого права. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства (див. аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц (реєстровий номер\~85174518)). Тому право постійного користування земельною ділянкою, яке від засновника перейшло до СФГ «СПАС», не припинилося ані через зміни у земельному законодавстві, ані через смерть засновника. Відтак, не можна погодитися з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою», однак жодного доказу на підтвердження, що спірні земельні ділянки були наданні [PERSON] , та [PERSON] при житті, на праві постійного користування земельною ділянкою матеріали справи не містять. Матеріали справи також не містять доказів того, що вони зверталися при житті до державних органів з метою отримання належних документів на спірні земельні ділянки, а саме: державних актів на право приватної власності чи на право постійного користування землею, а також, що даній земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер. Як встановлено з матеріалів справи, за інформацією Відділу № 3 управління надання адміністративних послуг Головного управління (далі - Відділ), згідно наявних у Відділі Книг реєстрації записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди, станом на 01.01.2013 рік, записів про державну реєстрацію права власності чи користування земельною ділянкою за кадастровим номером 5124780400:01:002:1014 - немає. Згідно даних Державного земельного кадастру (надалі - ДЗК), на підставі розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та на підставі відповідної заяви 15.06.2021 року вищевказаній земельній ділянці, площею 2,0000 га, присвоєний кадастровий номер 5120482100:01:002:0014 із цільовим призначенням - 01.03 для ведення особистого селянського господарства. Право власності зареєстроване за гр. [PERSON] . Дата реєстрації речового права 09.08.2021. Підставою для розроблення документації із землеустрою, був наказ Головного управління від 15.11.2019 № 15-7850/13-19-СГ. Підстава для набуття права власності, рішення Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 25.06.2021 року № 582. Зазначена документація у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель наявна за номером 2021МФ130ДТР000042. Земельна ділянка з кадастровим номером 5124780400:01:002:1014 утворена шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 5124780400:01:002:0992. Статтею 15 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненими цими діяннями наслідками. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18). Згідно з положеннями чинного процесуального законодавства формулювання способу (способів) захисту є обов`язковим, якщо захист права власності здійснюється у судовому порядку (п. 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК). Належність способу захисту традиційно розуміється таким чином: спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права; способу (характеру) порушення; наслідкам, які спричинило порушення; правовій меті, до якої прагне суб`єкт захисту (постанова ВС у складі КГС від 08.05.2018 у справі №910/1607/17). Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування (постанова ВС у складі КГС від 27.11.2018 у справі №908/236/18). З огляду на викладене, визнання неправомірними\~та скасування\~рішень органу\~місцевого самоврядування,\~виключення відомості\~про земельну\~ділянку та\~скасування запису\~про державну\~реєстрацію права\~власності,є неналежним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивачів. Таким чином, з урахуванням усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно встановлених доказів, надавши оцінку їх належності, об`єктивності, допустимості, виходячи із фактичних обставин справи та норм чинного законодавства України, їх правозастосування до даних правовідносин, суд приходить до висновку, що позивачі не довели свої позовні вимоги належними та допустимими доказами по справі, внаслідок чого, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову [PERSON] до Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, в особі структурного підрозділу територіального органу Держгеокадастру- відділу у Тарутинському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, третя особа: [PERSON] про визнання неправомірними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, виключення відомості про земельну ділянку та скасування запису про державну реєстрацію права власності, [PERSON] до Петропавлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в особі структурного підрозділу територіального органу Держгеокадастру - відділу у Тарутинському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, про визнання неправомірними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, виключення відомостей про земельну ділянку та скасування запису про державну реєстрацію права власності відмовити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Вирішення питання щодо судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з не обґрунтованістю позовних вимог також не підлягають задоволенню вимоги позивачів про стягнення витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та правової правничої допомоги.

Outcome: dismissed