Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

22 листопада 2023 року адвокат Макух А.В. в інтересах [PERSON] звернулась до Золочівського районного суду Львівської області з позовом до акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] мала місце дрожньо-транспортна пригода, де водій [PERSON] здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , внаслідок якої останній помер. Цивільно-правова відповідальність водія транспорного засобу була застрахована у відповідача. 09.12.2019 позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. У липні 2023 року відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 25 816 грн., що складається з моральної шкоди в розмірі 16 692,00 грн. та витрати на поховання в розмірі 9 124, 00 грн. У вересні 2023 року позивач долучила до раніше поданої заяви про виплату страхового відшкодування документи, які підтверджують витрати на виготовлення пам`ятника на суму 99 200, 00 грн. Оскільки пам`ятник подвійний, то частка на виготовлення пам`ятника для [PERSON] становить 49 600 грн. Листом від 20.10.2023 року відповідач повідомив про відмову у виплаті у зв`язку з пропущенням строку на подання заяви про виплату страхового відшкодування. В той час, як заява про виплату страхового відшкодування була подана у вересні 2019 року. Відповідач помилково вважає, що лист від веренсня 2023 року є первісною заявою, що не відповідає дійсності. Станом на 16.11.2023 страхове відшкодування по витратах на пам`ятник не виплачено, що є порушенням прав позивача. Загальний розмір страхового відшкодування, яке має отримати позивач в якості відшкодування витрат на пам`ятник стновить 50 076,00 грн. Оскільки відповідачем було здійснено витрати на поховання в розмірі 9124, 00 грн. Відтак розмір страхового відшкодування, який відповідач зобов`язаний виплатити позивачу становить 40 952, 001 грн. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача 40 952 грн. невиплаченого страхового відшкодування. 09.01.2024 від ПрАТ «Страхова група «ТАС» надійшов відзив у якому відповідач не погоджується з позовними вимогами. Вказує, що страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Тобто, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника є відмінними видами страхового відшкодування. Вимогу щодо виплати страхового відшкодування пов`язаного зі встановленям надгробного пам`ятника позивачем заявлено 04.09.2023, натомість ДТП мала місце 26.10.2019 р, крайній термін звернення із відповідною вимогою сплив у вересні 2022 року. Зауважує, що заява від 09.12.2019 не містила вимоги щодо відшкодування у майбутньому витрат на встановлення надгробного пам`ятника. Страхове відшкодування було виплачене в межах заявлених вимог. Таким чином, оскільки позивач пропустила трирічний строк як на звернення до страховика так і на звернення до суду, із вимогою про відшкодування витрат на встановлення надгробного пам`ятника, без зазначення об`єктивних причин пропуску такого строку, та не довела їх існування належними та допустимими доказами, просить відмовити у задоволенні позовних вимог до АТ СГ «ТАС» в повному обсязі за безпідставністю та необгрунтованістю позовних вимог. Позивач та представник позивача [PERSON] - адвокат Макух А.В. до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, подали заяву про розгляд справи у їх відсутніть. Відповідач та представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, подали заяву про розгляд справи у їх відсутніть. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що вироком Золочівського районного суду Львівської області від 06 липня 2022 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу. Вирок набрав законної сили. Вказана обставина не заперечується жодною зі сторін. Згідно з вироком [PERSON] засуджено за те, що він 26 жовтня 2019 року близько 08:20, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21072», державний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Бродівській у напрямку Т-подібного перехрестя із вул. С. Бандери та М. Кривоноса м. Золочева Львівської області, маючи намір здійснити поворот на Т-подібному перехресті у бік площі Ринок, усупереч вимогам пунктів 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) під час керування транспортним засобом не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, перед виконанням маневру лівого повороту не переконався у його безпечності, тобто не дав дороги велосипедисту [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку, при цьому позбавив його можливості зупинити керований ним велосипед до місця зіткнення і тим самим попередити його настання, шляхом застосування своєчасного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху, внаслідок чого відбулося зіткнення обох транспортних засобів, через що [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до його смерті. Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу [PERSON] на час вчинення ДТП була застрахована у ПАТ «Страхова Група «ТАС» згідно полісу обов`язкового срахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/6461089 від 02.09.2019. 09 грудня 2019 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] через свого представника ТОВ «ЮК «Відшкодування» звернулись до ПАТ «Страхова Група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди та відшкодування витрат на поховання. В липні 2023 року ПАТ «Страхова Група «ТАС» здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 25 816 грн. 00 коп, що складається з моральної шкоди в розмірі 16 692,00 грн. та витрат на поховання в розмірі 9 124,00 грн. У відповідь на зазначений лист 24.10.2023 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , через свого представника ТОВ «ЮК «Відшкодування», скерували на адресу ПАТ «СК «ТАС» претензію №1206, в якій просили здійснити виплату невиплаченої частини страхового відшкодування шкоди, пов`язаного зі встановленням надгробного пам`ятника [PERSON] в сумі 40 952 грн. В матеріалах справи також наявні завірене свідоцтва про народження [PERSON] № [NUMBER] , копія паспорта серії [NUMBER] виданого 07.08.2015 та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 31.10.2019 [PERSON] помер [INFO] . Згідно відповіді ПАТ «Страхова група «ТАС» від 28.07.2023 на заяву № 102152/56/2023/53 було погоджено страхову виплату в сумі 25 816,00 грн. 12 вересня 2023 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] через свого представника ТОВ «ЮК «Відшкодування» додали до раніше поданої заяви про виплату страхового відшкодування фотографії встановленого пам`ятника, товарний чек на виготовлення та встановлення пам`ятника на суму 99 200,00 грн. від 19.07.2023, копію виписки з державного реєстру юридичних осіб ФОП [PERSON] , копію витягу з реєстру платників податків ФОП [PERSON] , акт прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) згідно договору №56 від 19.07.2023. 20 жовтня 2023 року ПАТ «Страхова група «ТАС» листом відмовила у виплаті страхового відшкодування, з підстав передбачених п. 37.1.4. пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Приписами ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну, потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників (ст. 3 цього Закону). Відповідно до ст. 5 зазначеного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. При цьому, для здійснення страхового відшкодування у Законі № 1961-IV детально регламентовано дії суб`єктів таких правовідносин, зокрема потерпілого (іншої особи, яка має право на отримання відшкодування) та страховика. У п. 27.4. Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У пункті 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV регламентовано, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. 35.2. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності). Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Судом встановлено, що 09.12.2019 позивач звертаючись до страховика, у заяві про виплату страхового відшкодування зазначила зміст майнової вимоги: відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання, на підтвердження чого додала відповідні відомості. Зазначені обставини не заперечуються сторонами. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам. Зокрема, згідно листа Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, затвердженого Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року № 193 про «Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг» до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації під поховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу. Зі змісту вищенаведеної норми слідує, що витрати на встановлення надгробного пам`ятника не входять у витрати на поховання. Тобто, витрати на поховання та витрати на встановлення надгробного пам`ятника є відмінними видами страхового відшкодування. Сторони визнали, що страховиком, ПАТ «СГ «ТАС» межах та строках, визначених ст. 36 Закону № 1961-IV здійснено виплату страхового відшкодування в межах майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди (моральної шкоди та витрат на поховання). Вимога про виплату страхового відшкодування на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника у заяві від 09.12.2019 позивачем не заявлалась, докази на підтвердження понесених витрат не долучались. Звертаючись 12.09.2023 до страховика ПАТ «СГ «ТАС» із заявою про долучення документів, які підтверджують виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника, позивач фактично мала на меті отримати страхове відшкодування про яке не було заявлене у заяві від 09.12.2019. В той час, як зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують є обов`язковою умовою зазначення її у заяві про виплату страхового відшкодування та подальшого погодження її страховиком. Отже, процедура отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому Законом 1961-IV, детально регламентована на законодавчому рівні та передбачає вчинення потерпілим і страховиком ряду взаємних, послідовних, кореспондуючих одне одному юридично значимих дій. До числа юридично значимих дій потерпілого (іншої особи, яка має відповідне право), необхідних для отримання страхового відшкодування, належить, у тому числі, подання страховику заяви про страхове відшкодування, яка відповідає вимогам пункту 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV. Тобто, шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до Страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Під зверненням до Страховика слід розуміти як подання заяви так і подання необхідних доказів, за наслідками розгляду якого страховик приймає мотивоване рішення, про що повідомляє заявника. При цьому рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника, заявлених в межах передбачених строків. Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає. Із аналізу наведеної норми спеціального Закону № 1961-IV, який поширюється на спірні правовідносин, можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Таким чином, зазначеною статтею Закону чітко визначано початок трирічного строку - з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди і тому саме трирічний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування з моменту скоєння ДТП є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. Оскільки ДТП мала місце 26 жовтня 2019 року, то встановлений у п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк для подачі страховику відповідної заяви з майновою вимогою щодо відшкодування витрат, пов`язаних на спорудження пам`ятника, сплив 25 жовтня 2022 року. Позивач не була позбавлена можливості заявити вимогу та додати відповідні докази на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника саме в цей період. В той час, як звернулась до страховика 12 вересня 2023 року, тобто по спливу 3 (трьох) років з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Тому відповідач прамовірно прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що факт відсутності звернення позивача [PERSON] до ПАТ «Страхова група «ТАС» протягом трьох років з дати скоєння ДТП з заявою про страхове відшкодування з майновою вимогою щодо відшкодування їй витрат на спорудження надгробного памятника, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Суд погоджується з твердженням позивачки про те, що заява про виплату страхового відшкодування була подана у вересні 2019 року, водночас не може погодитись, з тим, що долучення доказів про виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника до такої заяви, в якій не було заявлено майнової вимоги на їх відшкодування, відбулось з дотриманням строків, передбачених у п. 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV. Враховуючи викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими матеріалами справи, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, а тому суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Заперечення відповідача про те, що відповідач пропустила трирічний строк на звернення до суду із вимогою про відшкодування витрат на встановлення надгробного пам`ятника суд оцінює критично, оскільки право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене, тобто з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, а не з дня скоєння ДТП. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed