Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] , [PERSON] звернулися з позовом до Старовижівської селишної ради Ковельського району Волинської області, в якому просять визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Свої вимоги обґрунтували тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно. При житті [PERSON] склала заповіт, згідно з яким частину майна заповіла позивачам, частину своїй дочці [PERSON] . Остання померла за життя спадкодавиці. Після смерті [PERSON] , [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до АРК, після анексії півострова зв`язок з [PERSON] був втрачений, позивачам не було відомо про смерть спадкодавиці, актовий запис про смерть отримали лише в 2024 році. Вважають, що строк для прийняття спадщини пропущений з поважної причини, у зв`язку з цим, просять визначити їм додатковий строк\~ для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 01.07.2024 року. 03.07.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін.\~ Позиція учасників провадження. Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, подали заяви, кожен зокрема, про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача Старовижівської селищної ради в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказує, що сільська рада просить провести судове засідання за його відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Враховуючи, що в підготовче засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з вимогами частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, враховуючи визнання відповідачем позову, за результатами підготовчого провадження суд, відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.03.2014 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 11). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Нововижівської сільської ради 24.03.2008 року, Р№ [NUMBER] , згідно з яким заповіда позивачам земельну ділянку в рівних частинах (а.с. 10). Згідно з довідкою Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області № 88/08.02 від 01.05.2024 року встановлено, що в погосподарській книзі № 3 за 2011 2015 років по селу Нова Вижва житловий будинок за [PERSON] , яка померла [INFO] . До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка (а.с. 12). Згідно з повідомленням завідувачки державної нотаріальної контори [PERSON] від 30.07.2024 року спадкова справа до майна померлої [PERSON] станом на 26.07.2024 року відсутня (а.с. 22). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за №50182673 в даному реєстрі зареєстрований заповіт [PERSON] за №300 від 24.03.2008 року. Заповіт чинний (а.с. 23-24). Відповідно до листа державного нотаріуса Старовижівської держконтори Хвещук А.В. від 30.07.2024 року вбачається, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , у зв`язку із пропуском шестимісячного терміну для прийняття спадщини (а.с. 27). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Правовідносини по даній цивільній справі регулюються\~Цивільним Кодексом України. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, або оголошення її померлою. На підставі вимог статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивачі вищенаведених вимог закону не дотрималася та після відкриття спадщини не подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вищевикладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 року в справі № 6-167цс12. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 року № 6-1320цс17. Тобто, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі [PERSON] , [PERSON] , як спадкоємці за заповітом, звернулися до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON] , однак останнім було відмовлено у зв`язку із пропуском шестимісячного терміну для прийняття спадщини. Позивачі у позовній заяві вказують, що шестимісячний строк для прийняття спадщини пропустили з поважних причин, оскільки про існування заповіту їм раніше відомо не було. Про наявність даного заповіту їх не повідомили. Судом також встановлено, що позивачі не проживали спільно зі спадкодавицею, не мали спільного побуту, не знала про заповіт на своє ім`я і дізналася про нього, вже після спливу передбаченого законом строку для прийняття спадщини, що свідчить про поважність причини пропуску такого строку. Такі висновки узгоджуються з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 22.12.2021 по справі № 703/4978/19, провадження № 61-13783св21; від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, провадження № 61-38298 св 18; справа N 405/7058/19, провадження N 61-18000св20. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права (правова позиція в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року по справі № 6-496цс17 та в постанові Верховного Суду по справі № 405/7058/19 від 26.07.2021 року). Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року по справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року по справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року по справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Крім того суд враховує ту обставину, що спадкодавиця померла в Автономній Республіці Крим, яка має статус тимчасово окупованої території внаслідок анексії російською федерацією, що значно ускладнило процес здобуття доказів на підтвердження смерті спадкодавиці. Крім цього суд бере до уваги доводи позивача [PERSON] про поважність пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із службою ЗСУ та участю у бойових діях на сході України в антитерористичній операції, що підтверджується матеріалами справи, зокрема посвідченням учасника бойових дій. Враховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачем позовних вимог, з метою захисту прав позивачів, як єдиних спадкоємців на спадщину, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги. На переконання суду дані обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємців при поданні заяви про прийняття спадщини, що є підставою для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та визначення їм додаткового, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, строку протягом одного місяця. На підставі викладеного,

Outcome: approved