Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить поділити спільне майно подружжя, придбане ними за час шлюбу, та визнати житловий будинок з господарськими спорудами, що находиться в [ADDRESS] , та земельну ділянку, площею 0,0985 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2622881601:01:001:0153, об?єктами права спільної сумісної власності подружжя з визначенням її частки в розмірі 1/2. Визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що находиться в [ADDRESS] , та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0985 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2622881601:01:001:0153, що знаходиться [ADDRESS] . Позовну заяву обґрунтовує тим, що вона та [PERSON] з 12.07.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання 22.07.2012 народилася дочка [PERSON] . За час шлюбу в період з жовтня 2012 року по 2020 рік за їхні спільні кошти вони побудували житловий будинок в [ADDRESS] на земельній ділянці, отриманій відповідачем на підставі договору дарування від 04.10.2012. Спільне життя з відповідачем не склалося і рішенням Калуського міськрайонного суду від 18.02.2022 шлюб між ними розірвано. Через відсутність взаєморозуміння між ними щодо поділу нерухомого майна, вона змушена звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя. Шлюбний договір між ними укладено не було. Житловий будинок в [ADDRESS] збудовано ними під час перебування у шлюбі за спільні кошти і таке майно в силу ст.ст. 60, 61, 63, 65 Сімейного кодексу України належить їм на праві спільної сумісної власності, а тому і підлягає поділу. З договору дарування земельної ділянки від 04.10.2012 вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку, що знаходиться в с. Голинь ур. «Полянка» Калуського району, розміром 0,0985 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель в споруд, кадастровий номер земельної ділянки 2622881601:01:001:0153. Договір дарування від 04.10.2012 укладений під час її перебування у шлюбі з відповідачем. На даній земельній ділянці вони побудували спірний житловий будинок, що в даний час знаходиться по [ADDRESS] . При цьому вся проектна документація на будівництво розроблялася та погоджувалася за спільні кошти подружжя за безпосередньої її участі. Отже, вважає, що хоча спірна земельна ділянка і набута відповідачем у власність згідно договору дарування, однак, оскільки на ній знаходиться будинок, який є спільною власністю подружжя та який підлягає поділу, то до неї переходить право власності на земельну ділянку у розмірі частки права власності спільного будинку відповідно до статті 120 3К України, статті 377 ЦК України, тобто частина земельної ділянки. Таким чином, вважає, що за нею слід визнати право власності на частину земельної ділянки, кадастровий номер 2622881601:01:001:0153, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в просить позов задоволити частково, визнати за позивачкою право власності на частку житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , а в іншій частині позову відмовити повністю, понесені судові витрати залишити за останньою. Свій відзив мотивує тим, що за час перебування у шлюбі з позивачкою його дядько [PERSON] подарував йому земельну ділянку, що знаходиться в с. Голинь урочище «Полянка» Калуського району Івано-Франківської області, площею 0,0985 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2622881601:01:001:53. Ця земельна ділянка належить йому на праві особистої приватної власності. Щодо будинку, то він не заперечує, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки збудовано під час перебування у шлюбі. Посилання позивачки на те, що земельна ділянка, яка подарована йому, підлягає поділу, не заслуговує на увагу, оскільки не доведене належними та допустимими доказами. Крім того, позивачка за час перебування у шлюбі також прийняла у дарунок майно, на яке він не претендую. Відповідно у неї відсутні будь-які підстави претендувати на майно, яке подароване йому. Також посилання позивачки на правові висновки Верховного Суду не підлягають застосуванню, оскільки регулюють інші види правових відносин, які не є подібними: (суб?єктний склад, об?єктний склад і підстави набуття права власності відмінні у цьому випадку, ніж ті, що зазначені у висновках судів). Представник позивачки адвокат Зубарєва Л.Б. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задоволити. Щодо витрат на правову допомогу, то зазначила, що звернеться до суду з відповідною заявою протягом 5 днів після ухвалення рішення по справі. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що позов визнає частково, зокрема, не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на частку спірного будинку, однак, заперечує щодо визнання за останньою права власності на земельну ділянку. Крім того, просить стягнути з нього тільки половину сплаченого судового збору, а у стягненні витрат на правову допомогу відмовити. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 29.03.2024 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання та відзиву на позовну заяву. 30.04.2024 відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 47-49). Ухвалою суду від 20.05.2024 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, про що складено відповідну довідку. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі з 12.07.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.02.2022 було розірвано (а.с. 36). Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 37). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК 849979 від 12.08.2010 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0985 га, кадастровий номер 2622881601:01:001:0153, яка розташована в с. Голинь ур. «Полянка», цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 25-26). З договору дарування земельної ділянки від 04.10.2012 встановлено, що [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку, що знаходиться в с. Голинь ур. «Полянка» Калуського району, розміром 0,0985 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель в споруд, кадастровий номер земельної ділянки 2622881601:01:001:0153 (а.с. 27-28). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.11.2020 земельна ділянка, площею 0,0985 га, кадастровий номер 2622881601:01:001:0153, належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 30). Відповідно до повідомлення № ІФ 062/2/99900 від 22.10.2012 про початок виконання будівельних робіт [PERSON] повідомив Інспекцію держархбудконтролю у Івано-Франківській області про початок будівництва індивідуального житлового будинку (нове будівництво) в с. Голинь ур. Полянка Калуського району. Земельна ділянка використовується для будівництва на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК 849979 від 11.10.2012 (а.с. 10). Згідно з витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва 28.12.2020 зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об?єкта, а саме: житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 11-15). Відповідно до довідки № 762 від 19.11.2020, виданої Голинською сільською радою, на житловий будинок [PERSON] присвоєна поштова адреса [ADDRESS] (а.с. 16). На домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , виготовлений технічний паспорт від 11.11.2020 (інвентаризаційна справа № 95) (а.с. 17-23). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.01.2021 за [PERSON] 30.12.2020 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 24). Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зі ст.\~60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ст. 368 ЦК України. Згідно зі ст.\~63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до роз`яснень, викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~№ 11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно зі законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 (справа № 6-399-цс17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Згідно зі ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою в [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю сторін, оскільки набутий подружжям за час шлюбу за спільні кошти, що визнається відповідачем, та іншого суду не доведено. А тому, суд вважає за можливе в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за кожним із сторін право власності по частці вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Щодо вимоги про поділ земельної ділянки з кадастровим номером 2622881601:01:001:0153 суд зазначає наступне. У частині першій статті 377\~ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (частина перша статті 120\~ЗК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року в справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120\~ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) викладено висновок про те, що земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частки будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки у праві власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України». Суди попередніх інстанцій врахували, що перехід права на незавершений будівництвом об`єкт нерухомості має наслідком набуття права на земельну ділянку, що відповідає принципу «superficies solo cedit» (збудоване на землі слідує за нею), та дійшли обґрунтованого висновку про поділ між сторонами земельної ділянки. Доводи касаційної скарги про те, що спірна земельна ділянка є його особистою приватною власністю та не підлягає поділу, спростовується висновками судів попередніх інстанцій, які узгоджуються із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18). Твердження заявника про те, що поділу підлягає лише земельна ділянка, розташована під незавершеним будівництвом житловим будинком, відхиляються касаційним судом, оскільки спірна земельна ділянка призначена не лише для будівництва вказаного будинку, а і для обслуговування будинку та господарських будівель, які також є предметом поділу в цій справі. Аналогічні висновки зазначені в постанові Верховного Суду від 09.11.2022 року в справі № 369/8539/19 (провадження № 61-2848св22). Встановивши, що сторони набули у спільну сумісну власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований на земельній ділянці, належній одному з подружжя (відповідачу), до іншого з подружжя (особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою) у разі поділу об`єкта нерухомого майна переходить це право в розмірі частки в праві спільної власності на житловий будинок. Спірна земельна ділянка призначена не лише для будівництва вказаного будинку, а і для обслуговування будинку та господарських будівель, які є також предметом поділу в цій справі. А тому, з огляду на загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди) суд враховує, що користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування будинку, у зв`язку з цим [PERSON] має цивільний інтерес в оформленні права власності на земельну ділянку під частиною будинку після набуття цього її у власність. За таких обставин, земельна ділянка площею 0,0985 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, підлягає поділу між сторонами в рівних частинах, пропорційно до часток сторін у цьому будинку. Тому суд дійшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог і в частині визнання права власності за позивачкою на 1/2 частку вказаної земельної ділянки. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ст. 141\~ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 8698,92 грн. (а.с. 9). А тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 8698,92 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 20, 325, 364, 368, 372, 377 ЦК України, ст.ст. 60, 63, 65, 69, 70, 71, 72 СК України, ст. 120 ЗК України,

Outcome: approved