Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

15 березня 2023 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивачка вказує на те, що [INFO] у неї у м. Дніпрі народилась донька - [PERSON] . 3 вересня 2005 року донька уклала шлюб з [PERSON] , що був зареєстрований у м. Дніпрі, та після укладення шлюб вони переїхали проживати до російської федерації у м. москва. Від шлюбу у доньки народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У 2012 році відповідачка [PERSON] відмовилась від громадянства України та прийняла громадянство російської федерації. Спільне життя у них не склалося та рішенням мирового судді від 16 лютого 2016 року, їх шлюб було розірвано. ЇЇ троє дітей народжені на території російської федерації, відповідно мають громадянство росії та документи російського зразка. Після розірвання шлюбу у 2016 році батько дітей - [PERSON] , переїхав до іншого помешкання та припинив будь-яке спілкування з дітьми. 28 липня 2017 року відповідачка знову вийшла заміж та змінила своє прізвище на [PERSON] . Протягом всього цього часу, діти приїжджали до позивачки, яка є їхньою рідною бабусею, у гості, перебували в неї тривалий час, а в 2021 році [PERSON] прийняла власне рішення відправити дітей до позивачки нібито на тимчасове проживання. При цьому, нею було складено заяву, в якій вона зазначила, що не заперечує проти того, щоб [PERSON] , представляла від її імені інтереси неповнолітніх дітей, з можливістю отримання ними громадянства України. З того часу, відповідачка ніяким чином не спілкується з дітьми, не піклується про них, не проявляє зацікавленості в їх долі, не знає про їхні успіхи та досягнення, не переймається їхнім розвитком, навчанням, не забезпечує жодним чином їхньої життєдіяльності - харчування, медичний огляд, лікування. У свою чергу батько, не бере жодної участі в житті дітей з моменту розірвання шлюбу. Він жодного разу не спілкувався з ними та не цікавився їхнім життям, не надав ніякої допомоги, не виконує жодного зі своїх батьківських обов`язків. Всі питання щодо виховання та забезпечення дітей вирішуються виключно позивачкою, без підтримки з боку відповідачів. Діти знаходяться на її повному утриманні. Житлово-побутові умови позивачки є належними, з усім необхідним для комфортного проживання дітей. Позивачка забезпечує дітей усім необхідним, має власний будинок, сталий дохід, можливість та бажання виховувати власних внуків. У зв`язку з чим, вона звернулась до органу опіки та піклування з проханням позбавити відповідачів батьківських прав. Тому, з врахуванням факту відсутності в житті дітей матері вже більше трьох років, та відсутності батька вже понад 8 років, вважає, що вони свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, що й стало підставою для її звернення до суду з даним позовом. Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з раніше зазначених підстав. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про причини неявки чи відкладення розгляду справи не надали, а також не подали відзиву на позовну заяву. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, проти позбавлення відповідачів батьківських прав не заперечувала. Вислухавши пояснення представника, позивача та свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини» прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 «Конвенції про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Тлумачення цих норм права дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц , від 29 листопада 2019 року № 127/23281/18 та від 6 травня 2020 року у справі №753/2025/19. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. У судовому засіданні встановлено, що позивачка - [PERSON] , [INFO] , є матір`ю відповідачки [PERSON] , [INFO] . Відповідно, [PERSON] є рідною бабусею неповнолітніх дітей [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які народилися в неї в шлюбі з [PERSON] . 14 січня 2016 року на підставі рішення мирового судді судового участка № 34 Домодєдовського судового району Московської області про розірвання шлюбу від 19 листопада 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 16 лютого 2016 року Домодєдовським відділом ЗАЦС Головного управління ЗАЦС Московської області, актовий запис № 92. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] , мати дітей - [PERSON] 28 липня 2017 року уклала шлюб з [PERSON] , та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 8 лютого 2024 року № 1266, [PERSON] зареєстрована та постійно проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності на підставі дублікату договору довічного утримання від 14.07.2006 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за № 5-1243. Згідно з актом обстеження умов проживання від 12 лютого 2024 року, з травня 2021 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Крім того, актом встановлено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] , створені всі умови для проживання дітей. Квартира має усі зручності, у кімнатах є необхідні меблі, побутова техніка та речі особистого вжитку. Для дітей облаштовані індивідуальні місця для сну та навчальні куточки, є місце для зберігання одягу та особистих речей. Відповідно до Довідок Калинівського ліцею Дубівської селищної ради Тернівського району Закарпатської області від 2 вересня 2022 року № 189, № 190, № 191 діти були учнями навчального закладу: [PERSON] , [INFO] , - учнем 10-Б класу, [PERSON] , [INFO] , - ученицею 7-В класу, [PERSON] , [INFO] , ученицею 3-Б класу. Згідно з характеристиками Дніпровської гімназії № 62 Дніпровської міської ради від 24.05.2024 року № 231, від 31 травня 2024 року № 248 [PERSON] , [INFO] , є ученицею 8-І класу, у навчальному закладі навчається з 6-го класу. [PERSON] , [INFO] , є ученицею 4-А класу та навчається закладі з 2-го класу. Дівчата проживають разом з бабусею - [PERSON] , яка відповідально ставиться до виховання та навчання дітей, підтримує постійний зв`язок з класними керівниками, відвідує батьківські збори та шкільні заходи. У вихованні дітей також приймає участь дідусь - [PERSON] . Батьки ж дівчат - [PERSON] та [PERSON] , участі у їхньому навчанні та вихованні не приймають, жодного разу не відвідували школу, на батьківські збори не приходять. З класними керівниками не зустрічалися. Відповідно до характеристики Дніпровського ліцею № 120 Дніпровської міської ради від 31 травня 2024 року № 98, [PERSON] , [INFO] , навчався у ліцеї з 11 класу. Його вихованням займалася бабуся - [PERSON] . Батьки - [PERSON] та [PERSON] , жодного разу не відвідували школу, жодним чином не зв`язувалися з класним керівником і дитиною не цікавилися. Відповідно до письмових заяв дітей - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на початку весни 2021 року вони зателефонували своїй бабусі - [PERSON] з проханням забрати їх о себе в Україну, оскільки рідний батько не цікавиться їхнім життям, а матір з вітчимом постійно вживають спиртні напої. Після чого, бабуся забрала дітей до себе в Україну та з того часу вони постійно проживають разом з нею. Їхнім виховання та матеріальним забезпеченням займається виключно бабуся. Батьки ж ними не цікавляться, жодної участі у їх вихованні не приймають, матеріальної допомоги не надають. Діти бажають залишитися разом з бабусею в Україні. Судом встановлено, що матір та батько дітей зареєстровані та проживають в російській федерації, вихованням дітей не займаються, жодним чином не цікавляться їхнім життям, участі в їх забезпечені не беруть. Батько з 2016 року та мати з 2021 року жодного разу до дітей не приїжджали та не спілкувалися. Факт відсутності батьків в житті неповнолітніх дітей підтверджується також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які в судовому засіданні зазначили, що з травня 2021 року діти проживають разом зі своєю бабусею за адресою: [ADDRESS] , та знаходяться на її повному забезпеченні. У свою чергу, мати та батько ними не цікавляться взагалі, жодної допомоги не надають та ніколи за цей час дітей не відвідували. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку № 346-р від 24 липня 2024 року Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, з врахуванням того, що [PERSON] , [INFO] , станом на час розгляду заяви [PERSON] досяг повноліття, комісією прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні не встановлено об`єктивних перешкод для відповідачів для участі у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачами та дітьми фактично відсутній, відповідачі не виявляють до своїх дітей батьківського піклування, не відвідують дітей більше 3 років, та їхньою долею не цікавляться. Перелічені вище докази, в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом свідчать про ухилення обох батьків від виконання своїх батьківських обов`язків, а також про те, що діти їм не потрібні. Наведене знаходить свій прояв в тому, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не спілкуються з дітьми та взагалі не виявляють інтересу до їхнього внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними шкільної освіти та більше того, виявляють байдуже ставлення до майбутньої долі дітей. У зв`язку з тим, що відповідачі тривалий час ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, не приймають жодної участі у вихованні своєї неповнолітніх дітей, не проявляють заінтересованості в їх подальшій долі, не піклуються про фізичний, духовний стан та розвиток дітей, не створюють належних умов для їхнього навчання та отримання освіти, матеріально жодним чином не утримують,

Outcome: approved