Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

[PERSON] 14.05.2024 звернулась до суду з позовом через систему електронний суд в обґрунтування якого зазначила, що є пенсіонером за віком, інвалідом третьої групи, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з воєнними діями як внутрішньо переміщена особа тимчасово мешкає за адресою: [ADDRESS] . Як одна із вкладників Кредитної спілки «Регіон» була потерпілою у кримінальній справі № 2018/1-1033/11 за обвинуваченням колишнього голови правління вказаної кредитної спілки [PERSON] за ч. 5 ст. 191 КК України. Вироком Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2012 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Водночас були задоволені цивільні позови. Зокрема, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 147913,00 грн. Вироком Апеляційного суду Харківської області від 24.12.2012 скасовано вирок Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2012 в частині призначеного покарання, призначено [PERSON] покарання у виді 10 років позбавлення волі, виключено вказівку про стягнення на користь одного з потерпілих 47680 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. У іншій частині вирок залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.08.2013 вирок Апеляційного суду Харківської області від 24.12.2012 залишено без змін. Таким чином, вирок Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2012 (у частині, яка стосується її цивільного позову) набрав законної сили 20.08.2013. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2023 позивачу поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] 147913,00 грн у якості відшкодування спричиненої злочином матеріальної шкоди. 18.04.2024 видано виконавчий лист, а 13.05.2024 відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. До теперішнього часу сума коштів, присуджена на користь позивача вироком суду від 23.04.2012 відповідачем не сплачена. На підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача за період прострочення виконання рішення суду з 21.08.2013 до 30.04.2004 інфляційні втрати в сумі 460507,24 грн та 3% річних у сумі 47457,82 грн, а всього 507965,06 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом), справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву, у якій позов підтримала, просила задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд розглянув справу в порядку заочного провадження на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні правовідносини: вироком Київського районного суду м. Харкова від 23.04.2012 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, задоволено цивільні позови, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 147913,00 грн, вирок набрав законної сили 20.08.2013 (а.с. 7-38). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.12.2023 позивачу поновлено пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа про стягнення з [PERSON] 147913,00 грн у відшкодування спричиненої злочином матеріальної шкоди (а.с. 39-40). 18.04.2024 видано виконавчий лист, за яким 13.05.2024 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] (а.с. 41-44). За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону 3% річних як і нараховані на суму боргу, інфляційні втрати входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, провадження №14-254цс19. Дія положень статті 625 ЦК України поширюється на всі правовідносини, у яких зобов`язання виражене у грошовій одиниці і застосовується як у договірних, так і позадоговірних відносинах. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Заяв про застосування строків позовної давності відповідачем не подано. Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом, за власною ініціативою, застосовуватись не може за жодних обставин (постанова КЦС ВС від 28.11.2018 у справі № 753/12382/15-ц). Судом перевірено розрахунок, що наведений позивачем у позовній заяві, за допомогою он-лайн калькулятора (сайт https://calculator.in.ua/web/index), згідно якого сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції з простроченої суми за вироком суду за період 21.08.2013 до 30.04.2024 складає 460507,24 грн, 3% річних - 47457,82 грн, а всього 507965,06 грн. Отже, позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та таким, що мають бути задоволені у повному обсязі. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам таким чином: позов задоволений у повному обсязі, ціна позову становить 507965,06 грн, позивач звільнена від сплати судового збору, позовна заява подана через систему електронний суд, отже з відповідача на користь держави має бути стягнуто 507965,00 грн х 1% х 0,8 = 4063,72 грн судового збору.

Outcome: approved