Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

09 травня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс» (надалі також позивач, ТОВ «ФК «Еліт фінанс») звернулось до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2018 року в розмірі 48091 грн 28 коп. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16 травня 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 35). Аргументи учасників справи В обґрунтування\~позовних вимог\~ТОВ «ФК\~«Еліт фінанс»посилалось на те, що 27 серпня 2018 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту - для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн, із процентною ставкою 26 % річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами, що діяли на час його підписання. В подальшому, 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено Договір факторингу № 4, відповідно до умов якого, АТ «Альфа-Банк»» передало ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, позивач набув статусу кредитора за кредитним договором від 27 серпня 2018 року на загальну суму 48091 грн 28 коп. Кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Однак, відповідач свої зобов`язання по договору не виконав, не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості відповідно до умов договору. У зв`язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 20 грудня 2021 року становить 48091 грн 28 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, заборгованість не погасив ані перед первісним кредитором, ані перед фактором, з огляду на що, позивач просив стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. Згідно з інформацією Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34). Ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви з додатками та судовою повісткою, які направлялись на зареєстровану адресу відповідача були отримані останнім 23 травня 2024 року (а.с. 42). Своєю ухвалою від 16 травня 2024 року суд встановлював відповідачу п`ятнадцятиденний строк із дня отримання копії даної ухвали для надання до суду відзиву на позов разом із усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. Правом подати відзив на позов відповідач не скористався. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. 17 червня 2024 року до суду надійшла заява про вступ у справу представника від адвоката Шершня Ю.С., в якій він просив залучити його у якості представника відповідача у справі № 542/903/24 та застосувати наслідки спливу строків позовної давності відповідно до статті 267 ЦК України та відмовити у задоволенні позову (а.с. 43). Позивач у судове засідання 13 серпня 2024 року явку свого уповноваженого представника не забезпечив, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 55). 21 червня 2024 року від представника позивача надійшла заява, за змістом якої він просив розгляд справи проводити без його участі, позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити (а.с. 48-49). Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання не надсилав, заяви про розгляд справи без його участі чи відзиву на позов не надавав. Судова повістка про проведення судового засідання, призначеного на 13 серпня 2024 року, яка направлялась на зареєстровану адресу відповідача, повернулась до суду із відміткою поштового відділення від 25 червня 2024 року «адресат відсутній» (а.с. 52-54). З огляду\~на положення\~пункту 4\~частини 8\~статті 128\~ЦПК України,\~судова повістка вважається врученою відповідачу, отже суд приходить до висновку про те, що відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] була підписана оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої позичальник запропонував відкрити поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні; випустити міжнародну платіжну картку МС DEBIT WORLD строком дії 3 роки з моменту випуску; ліміт кредитної лінії до 200000 грн 00 коп.; процентна ставка фіксована - 26 % річних, встановити обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн; дату сплати обов`язкового мінімального платежу визначати відповідно до умов Додатку № 4 до Договору; платежі з повернення кредиту здійснювати відповідно до Договору; примірний графік та розрахунок сукупної вартості навести в Тарифах, які є невід`ємною частиною Договору; щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку № [NUMBER] в розмірах, що необхідні для щомісячної оплати страхового платежу згідно з умовами Договору. Всі відносини між позичальником і банком та істотні умови надання та користування кредитом, які не врегульовані Угодою, позичальник запропонував врегулювати Договором, діюча редакція Договору, розміщена за електронною адресою www.alfabank.com.ua. Позичальник підтвердив, що отримав від АТ «Альфа-Банк» акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 28 серпня 2018 року, про що свідчить його підпис в оферті (а.с. 6). Відповідач ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, підписавши паспорт споживчого кредиту (а.с. 6-зі звороту). Дослідивши зміст паспорту споживчого кредиту від 27 серпня 2018 року, суд встановив, що у вказаному паспорті визначені умови надання кредиту, реальна річна процентна ставка, умови щодо нарахування відсотків, встановлені наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором. Вказаний паспорт споживчого кредиту має підпис [PERSON] про підтвердження отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування. 20 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №4 (а.с. 9-13). На підставі договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, а також витягу з Додатку №1-1 до договору, до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором на загальну суму 48091 грн 28 коп. (а.с. 14-16). Відповідно до пункту 2.2. договору факторингу, визначено право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. 20 грудня 2021 року клієнтом та фактором підписаний акт приймання-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу № 4\~від 20\~грудня 2021\~року (а.с. 17). Додаткових нарахувань з моменту відступлення права вимоги по кредитному договору, позивачем, як новим кредитором, не було здійснено. Всі суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками були нараховані первісним кредитором - АТ «Альфа-Банк» Позивачем на підтвердження факту користування кредитними коштами відповідачем надано до суду виписку по рахунку за кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 27 серпня 2018 року по 05 лютого 2024 року, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та здійснював систематичне внесення коштів в рахунок погашення боргу (а.с. 19-24). Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача перед АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 630999643 станом на 20 грудня 2021 року становить 48091 грн 28 коп., що складається з простроченого тіла кредита в сумі 41621 грн 12 коп. та відсотків за користування кредитом в сумі 5677 грн 11 коп. та овердрафт в сумі 793 грн 05 коп. (а.с. 25). Станом на дату звернення до суду сума заборгованості [PERSON] залишається непогашеною. Посилаючись на викладене, представник позивача просив стягнути із [PERSON] розмір заборгованості за кредитним договором, що становить 48091 грн 28 коп. Норми права, які підлягають застосуванню Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з частиною 1 статті 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Відповідно до приписів частини 2 статті 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Відповідно до положень частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з\~частиною 2\~статті 1056-1\~ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За правилами частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно з частинами 1, 2 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Висновки щодо правозастосування Судом встановлено, що 27 серпня 2018 року [PERSON] підписа паспорт споживчого кредиту, в якому визначені умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме: тип кредиту: кредитна лінія, мета кредиту: споживчі цілі, спосіб надання 0 безготівковим шляхом, строк: 12 місяців з пролонгацією кредитної лінії, максимальна сума кредиту 200\~000 грн, визначена фіксована процентна ставка. В подальшому [PERSON] 28 серпня 2018 року підписав оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, з огляду на що клієнт [PERSON] погодився на випуск йому міжнародної платіжної карти строком на 3 роки (кредитна картка), узгодив відкриття відновлювальної кредитної лінії, ліміт кредитної лінії у розмірі 200000 грн 00 коп. із процентною ставкою 26 % річних, з обов`язковим мінімальним платежем у розмірі 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн 00 коп., згідно умов договору кредиту (а.с. 6). Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору щодо повернення отриманої суми кредиту. Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору, зокрема: [PERSON] не виконав зобов`язання щодо повернення отриманого кредиту за кредитним договором від 27 серпня 2018 року, відсотків та овердрафту у загальному розмірі 48091 грн 28 коп. Позивач на підставі договору факторингу набув статус нового кредитора за договором від 27 серпня 2018 року, отримав право вимоги щодо [PERSON] відносно заборгованості за вказаним договором. Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином зобов`язання щодо повернення основної суми боргу за кредитом не виконав ані перед первісним кредитором, ані перед фактором, який набув право вимоги за відповідним договором. Факт передачі первісним кредитором права вимоги за кредитним договором підтверджується наданим до суду Додатком 1-1 до Договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року (а.с. 14-15) та розрахунком заборгованості за кредитом (а.с. 25). Таким чином, 20 грудня 2021 року за договором факторингу №4 позивач отримав право грошової вимоги до відповідача на суму 48091 грн 28 коп., що складається з простроченого тіла кредита в сумі 41621 грн 12 коп. та відсотків за користування кредитом в сумі 5677 грн 11 коп. та овердрафту в сумі 793 грн 05 коп. (а.с. 25). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ані первісному кредитору, ані позивачу, до якого перейшло право вимоги, відповідачем не повернуті, а також, що відповідачем добровільно не сплачені проценти за користування кредитом, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 48091 грн 28 коп. Водночас, що стосується клопотання представника відповідача про застосування наслідків впливу строків позовної давності відповідно до статті 267 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (стаття 257 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до підписаної ним 28.08.2018 пропозиції про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, кредитна картка надана строком на 3 роки. Оскільки, умовами кредитного договору визначено строк дії кредитної карти 3 роки, а паспорт споживчого кредиту містить умови про можливість пролонгації кредитної лінії, то перебіг трирічного строку позовної давності щодо остаточного погашення кредиту розпочався 28 серпня 2021 року, та на момент звернення позивача до суду (09 травня 2024 року) не закінчився. Отже, підстав для застосування строку позовної давності у відповідних правовідносинах не має. З огляду\~на викладене,\~враховуючи наявність\~у [PERSON] непогашеної заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 48091 грн 28 коп. Відповідач заперечень щодо правильності наданого позивачем розрахунку суми заборгованості не заявляв; належних та допустимих доказів того, що заборгованість розрахована невірно та має інших розмір, ніж зазначено позивачем, не надав; власний розрахунок не надав. При цьому, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 76, частиною 1 статті 77 та статтею 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Отже, позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 3028 грн 00 коп., відповідно до платіжної інструкції № 1999 від 25 квітня 2024 року (а.с. 5). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 32). Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із тим, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача по справі - [PERSON] - у розмірі 3028 грн на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт фінанс». Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 7100 грн 00 коп. Частиною 1 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 4 статті 137 ЦПК України передбачає, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу надано: договір № 05-10/23 про надання правничої допомоги від 05 жовтня 2023 року (а.с. 27-28), акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 07 березня 2024 року, в якому вказано про надання наступних юридичних послуг адвокатом Макєєвим Віталієм Миколайовичем: первинна консультація 1000 грн (1 година), правовий аналіз наявних документів у замовника по справі 3000 грн (3 години), підготовка позовної заяви 3100 грн (3,1 години), всього 7,1 годин роботи становить 7100 грн, платіжну інструкцію № 1141 від 07 березня 2024 року на підтвердження факту оплати наданих юридичних послуг на суму 7100 грн (а.с. 29). Враховуючи обсяг наданих адвокатом Макєєвим Віталієм Миколайовичем послуг, співмірність наданих послуг та суми виплаченого гонорару, те що позов задоволено, а також те, що відповідач не надав заперечень та не просив зменшити розмір витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що сума витрат на правничу допомогу, відповідає критеріям, що наведені вище, зокрема, є дійсними, необхідними та розумними в частині їх розміру, відповідають складності справи та підтверджені належними та допустимими доказами. З огляду на те, що відповідні витрати позивача на правничу допомогу адвоката в сумі 7100 грн 00 коп. підтверджені належними документами, враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 7100 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved