Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах Держави в особі Черкаської міської ради звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 10.01.2022 державним реєстратором виконавчого комітету Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області прийнято рішення № 62776331 про державну реєстрацію за [PERSON] квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер [NUMBER] , видане 12.04.2017 Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-2553398371080. Водночас у кримінальному провадженні досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до інформації Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 07.02.2023 № 1691-01-11 в електронному реєстрі приватизованого державного житлового фонду м. Черкаси відсутня інформація щодо приватизації квартири [ADDRESS] . Згідно інформацій КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 13.03.2023 № 154, від 04.10.2023 № 742 інвентаризаційна справа на квартиру [ADDRESS] не зареєстрована. Згідно листів виконавчого комітету Черкаської міської ради від 28.06.2023 № 8630-01-11, 19.07.2023 № 10911-01-21 інформація щодо приватизації квартири [ADDRESS] відсутня, свідоцтво про право власності серія та номер [NUMBER] , видане 12.04.2017 Департаментом фактично не видавалося, розпорядчий документ про передачу вказаної квартири у приватну власність не приймався. Відповідно до інформацій Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 10.02.2023 № 830/01.03-01, 07.06.2023 № 8635- 01-10 у вказаній квартирі починаючи з 07.08.1992 зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] (з 07.08.1992 до 27.08.2021), [PERSON] , [INFO] (з 07.08.1992 до 02.02.2022), [PERSON] , [INFO] (з 01.11.2006 дотепер). Згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №№ 00039258666, 00039258598 [PERSON] померла [INFO] , [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до інформацій Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради від 08.06.2023 № 8791-01-10 [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 11.02.2002 дотепер. З наведеного вбачається, що [PERSON] протиправно, на підставі підроблених документів, заволодів нерухомим майном, яке є комунальною власністю, а саме: квартирою [ADDRESS] . У наказі ВАТ «Черкасихімременерго» від 23.02.1998 № 19 зазначено про проведення в повній відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизацію громадянам України за їх власним бажанням квартир в житловому будинку [ADDRESS] , який знаходиться у господарському віданні ВАТ «Черкасихімременерго». Згідно наказу ВАТ «Черкасихімременерго» від 26.04.2002 № 21 дозволено приватизувати відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», зокрема, квартиру [ADDRESS] - [PERSON] . Однак, [PERSON] правом на приватизацію квартири не скористався та помер [INFO] . Відповідно до рішення Черкаської міської ради від 19.09.2001 № 8-46 «Про згоду щодо передачі об`єктів соціальної інфраструктури та житлового фонду підприємств права державної власності у комунальну власність міста» та рішення Соснівського районної ради від 21.03.2002 № 23/22-4 «Про згоду щодо передачі в комунальну власність територіальної громади Соснівського району м. Черкаси будинку [ADDRESS] » зазначений будинок перебуває в комунальній власності міста. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціаольно створювані\~органи приватизації\~(агентства,\~бюро,\~інші підприємства).\~Згідно листів\~виконавчого комітету\~Черкаської міської\~ради від\~28.06.2023\~ №\~8630-01-11,\~19.07.2023\~№ 10911-01-21\~інформація щодо\~приватизації квартири\~ [ADDRESS] відсутня, свідоцтво про право власності серія та\~номер [NUMBER] , видане 12.04.2017 Департаментом фактично не вдавалося, розпорядчий документ про передачу квартири [ADDRESS] у приватну власність не приймався. Окрім того, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживав і не був зареєстрований та відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не мав права приватизувати вказану квартиру. Прокуратурою встановлено, що Черкаська міська рада належним чином виконує повноваження щодо контролю за використанням комунального майна, а також у повній мірі не використовує власних повноважень, спрямованих на захист своїх інтересів у судовому порядку. Черкаська міська рада була обізнана про факт безпідставного проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] (лист ГУНП в Черкаській області від 02.02.2023 № 941/1/24/85-2022, Черкаської обласної прокуратури від 02.06.2023 № 15/2-608 вих 23, від 11.07.2023 № 15/2-781 вих 23), проте належних заходів, направлених на припинення порушень, що виникли внаслідок неналежної поведінки відповідача, витребування нерухомого майна у комунальну власність до цього часу не вжила. Черкаською обласною прокуратурою в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» 11.07.2023 за № 15/2-781 вих 23 на адресу Черкаської міської ради скеровано лист щодо наміру Черкаської міської ради звертатися з позовом до суду про витребування спірного майна з метою захисту майнових інтересів територіальної громади міста Черкаси у спірних правовідносинах. Після визначення системою автоматизованого розподілу справ головуючого судді у вказаній справі та передачі її судді, направлено запит до Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради для з`ясування місця реєстрації відповідача. Згідно довідки Департаменту «Центру надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради, яка надійшла на адресу Соснівського районного суд м. Черкаси 16 січня 2024 року, відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 січня 2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 26 січня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси заборонено [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , адреса реєстрації : [ADDRESS] ) та будь - яким іншим особам вчиняти будь - які дії, в тому числі укладати договори та інші правочини стосовно об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер 2553398371080) квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 травня 2024 року залучено [PERSON] до участі в цивільній справі за позовом Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах Держави в особі Черкаської міської ради до [PERSON] про витребування майна, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 червня 2024 року відведено суддю [PERSON] від розгляду цивільної справи №712/14243/23, передано справу до канцелярії Соснівського районного суду м. Черкаси для повторного автоматизованого розподілу. 26 червня 2024 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу розподілено суддю Марцішевську О.М. 01 липня 2024 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси прийнято до провадження цивільну справу за позовом Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах Держави в особі Черкаської міської ради до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про стягнення заборгованості. Розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено підготовче судове засідання. Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору державного реєстратора виконавчого комітету Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області Брітан Юрія Дмитровича. \~ \~ \~ \~Прокурор [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Хмельницький І.О. в судовому засіданні позовні вимоги визнали, про що надали заяву. В заяві про визнання позову відповідач пояснив, що він не має відношення до зазначеної квартири. В незаконній реєстрації участі не приймав, ніколи не був в Іванівській сільській раді. Хто саме зробив реєстрацію, йому невідомо. \~ \~ \~ \~Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. \~ \~ \~ \~Третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області Брітан Юрій Дмитрович в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, приходить до таких висновків. \~ \~ Судом встановлено, що 17.10.2022 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022250000000277 за ч. 3 ст. 190 КК України, відповідно до фабули якого до СУ ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали за фактом вчинення невстановленими особами шахрайських дій з приводу проведення незаконної державної реєстрації на об`єкти нерухомого майна в м. Черкаси. 27 липня 2023 року прокурором відділу процесуального керівництва при провадження досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Черкаської обласною прокуратурою Шерстобітовим І.І. винесено постанову про виділення матеріалів досудового розслідування. 27 липня 2023 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022250000000277 за ч. 3 ст. 190 КК України, відповідно до фабули якого в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12022250000000277 від 10.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, встановлено, що [PERSON] , може причетним до шахрайського заволодіння квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом використання підроблених документів, на підставі яких останній набув права власності на вказану квартиру. 27 липня 2023 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022250000000277 за ч. 4 ст. 358 КК України, відповідно до фабули якого в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12022250000000277 від 10.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, встановлено, що [PERSON] , може причетним використання завідомо підробленого документу (свідоцтво про право власності на житло СТА [NUMBER] ) з метою шахрайського заволодіння квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відповіді Департаменту економіки та розвитку ЧМР від 07.02.2023 року повідомлено, що в електронному реєстрі приватизованого державного житлового фонду м. Черкаси відсутня інформація щодо приватизації кв. [ADDRESS] . В архівних документах департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради за 2017 рік відсутній розпорядчий документ щодо приватизації кв. [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності СТА 349683 від 12.04.2017 року на зазначену вище квартиру не видавалось. Відповідно до відповіді Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» ЧМР від 10.02.2023 року повідомлено, що за наявною в департаменті інформацією, станом на 09.01.2023 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] . До поквартирної картки не було додано ордеру (копії ордеру) на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Наказом № 19 від 23.02.1998 року ВАТ «Чекасихімременерго» «Про приватизацію житла відомчого будинку по [ADDRESS] у власність громадян» наказано провести в повній мірі відповідності з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизацію квартир в житловому будинку [ADDRESS] , який знаходиться у господарському віданні ВАТ «ЧХРЕ», громадянами України за їх власним бажанням, які там проживають, за винятком службових квартир. Наказом № 21 ВАТ «Чекасихімременерго» від 26.04.2002 року «Приватизацію державного житлового фонду в будинку [ADDRESS] » наказано відповідно закону «Про приватизацію державного житлового фонду» дозволяю приватизувати слідуючі квартири в будинку [ADDRESS] [PERSON] кв. [ADDRESS] . Відповідно до відповіді на квартиру [ADDRESS] у вказаній квартирі починаючи з 07.08.1992 зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] (з 07.08.1992 до 27.08.2021), [PERSON] , [INFO] (з 07.08.1992 до 02.02.2022), [PERSON] , [INFO] (з 01.11.2006 дотепер). [PERSON] помер в березні 2021 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 13.04.2023 року № 00039258598. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 13.04.2023 року № 00039258666. Відповідно до Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» ЧМР на квартиру [ADDRESS] у вказаній квартирі починаючи з 07.08.1992 зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] (з 07.08.1992 до 27.08.2021), [PERSON] , [INFO] (з 07.08.1992 до 02.02.2022), [PERSON] , [INFO] (з 01.11.2006 дотепер). 10 січня 2022 року прийнято рішенням № 62776331 державного реєстратора виконавчого комітету Іваньківської сільської ради Маньківського району Черкаської області про державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Згідно з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 13.12.2023 року № 358158066 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі серія та номер СТА 349683, видане 12.04.2017 Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-2553398371080. Відповідно до рішення Черкаської міської ради від 19.09.2001 № 8-46 «Про згоду щодо передачі об`єктів соціальної інфраструктури та житлового фонду підприємств права державної власності у комунальну власність міста» та рішення Соснівського районної ради від 21.03.2002 № 23/22-4 «Про згоду щодо передачі в комунальну власність територіальної громади Соснівського району м. Черкаси будинку [ADDRESS] » зазначений будинок перебуває в комунальній власності міста. Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до частини третьої\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст.\~5\~ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1, 2, 3 ст. 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 131-1Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру"передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: 1) звертатися до суду з позовом (заявою, поданням); 2)вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням)іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження; 3) ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи; 4) брати участь у розгляді справи; 5) подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; 6)брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; 7) з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до частин 1, 4 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів умістах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від`їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Положеннями ч. 5 ст. 60 ЦК України\~визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з положеннями\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.\~78\~ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У силу ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України\~передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 83 ЦПК України\~сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно зі\~ст. 10 ЦПК України\~суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначає ч. 4ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно дост. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.97 року відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У силу ст.317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями\~ст. 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 327\~ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 330\~ЦК України передбачено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 цього Кодексу\~майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до закріпленого в\~ст. 387 ЦК України\~загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Так, згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України\~у разі, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постановах від 17.12.2014 у справі № 6-140цс14, від 11.02.2015 у справі № 6-1цс15, від 29.06.2016 у справі № 6-1376цс16, Верховним Судом у постановах від 03.07.2019 у справі № 128/2526/16-ц, від 26.05.2020 у справі № 569/11322/17, від 06.10.2021 у справі № 205/5579/10, власник може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно відчужене. Спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5постанови від 07.02.2014 N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Статтею 391 ЦК України\~передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 4 ст.10 ЦПК України\~суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктом 2 ч. 1 ст.3 ЦК України\~передбачено неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2\~ст. 16 ЦК України\~передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Згідно вимог статті 1 Першого протоколу Конвенції про права людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі "Маркс проти Бельгії", в рішення у якій суд зазначив: "Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності". У рішенні по справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав. Рішенням у справі "Прессос компанія Нав`єра А.О." та інші проти Бельгії" Європейським судом встановлено, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності. У справі "East/West Alliance Limited" проти України" (N 19336/04) Європейський суд з прав людини (далі - Суд) вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Не зважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polanda N 30210/96). Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі "Буланов та Купчик проти України" від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутій проти Хорватії" (Kutit v Croatia), N 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-II). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі "Артіко проти Італії" (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права, 2) в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим), 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії, 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Одне право має захищатися одним позовом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови ВП ВС від 19.02.20, справа № 210/4458/15-ц (провадження № 14-354цс19); 04.04.20, справа № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19); 16.06.20, справа № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19); 15.09.20, справа № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19). Одна з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову відсутність у позивача з відповідачем договірних відносин. В іншому разі захист порушеного права власності здійснюється за допомогою зобов`язально-правових способів. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК, є неефективними (Постанова ВП ВС, 14.11.18, справа N 183/1617/16 (провадження N 14-208цс18); Постанова ВП ВС, 18.12.19, справа № 522/1029/18 (провадження N 14-270цс19). За положеннями статей 330,387,388\~ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216\~ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями387та388 ЦК України(Постанова ВСУ, 17.12.2014, справа N 6-140цс14). Частиною 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності відповідача без законних для цього підстав, оскільки органом приватизації у встановленому законом порядку не приймалось рішення про передачу вказаної квартири у приватну власність. Отже, вказана квартира вибула з власності територіальної громади поза її волею у спосіб, не передбачений законом, чим порушені права та законні інтереси територіальної громади. Зважаючи на викладене, позовні вимоги Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури в інтересах Держави в особі Черкаської міської ради до [PERSON] підлягають задоволенню, із витребуванням від [PERSON] на користь територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2553398371080). Визнання позову не суперечить закону та не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб. Відповідно до\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, решту суми понесеного судового збору суд покладає на відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи\~забезпечення\~позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved