Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

У квітні 2024 року позивачка звернулась до суду із позовом до [PERSON] , в якому із урахуванням заяви про зміну позову просила поділити в натурі будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , та лежить сторонам на праві спільної часткової власності. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що перебуваючи у шлюбі із відповідачем, позивачка отримала у спадщину житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Даний будинок був знесений сторонами, та у 1979 році спільно побудовано новий житловий будинок, де спільно поживали. Новий будинок зареєстровано на ім`я відповідача та на його ім`я видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Рішенням суду від 24.07.2014 року вказаний будинок визнано спільною сумісною власністю подружжя та визнано за позивачкою право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку. У період з 24.07.2014 по 07.02.2018 роки [PERSON] за власні кошти облаштувала в будинку окремий вхід, добудувала веранду площею 12,9 кв.м., кухню площею 10,4 кв.м., коридор площею 8,1 кв.м., санвузол площею 5,5 кв.м. (в загальному 36,9 кв.м.) а також використовувала житлову кімнату площею 16,3 кв.м. та житлову кімнату площею 18,7 кв.м. (загальною площею 35 кв.м.). Всього використовує 71,9 кв.м. У лютому 2018 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на 1/2 частину спірного житлового будинку загальною площею 128 кв.м., що складається з прибудови 36,9 кв.м. та загальної площі будинку 91,1 кв.м. Рішенням суду від 21.05.2021 [PERSON] відмовлено у виділі в натурі частки будинку, що є у спільній частковій власності, оскільки останньою не надано доказів на підтвердження того, що спірний будинок можливо поділити в натурі, тобто що існує технічна можливість переобладнати це приміщення в окремі об`єкти нерухомого майна, влаштувати окремий вхід та здійснити інші пов`язані з цим перепланування. У подальшому рішенням суду від 14.02.2022 року встановлено певний порядок користування спірним житловим будинком, згідно якого [PERSON] виконала вимоги визначені рішенням, а відтак, в будинку тепер є другий вхід, де є кімнати, які використовуються останньою для проживання загальною площею 70,8 кв.м. Відповідач при такому розподілі будинку користується світлом та газом, лічильники яких знаходяться в його частині будинку, позивач в свою чергу позбавлена такої можливості. Без виділення часток в натурі [PERSON] обмежена у своїх правах щодо приватизації земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку та господарських спору, проведення електроенергії та газопостачання до своєї частки будинку. 02.05.2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче засідання. 02.07.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримав. Відповідач причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань до суду не направив, правом подати відзив на позовні вимоги не скористався. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі У період такого шлюбу, [PERSON] , позивачка у справі, отримала у спадщину після смерті свої матері житловий будинок, який знадиться за адресою [ADDRESS] . Як зазначає позивачка, вказаний будинок сторони знесли і на тому ж місці у 1979 році збудували новий будинок та спільно проживали в ньому. Новий будинок зареєстровано на ім`я відповідача та на його ім`я видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування будинку не приватизована та не перебуває у приватній власності. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 24.07.2014 року у справі №372/2833/14-ц, житловий будинок [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю подружжя, та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили. На час визначення часток спірний будинок мав загальну площу 91,1 кв.м. Як зазначає позивачка, у період з 24.07.2014 по 07.02.2018 роки, остання за власні кошти облаштувала в будинку окремий вхід, веранду - кімнату 1-5 площею 12,9 кв.м., кухню - кімната 1-6 площею 10,4 кв.м., коридор - кімната 1-7 площею 8,1 кв.м., санвузол - кімната 1-8 площею 5,5 кв.м. (загальна площа 36,9 кв.м.), а також використовувала для подальшого проживання житлову кімнату 1-9 площею 16,3 кв.м., та житлову кімнату 1-4 площею 18,7 кв.м. (загальна площа 35 кв.м.). 07.02.2018 року [PERSON] зареєструвала у державного реєстратора право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 128 кв.м., що складається із прибудови площею 36,9 кв.м., та загальної площі будинку 91,1 кв.м. У подальшому, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14.02.2022 року у справі №372/4212/21 встановлено наступний порядок користування будинком [ADDRESS] : виділено [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] , житлову площу в розмірі 35 кв.м. - кімнату 1-9 площею 16.3 кв.м. та кімнату 1-4 площею 18,7 кв.м. та допоміжну площу в розмірі 36,9 кв.м. - веранду - кімнату 1-5 площею 12,9 кв.м., кухню - кімната 1-6 площею 10,4 кв.м., коридор - кімната 1-7 площею 8,1 кв.м., санвузол - кімната 1-8 площею 5,5 кв.м.; виділено [PERSON] - житлову площу в розмірі 32,6 кв.м. - кімнату 1-10 площею 13,9 кв.м. та кімнату 1-3 площею 18,7 кв.м. та допоміжну площу в розмірі 23,5 кв.м. - тамбур 1-1 площею 5,9 кв.м., веранду 1-2 площею 8,8 кв.м., кухню 1-11 площею 8,8 кв.м. Господарську будівлю - Б, прибудову б1, погріб - В, хвіртку №2, огорожу №5, колодязь №3, ворота №1, огорожу №4 залишено в загальному користуванні. Маючи вказаний порядок користування житловим будинком, позивачка [PERSON] виконала вимоги рішення суду від 14.02.2022 року, шляхом закладання дверних порізів між приміщеннями, а також облаштувала дверний проріз замість віконного між приміщеннями 1-4 та 1-6. У кімнаті 1-7 площею 8,1 кв.м. збудовано грубу на дровах, а також в кімнаті 1-5 (веранда) встановлена перегородка з дверним прорізом та розділено на веранду та тамбур. Відтак, у будинку є другий вхід, де розташовані кімнати, які використовуються позивачкою для проживання, а саме: житлова площа 35 кв.м.: кімната 1-9 площею 16,3 кв.м., та кімната 1-4 площею 18,7 кв.м. та допоміжна площа 35,8 кв.м.: веранда 1-5 площею 10,8 кв.м., кухня 1-6 площею 10,3 кв.м., коридор 1-7 площею 7,3 кв.м., санвузол 1-8 площею 5,5 кв.м., тамбур 1-12 площею 1,9 кв.м., а всього 70,8 кв.м. Позивачка зверталась до ТОВ «Земельний проект» із заявою про розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель в споруд, для передачі у власність. Позивачці відмовлено у розробці технічної документації, оскільки така заява є передчасною та згідно ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Як вбачається із технічного паспорту, будинок [ADDRESS] є одноповерховим. Загальна площа будинку станом на 14.03.2024 року складає 126,9 кв.м., житлова площа - 67,6 кв.м., допоміжна площа - 59,3 кв.м. Фактично будинок розділений між співвласниками на дві частини, кожна з яких має окремий вхід. Як вже зазначалось вище, позивачка по справ [PERSON] використовує житлову площу 35 кв.м.: кімната 1-9 площею 16,3 кв.м., та кімната 1-4 площею 18,7 кв.м. та допоміжну площу 35,8 кв.м.: веранда 1-5 площею 12,9 кв.м., кухня 1-6 площею 10,4 кв.м., коридор 1-7 площею 8,1 кв.м., санвузол 1-8 площею 5,5 кв.м. Відповідач [PERSON] використовує житлову площу 32,6 кв.м.: кімната 1-10 площею 13,9 кв.м., та кімната 1-3 площею 18,7 кв.м. та допоміжну площу 23,5 кв.м.: тамбур 1-1 площею 5,9 кв.м., веранду 1-2 площею 8,8 кв.м., кухню 1-11 площею 8,8 кв.м. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст. 356, 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до частин 1, 3 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Частки позивачки та відповідача у вказаному майні є рівними - по 1/2 частці у кожного і кожен із співвласників в силу вимог статті 364 Цивільного кодексу України має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до положень п. 2, п. 6, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04 жовтня 1991 року "Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" судам підвідомчі спори, пов`язані з правом приватної власності на жилий будинок, зокрема про виділ частки з будинку (поділ будинку), що є спільною власністю (частковою чи сумісною), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Верховним Судом неодноразово наголошувалось, що, «оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу». (Постанова Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 344/8200/14-ц, від 16 квітня 2020 року справа № 725/602/18, 17 червня 2021 року справа № 127/31912/19). Суд враховує, що між сторонами склався фактичний порядок користування будинком, при якому у кожного влаштований окремий вхід, в наявності окремі житлові кімнати, окрема кухня, окремі технічні комунікації. Спору щодо порядку користування саме житловим будинком, кожен користується своєю часткою. Частка у домоволодінні, яку бажає виділити позивачка можна виділити в натурі в окремі об`єкти нерухомого майна, без порушення цільового призначення, не порушуючи при цьому прав і законних інтересів інших співвласників, адже частина будинку, якою користується позивачка використовуються нею незалежно від іншого співвласника Судом на підставі висновку «щодо технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна» від 26.03.2024 року встановлено, що існує технічна можливість виділення кожній зі сторін самостійних і відособлених об`єктів нерухомості на виділ яких сторони мають право відповідно до норм чинного законодавства, при чому поділ належного сторонам на праві спільної часткової власності житлового будинку з надвірними спорудами можливий таким чином, щоб кожному з них була виділена та частина садиби, яка перебуває у їхньому індивідуальному користуванні. Отож, позивачка вправі вимагати виділу в натурі належної їй частини домоволодіння. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення поданого позову.

Outcome: approved