Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту -Позивач) звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі по тексту - Відповідач) із позовною заявою, у якій просила суд визнати дії відповідача протиправними, стягнути на її користь суму транзакцій, що відбулися з її рахунку, - год. починаючи з 09.02.2022 року по 16.02.2022 року, на загальну суму 28 775, 00 грн., 8 581, 00 грн., пеню в сумі 14 456, 77 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 11 000,00 грн., судові витрати - 2147, 00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона мала два особисті рахунки фізичної особи, відкриті в АТ КБ «Приватбанк» такі як картковий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ); картковий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) з додатковим рахунком договору. Позивач зазначає, що 09.02.2022 року вона при здійсненні покупок, отримала травму ноги, після чого помітила відсутність мобільного телефону. Позивач звернулася до відділення АТ КБ «Приватбанк», повідомивши співробітника банку про викрадення мобільного телефону із сім карткою, на якій зареєстровано фінансовий номер і до якого прив`язано доступ до рахунків та попросила заблокувати всі її банківські картки та рахунки, на яких була значна сума грошових коштів. В подальшому позивач звернулася і до відділення поліції. 16.02.2022 року позивач виявила, що з її поточного рахунку відкритого нею як ФОП [NUMBER] , на якому знаходилось 177 364, 67 грн. невідомими особами було перераховано по різним транзакціям 177 290, 00 грн. Всі перерахування відбулися без відома власника і невідомі особи протиправно використали кошти. За вказаним фактом з приводу протиправного розблокування «Приват24» рахунків, картків до рахунків, та стягнення з відповідача суми транзакцій, що відбулись з рахунків на суму 114 690,00 грн., позивач звернулася із позовом до Господарського суду м. Києва. Таким чином, позовні вимоги позивача як ФОП до АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення суми у розмірі 114 690, 00 грн. розглядаються судом іншої юрисдикції. Стосовно стягнення з її карткових рахунків як фізичної особи, грошових коштів в сумі 37 356, 00 грн. позивач звернулася із позовом до Печерського районного суду м. Києва. Позивач вважає, що незаконні дії відповідача, які полягають у неналежному проведенні відповідних заходів забезпечення безпеки рахунків клієнта банку та допуску неналежного користувача до за стосунку «Приват254», незаконному розблокуванні «Приват24», відсутності належного інформування клієнта про несанкціоновані дії невстановлених осіб, призвели до порушених прав позивача, результатом якого стало викрадення грошових коштів з рахунків позивача в сумі 37 356, 00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.04.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику. Представник АТ КБ «Приватбанк» відзив на адресу суду не надіслав, пояснення по суті справи не надав. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно з ч. 1 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до ч. 2 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом (ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (ч. 2 ст. 1067 Цивільного кодексу України). У ст. 1073 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1 розділу 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» терміни та поняття у цьому Законі вживаються в такому значенні: держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу; еквайрингова установа (еквайр) - юридична особа, яка здійснює еквайринг; еквайринг - послуга технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі; емітент електронних платіжних засобів (далі - емітент) - банк, що є учасником платіжної системи та здійснює емісію електронних платіжних засобів; ініціатор - особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу; платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів; неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Відповідно до п. 14.16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Згідно зі ст. 20 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатором переказу може бути платник, а також обтяжувач чи отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом: 1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; 2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання; 7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв. Згідно з ч. 32.1. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Частиною 1 статті 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Згідно п. 2.1.1.2.6. Умов і Правил надання банківських послуг, встановлених ПАТ КБ Приватбанк, які згідно анкети-заяви позивача складають укладений між сторонами договір про надання банківських послуг, картка може бути використана Держателем для оплати товарів і послуг, /отримання/ внесення готівкових грошових коштів у банківських установах і через банкомати, з метою інших банківських операцій, передбачених Договором. З використанням картки клієнт отримує можливість здійснювати операції через віддалені канали обслуговування (п. 2.7. Умов та Правил); згідно п. 2.1.1.9.5. Умов і Правил надання банківських послуг, встановлених ПАТ КБ Приватбанк, держатель зобов`язується: не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; не передавати картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, кивати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу. Відповідно до п. 1.1.2.1.13 Умов та правил надання банківських послуг, встановлених ПАТ КБ Приватбанк клієнт повинен інформувати банк, а також правоохоронні органи про факти втрати картки, -стікера РауРаss, ПІНа, SІМ-картки мобільного телефону або отримання повідомлення про їх незаконне використання. У разі настання вищезазначених випадків необхідно звернутися до виділення банку або за телефонами 3700 (безкоштовно) по Україні, та для дзвінків з-за кордону). Пунктом 1.1.2.1.13.1 Умов та правил надання банківських послуг, встановлених ПАТ КБ Приватбанк клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) інформацію, що стала відома клієнту про втрату/викрадення карти, стікеру РауРаss, сім-карти мобільного телефону, несанкціоновані транзакції за його рахунками (а також за рахунками третіх осіб). Як встановлено судом, при здійсненні покупок 09.02.2022 року в період часу між 16.30 до 17 год. і перебуваючи за адресою: [ADDRESS] позивач отримала травму ноги та помітила відсутність свого мобільного телефону Samsung. Розуміючи, що в телефоні встановлений застосунок «Приват24», а номер є фінансовим, що дозволяє електронний доступ до всіх її банківських рахунків та карток, незважаючи на сильний біль у нозі, не гаючи часу вона звернулася до відділення АТ КБ «ПриватБанк», яке розташоване за адресою:м. Київ, вул. Миколайчука, 13А (не більше 10 хвилин після втрати мобільного телефону). Повідомивши співробітника банку про викрадення мобільного телефону з сім карткою [NUMBER] , на якій зареєстровано фінансовий номер і до якого прив`язано доступ до рахунків, «Приват24» та наявних у телефоні персональних даних позивачка попрохала заблокувати всі її банківські картки, поточний рахунок приватного підприємця № [NUMBER] , на якому була досить значна сума грошових коштів, отриманих в ході підприємницької діяльності та доступ у застосунок «Приват24». Як зазначає позивач, співробітник «ПриватБанку» заблокував доступ до «Приват24», поточного рахунку та всіх банківських карток позивача о 17:22 год та повідомив позивачку, що доступ до всіх її рахунків та «Приват24» заблокований і вона може не хвилюватися. Позивачка у позовній заяві повідомила, що після того, як вона відвідала відділення «ПриватБанку» та центру «Київстар», того ж дня, тобто 09.02.2022 року, вона звернулася до відділення поліції за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 2, де подала заяву про втрату мобільного телефонного пристрою з особистими даними та доступом до «Приват24», яка була зареєстрована в ЖЕО за № [NUMBER] . В зв`язку з травмою позивачка була позбавлена можливості виходити з дому і змогла придбати новий телефонний апарат лише 16.02.2022 року. В той же день - 16.02.2022 року позивачка в зв`язку з необхідністю продовжувати підприємницьку діяльність приїхала на своє робоче місце та отримавши доступ до застосунку «Приват 24» зі свого робочого комп`ютера виявила, що з її поточного рахунку, відкритого нею як фізичною особою-суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] - [NUMBER] , на якому знаходилось 177364 гривні 67 коп., було перераховано по різним транзакціям 177290 гривень 00 коп., а залишок становить 74 гривні 67 коп. Як повідомила позивачка, під час спілкування з операторами «ПриватБанку» позивачка з`ясувала, що після того як 09.02.2022 року о 17 годині 22 хвилин за її вимогою було заблоковано «Приват24» та рахунки (картки доступу до її рахунків) в зв`язку з ймовірною крадіжкою телефону, номер якого прив`язаний до управлінням рахунками та містить її персональні дані - через кілька хвилин того ж дня, а саме о 17 годині 28 хвилин 09 лютого 2022 і «Приват24» і рахунки та картки доступу до рахунків були розблоковані шахраями з використанням електронних сервісів Приватбанку та без фізичної присутності і відповідного звернення від власника рахунку. Позивачка вказує, що «ПриватБанк» був вчасно повідомлений про те, що телефон з фінансовим номером та доступом до «Приват24» і особистими даними було викрадено, заблокував доступ до рахунків по її особистій заяві, але вже через 6 хвилин після блокування, незважаючи на всю систему безпеки АТ КБ «ПриватБанк», яка мала забезпечити збереження грошових коштів позивачки, розміщених на банківських рахунках, банком без її фізичної присутності та перевірки особи були зняті всі заборони та надано доступ до управління рахунками шахраям. Також 10.02.2022 року шахраї за допомогою викраденого телефону відкрили інтернет картку на ім`я позивачки та того ж дня о 18:47 год відкрили ключі від АЦСК (Акредитований центр сертифікації ключів) - та встановили систему LiqPay. З рахунків, що належать позивачці, здійснювались транзакції з використанням системи LiqPay 09, 10, 11 та 12 лютого 2022 року, в результаті цих транзакцій невідомі викрали з її поточного рахунку фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності грошові кошти на суму 177290 гривень 00 коп. Як вбачається з матеріалів провадження, [PERSON] як ФОП звернулась із позовною заявою до Господарського суду м. Києва про визнання дій щодо розблокування «Приват24», рахунків та карток доступу до рахунків, визнання нечинними транзакцій з поточного рахунку, стягнення суми транзакцій на суму 114 690, 00 грн. та стягнення 36 012, 66 грн. пені. Разом з цим, невідомими особами з карткових рахунків позивача як фізичної особи за період з 02.02.2022 року по 16.02.2022 року з карткового рахунку № [NUMBER] ( [NUMBER] ), було несанкціоновано та безповоротно знято кошти на суму 28 775, 00 грн.; а з карткового рахунку [NUMBER] ( [NUMBER] ) з додатковим рахунком договору [NUMBER] , знято 8 581, 00 грн. Таким чином, позивач заявляє вимогу щодо стягнення з відповідача на його користь грошових коштів у сумі 37 356, 00 грн. Відповідно до п. 8 розділу VI Порядку емісії електронних засобів і здійснення операцій з їх використанням емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (п. 9 розділу VI Порядку емісії електронних засобів і здійснення операцій з їх використанням). Таким чином, встановивши, що відповідачем не доведено того факту, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також не надано доказів на спростування вищевикладених доводів позивача, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення» суми транзакцій, що відбулись з рахунку позивача на суму 37 356, 00 грн з 02.02.2022 року по 16.02.2022 року. Разом з тим, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. У відповідності до ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів. У разі правомірності переказу еквайр має завершити переказ та відшкодувати отримувачу 0,1 відсотка суми платежу за кожний день такого призупинення, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. На час встановлення ініціатора та правомірності переказу, але не більше ніж впродовж дев`яносто календарних днів, емітент має право не повертати на рахунок неналежного платника суму попередньо списаного неналежного переказу. У разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №910/11242/17, із системного аналізу вищенаведеної статті випливає, що остання визначає дії емітента (відповідача) у разі опротестування переказу держателем (позивачем). Емітент (відповідач) наділений правом на встановлення ініціатора переказу, а також правомірності зазначеного переказу. На зазначені дії законодавець встановив граничний термін у 90 календарних днів з моменту призупинення завершення переказу. Пункт 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачає відповідальність банку перед неналежним платником. У разі встановлення емітентом, що неналежний переказ відбувся з вини ініціатора переказу, що не є платником, на емітента (відповідач), крім обов`язку щодо переказу на рахунок неналежного платника (позивача) відповідної суми грошей за рахунок власних коштів, законодавцем також покладено відповідальність у вигляді сплати пені неналежному платнику (позивачу) в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Так як матеріали справи не містять доказів того, що позивач, як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції без фізичного пред`явлення платіжного засобу або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу його держателя, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з банку пені у розмірі 14 456, 77 грн., нарахованої на підставі ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Стосовно вимог позивача про визнання дій Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» щодо розблокування «Приват24», рахунків та карток доступу до рахунків фізичної особи [PERSON] , яке відбулось 09.02.2022 о 17:28 год., протиправними, суд не вбачає підстав для їх задоволення, зважаючи на наступне. Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Одночасно з цим, статтею Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України». Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21.05.2012 р. у справі № 6-20цс11, оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Разом з цим, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту (про визнання дій протиправними та визнання нечинними транзакцій) у даному випадку ніяким чином не призведе до відновлення прав та законних інтересів позивача, з огляду на що вказані позовні вимоги задоволенні не підлягають. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial