Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання батьком своєї малолітньої дитини, посилаючись на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 13 червня 2012 року. Від шлюбу мають одну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новоселицького районного суду від 23 березня 2017 року шлюб між сторонами розірваний. Мати дитини перебуває за кордон та вихованням, утриманням сина не займається. Він звернувся до адміністрації за місцем своєї роботи із заявою про надання додаткової оплачуваної відпустки як одинокому батькові. Проте, в наданні такої відпуски йому було відмолено у зв`язку із не підтвердженням даного статусу. Оскільки іншим чином встановити даний факт чинним законодавством не передбачено, просив встановити юридичний факт самостійного виховання та утримання батьком своєї малолітньої дитини. Заявник в судове засідання не з`явився, однак просив розгляд справи провести без його участі та заявлені вимоги задовольнити. Заінтересовані особи [PERSON] та ДП «М`ясо Буковини» в судове засідання не з`явилися, однак надали суду заяви про розгляд справи без їх участі та повідомили, що не заперечують проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 13 червня 2012 року. Від шлюбу мають одну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новоселицького районного суду від 23 березня 2017 року шлюб між сторонами розірваний. З копії закордонного паспорту [PERSON] вбачається, що мати дитини перебуває за кордон та вихованням, утриманням сина не займається. З копії трудової книжки заявника слідує, що він працює фінансовим директором ДП «М`ясо Буковини». Заявою від 05 липня 2024 року заявник звернувся до адміністрації ДП «М`ясо Буковини» про надання додаткової оплачуваної відпустки як одинокому батькові. Проте, ДП «М`ясо Буковини» було відмолено заявнику в наданні такої відпуски у зв`язку із не підтвердженням статусу «одинокого батька». З довідки ЦНАП Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області № 1670 від 22 липня 2024 року слідує, що малолітня дитина [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] по [ADDRESS] , тобто знаходяться на його вихованні та утриманні, мати дітей разом з чоловіком та дитиною не проживає. Аналогічне слідує з акту опитування сусідів № 22-2024 від 22 липня 2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Судом з`ясовано, що батько піклується про дитину, бере участь у її вихованні та утриманні, забезпечує дитині достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін, в той час коли мати перебуває за кордоном та самоусунулася від виховання й утримання дитини, тобто фактично дитина перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються в тому числі справи про встановлення фактів, що має юридичне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. При цьому, наведений ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. В чинному законодавстві використовується термін «батьки», під яким розуміють «батько і мати». В той же час, в законодавстві відсутнє визначення поняття «одинока матір», «одинокий батько», що спричиняє складність користування даним статусом та часто має наслідком порушення належних особі прав, бо з тих нормативних регулювань, що містяться в законах, підзаконних актах, судовій практиці, випливають суперечності. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 року № 91 одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі й у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Поняття «одинокий батько» також було предметом судового вивчення. Так, Верховний Суд, переглядаючи касаційну скаргу у справі № 822/2446/17, у своїй постанові від 13.06.2018 року висловив таку позицію: «Так як правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері». Тобто для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько» необхідні 2 факти: 1) неперебування у шлюбі, 2) виховання й утримання дитини самими матір`ю чи батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Відповідно до п. 5 ч. 13 ст. 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері). Факт утримання (аліменти) для надання щорічної відпустки в цьому випадку значення не має. Аналогічне роз`яснення надає Міністерство соціальної політики України у листах від 25.02.2015 року № 76/13/116-15 «Про надання соціальної відпустки працівникам, які мають дітей» та від 30.05.2014 року №193/13/123-14 «Про надання додаткової відпустки одинокій матері». Дослідженими судом доказами з`ясовано, що мати дитини перебуває за кордоном та проживає окремо від дитини, участі у її вихованні та утриманні не приймає. Зазначене не заперечувалось та визнано матір`ю дитини, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання малолітньої дитини та її перебування на повному утриманні батька. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. Враховуючи викладене, суд відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи перш за все із інтересів дитини вважає, що подана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки іншим чином встановити факт, що батько самостійно виховує та утримує малолітню дитину, чинним законодавством не передбачено. На підставі викладеного та

Outcome: approved