Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Представник заявника секретар ЗМР А.Куртєв, звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просив визнати відумерлою спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , а саме: квартири [ADDRESS] (житлова площа 17,7 кв.м, загальна площа 35,15 кв.м) та передати її у власність заявника. Заяву обґрунтовано\~тим,\~що [INFO] \~помер гр.\~ [PERSON] ,\~який за\~життя був\~власником квартири\~ [ADDRESS] .\~Після його\~смерті відкрилась\~спадщина,\~яка до\~теперішнього часу\~не оформлена.\~Наявність ознак\~відумерлої спадщини\~стосовно зазначеної\~квартири встановлена\~під час\~розгляду справи\~№ 335/10374/21\~за позовною\~заявою [PERSON] \~до Запорізької\~міської ради,\~про встановлення\~факту проживання\~однією сім`єю\~чоловіка та\~жінки без\~реєстрації шлюбу.\~Ухвалою Шевченківського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~10.08.2022\~позов [PERSON] \~залишено без\~розгляду в\~наслідок численних\~неявок позивачки\~та її\~представника.\~Дану ухвалу\~ [PERSON] \~не оскаржувала.\~Станом на\~грудень 2023\~року у\~спірній квартирі\~зареєстровані особи\~відсутні. Враховуючи зазначене, є підстави вважати, що спадкоємці не звернулись у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини або не підтвердили свій статус спадкоємця, спадщина до даного часу не прийнята. Ухвалою суду від 05.02.2024 відкрите провадження у справі та призначено розгляд справи. Витребувано з П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори копію спадкової\~справи,\~заведеної після смерті [PERSON] . Відповідь на запит надійшла 04.03.2024. Будь-яких заперечень на обставини, зазначені у заяві, від учасників справи не надійшло. Представник заявника [PERSON] подала заяву про розгляд справи без фіксації судового процесу та про задоволення заяви у повному обсязі. Представник П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без їх участі та прийняття рішення на розсуд суду. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи без її участі або відкладення розгляду справи не надала. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно з п.1 ч.2 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Отже, доступ до суду є правом особи, що гарантоване, зокрема, ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.55 Конституції України. Доступ до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини - це здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Крім того, ЄСПЛ дійшов висновку, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню. Проте, суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту першого статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою, (рішення від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява № 42527/98, пункт 44). У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За змістом ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Частиною 4 ст.223ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, заперечень на заяву не надійшло суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши подану заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України, справи про визнання спадщини відумерлою розглядаються судом в порядку окремого провадження. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини (ст.336 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис від 24.05.2021 № 792. Вказане підтверджується свідоцтвом про смерті від 24.05.2021 серії [NUMBER] , виданим Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та листом відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27.12.2023 № 7149/06.10-36. Також, у вищевказаному листі зазначено, що інших актових записів цивільного стану за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян по місту Запоріжжя та Запорізької області відносно особи не виявлено. За життя [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] (загальна площа 35,15 кв.м, житлова площа 17,7 кв.м.) на підставі свідоцтва про право на спадщину №3-1459 від 03.12.2013 року, виданого П`ятою Запорізькою державною конторою. Зазначене підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.12.2023 №357094618. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка до теперішнього часу не оформлена відповідно до чинного законодавства України, що й стало підставою для звернення до суду з відповідною заявою. Згідно листа державного нотаріуса П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори №635/01-16 від 08.05.2024, спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилася, до нотаріальної контори спадкоємці не зверталися. Наявність ознак відумерлої спадщини стосовно вищевказаної квартири була встановлена під час розгляду Шевченківським районним судом м. Запоріжжя цивільної справи №335/10374/21 за позовною заявою [PERSON] до Запорізької міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Вказана справа була витребувана з архіву суду для ознайомлення. Так, відповідно до матеріалів вказаної справи, [PERSON] після смерті [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вельможко Н.О. з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті останнього. (а.с.19) Вказана заява 09.09.2021 надійшла до П`ятої Запорізької державної контори та в подальшому була перенаправлена за місцем зведення спадкової справи до приватного нотаріуса Пологівського районного нотаріального округу - Чекун В.І. (а.с.18). Згідно матеріалів спадкової справи №125/2021, заведеної 08.07.2021 приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Чекун Валентиною Іванівною, після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини, що залишилася після померлого звернулися [PERSON] та [PERSON] . Так, [PERSON] звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса, у зв`язку з тим, що мав намір отримати свідоцтво про\~право власності\~за заповітом на належну померлому [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса з метою отримати свідоцтво про\~право власності\~за законом\~ на належну померлому [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса від 29.11.2021 №1264/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом з причин того, що відсутні докази, що підтверджують проживання останньої з померлим однією сім`єю протягом п`яти років до час відкриття спадщини. Згідно вказаної постанови нотаріуса, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.08.2022 у справі №335/10374/21 позов [PERSON] залишено без розгляду з причин неодноразових неявок позивачки та її представника. Ухвала не оскаржувалася та набрала законної сили. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради листом від 21.12.2023 №01-17/01/2255 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи відсутні. Предметом спору, у даній справі є визнання спадщини відумерлою й передача майна до комунальної власності територіальної громади Запорізької міської ради. За змістом ч.1 ст.338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Правовідносини, що виникли між сторонами спору, в основному регулюються главою 86 ЦК України про спадщину. За правилами ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Відповідно до ч.1,2 ст.1220 ЦК України,спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). За вимогами ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Так, до теперішнього часу спадщину, у вигляді квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка залишилася після смерті [PERSON] жодною особою не прийнято, наявності спадкоємців за законом судом не встановлено. Норми статті 1277 ЦК України, регламентують, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Запорізька міська рада як орган, уповноважений здійснювати як захист порушених інтересів держави, так і захист порушених інтересів Запорізької міської територіальної громади, повинна була вжити заходи до визнання спадщини відумерлою, зокрема шляхом пред`явлення відповідної заяви. З метою захисту цього законного інтересу законодавець передбачив положеннями ч.5 ст.1277 та ст.1283 ЦК України, що спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою. Охорона спадкового майна здійснюється в інтересах територіальної громади з метою його збереження. Суд вважає за необхідне наголосити, що цивільні права та законні інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором, чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором, або законом чи судом у визначених законом випадках. Так, суд дійшов висновку, що у межах даної справи, звернення до суду здійснено із дотриманням визначеного чинним цивільним законодавством порядку для визнання спадщини відумерлою та її передання територіальній громаді, відповідно, обраний спосіб захисту є ефективним й не суперечить закону. В даному випадку інтерес територіальної громади в отриманні спадкового майна у власність громади в разі відсутності спадкоємців є наслідком неотримання спадщини будь-ким зі спадкоємців або наслідком їх відсутності взагалі. Такі правовідносини є подібними до спадкових, хоч до них у цілому не відносяться. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Наведене свідчить про те, що спадщина набуває статусу відумерлої саме після набрання чинності рішенням суду про визнання її такою, а право власності на зазначене майно набувається територіальною громадою з моменту реєстрації цього права (п.71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 461/12525/15-ц). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №461/12525/15-ц. пр.№14-190цс20 вказано, що орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовом в порядку позовного провадження на захист свого інтересу. Тому, на підставі встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог. Фактичні обставини у справі, встановлені судом, підтверджені належними письмовими доказами, які узгоджуються між собою та не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності. Оцінивши наявні докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку про те, що вимоги заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Судові витрати слід віднести за рахунок держави, оскільки заявник звільнений від сплати судового збору, згідно п.15-1 ч.1 ст.5 Закону ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved