Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

12 січня 2024 року позивач звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором №192295-КС-004 про надання кредиту від 12 липня 2021 року в загальній сумі 74070 грн. 91 коп. та судові витрати по справі в сумі 2422 грн. 40 коп. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 12 липня 2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено договір №192295-КС-004 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 12 липня 2021 року ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направила [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №192295-КС-004 про надання кредиту. [PERSON] прийняв пропозицію щодо укладення вказаного договору на умовах, визначених офертою. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направила [PERSON] через телекомунікаційну мережу одноразовий ідентифікатор G-2179 на номер телефону [NUMBER] , зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, який боржником було введено. Відповідно до кредитного договору ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надала позичальнику [PERSON] грошові кошти у розмірі 26000 грн., а позичальник зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту. Згідно з умовами договору, плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,86700016 процентів за кожен день користування кредитом, яка нараховується на залишок заборгованості за кредитом, за період фактичного користування кредитом із врахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю, здійснивши перерахування коштів у розмірі 26000 грн. на банківську картку позичальника, номер якої зазначив позичальник у своєму особистому кабінеті при заповненні анкетних даних. 27 липня 2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №1 до договору №192295-КС-004 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписану в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов вказаної додаткової угоди ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає [PERSON] додатково кредит у сумі 6000 грн. Також додатково визначена комісія у сумі 900 грн. 28 вересня 2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №2 до договору №192295-КС-004 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписану в порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до додаткової угоди сторони домовились внести зміни до пункту 1 договору №192295-КС-004 та визначити новий термін дії договору, а саме 29 березня 2022 року та строк кредиту 261 день. Боржник [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконав належним чином, сплативши кошти частково, а саме у розмірі 27194,80 грн., тим самим вчинивши конклюдентні дії щодо визнання договору. Станом на 03 січня 2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 74070,91 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 27778,58 грн., суми прострочених платежів по процентах 46292,33 грн., суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача. У відзиві на позовну заяву, поданому представником відповідача [PERSON] , відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на наступне. Відповідач не заперечує, що кредитний договір №192295-КС-004 від 12 липня 2021 року є укладеним. Разом з тим, відповідач заперечує щодо підписання ним додаткових угод. Крім того, відповідач не визнає наявність заборгованості, про стягнення якої просить позивач, зазначаючи, що наявність заборгованості має бути підтверджено належними доказами, а саме первинними документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Натомість, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а отже, не є належним доказом існування заборгованості. Також, на думку відповідача, надані позивачем паперові копії кредитного договору не можуть вважатись електронними документами, а тому не є належними доказами укладення кредитного договору між ним та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Стосовно нарахованої позивачем заборгованості по процентах у сумі 46292,33 грн. зазначає, що вона нарахована поза строком дії договору, а тому вимога щодо їх стягнення не підлягає задоволенню. Ухвалою від 19 січня 2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача надав суду заяву, у якій просив здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належно, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи суду не надали. В зв`язку з неявкою сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. Відповідно до анкети клієнта [PERSON] надав ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» інформацію стосовно бажаного кредиту у сумі 26000 грн., дати його отримання - 12 липня 2021 року, власної електронної адреси, номеру телефону, номеру банківського рахунку для перерахування коштів (а.с.72). З візуальної форми послідовності дій клієнта слідує, що 12 липня 2021 року [PERSON] , використовуючи власний номер телефону, ідентифікувався в інформаційно-телекомунікаційній системі та зайшов до особистого кабінету, отримавши від ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання. На його номер телефону було відправлено СМС-повідомлення з одноразовим ідентифікатором G-4286 для підписання паспорта споживчого кредиту, який він підписав вказаним одноразовим ідентифікатором. Після цього, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направило [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи індивідуальну оферту та за допомогою СМС-повідомлення одноразовий ідентифікатор G-2179 для підписання договору. [PERSON] акцептував умови оферти шляхом надсилання ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором G-2179. Після укладення договору ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направило (розмістило) в інформаційно-телекомунікаційній системі підтвердження вчиненого електронного правочину у формі електронного документу. Договір було також відправлено клієнту на електронну пошту, вказану як електронний засіб зв`язку з позичальником (а.с.63-65). Відповідно до пропозиції укласти Договір (оферта) №192295-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит.Електронна форма) від 12 липня 2021 року, позивачем було надано пропозицію [PERSON] укласти Договір про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.36-37). Відповідно до прийняття (акцепту) пропозиції щодо укладення Договору № 192295-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит.Електронна форма) від 12 липня 2021 року, відповідачем [PERSON] було прийнято пропозицію укласти Договір про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.38-39). У такому ж порядку між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] були укладені додаткова угода №1 до Договору №192295-КС-004 про надання кредиту від 27 липня 2021 року та додаткова угода №2 від 28 вересня 2021 року, що підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта за 27 липня 2021 року та за 28 вересня 2021 року (а.с.66-68, 69-71). Зі змісту статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. У другому абзаці частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Докази, надані позивачем на підтвердження укладення договору №192295-КС-004 про надання кредиту (Споживчий кредит.Електронна форма) від 12 липня 2021 року, а також Додаткової угоди №1 від 27 липня 2021 року та Додаткової угоди №2 від 28 вересня 2021 року в електронній формі суд вважає належними та допустимими. Натомість, заперечення представника відповідача щодо того, що надані позивачем паперові копії кредитного договору та додаткових угод не можуть вважатись електронними документами, а тому не є належними доказами укладення кредитного договору між ним та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», суд не приймає до уваги, зважаючи на наступне. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, або реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини у урахуванням поданих доказів визнається вірогіднішим, ніж протилежний (Постанова ВП ВС від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц). Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, поки інша сторона її не спростує (Постанова ВС від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18). Відповідач стверджує, що позивачем не надано належних доказів укладення кредитного договору, ставлячи під сумнів відповідність наданої паперової копії оригіналу, разом з тим відповідачем та його представником не заявлялось клопотання щодо витребування у позивача оригіналів зазначених доказів для дослідження їх у судовому засіданні. Стосовно твердження відповідача, що він не підписував додаткові угоди з ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» цифровим ідентифікатором, суд зазначає, що у такому разі відповідач на підтвердження власної позиції мав можливість самостійно надати докази відсутності направлення позивачем будь-яких повідомлень на його мобільний телефон. Таким чином, суд вважає, що Договір №192295-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 12 липня 2021 року, укладений між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] , з додатковими угодами від 27 липня 2021 року та 28 вересня 2021 року є електронним договором, підписаним аналогом електронно-цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора, який відправлено [PERSON] на його номер телефону за допомогою СМС-повідомлення, та вважається таким, що укладений в письмовій формі. Відповідно до умов Договору №192295-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 12 липня 2021 року, позивач надає відповідачу грошові кошти у розмірі 26000 грн. на строк 24 тижні, з встановленням фіксованої процентної ставки - 0,86700016 % у день, орієнтовною реальною річною процентною ставкою - 3612, 91% та терміном дії договору до 27 грудня 2021 року. Умовами договору визначено комісію за надання кредиту у розмірі 3900 грн. (а.с.34-35). Згідно з пунктом 2 Договору протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Згідно з Додатковою угодою №1 до Договору №192295-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 12 липня 2021 року, укладеною між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] 27 липня 2021 року, сторони домовились, що кредит збільшується на 6000 грн. Відповідно до пункту 2.2 договору, після збільшення суми кредиту загальна сума отриманого та неповернутого кредиту складатиме 32000 грн. Згідно пункту 5 договору, комісія за зміну умов договору складає 900 грн. ( а.с.44-46). Згідно з Додатковою угодою №2 до Договору №192295-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 12 липня 2021 року, укладеною між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] 28 вересня 2021 року, сторони підтвердили наявність у [PERSON] заборгованості перед кредитодавцем станом на 28 вересня 2021 року у розмірі 27778,58 грн. Крім того, визначили термін дії договору до 29 березня 2022 року (а.с.57-58). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 03 січня 2024 року, заборгованість становить 74070,91 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 27778,58 грн., суми прострочених платежів по процентах 46292,33 грн., суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн. (а.с.18-30). За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Як встановлено судом, позивач надав відповідачу відповідно до кредитного договору 192295-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) від 12 липня 2021 року грошові кошти, що підтверджується випискою по рахунку на ім`я [PERSON] у АТ «ПриватБанк» за період з 12 липня 2021 року по 03 січня 2024 року (а.с.229-237). Таким чином, твердження представника відповідача, що заборгованість не підтверджено належними доказами, а саме первинними документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій, спростовується відомостями з зазначеної виписки АТ "ПриватБанк", витребуваної судом. Суд зазначає, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, тобто є належними доказами заборгованості за кредитним договором. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц. Відповідно до матеріалів справи, відповідач порушив умови договору в частині строків та сум сплати кредиту та має заборгованість за вище вказаним договором. Надходження коштів на погашення заборгованості враховано при обчисленні розміру заборгованості. За умовами кредитного договором термін дії вказаного договору визначено до 29 березня 2022 року. Нарахування заборгованості здійснено позивачем до вказаної дати. Виходячи з умов кредитного договору та визначеної відсоткової ставки, відповідач повинен був сплатити позивачу комісію за надання кредиту та відсотки за користування кредитними коштами, але у повному обсязі їх не сплатив, що є порушенням істотних умов договору. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №192295-КС-004 від 12 липня 2021 року у сумі 74070,91 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 27778,58 грн., суми прострочених платежів по процентах 46292,33 грн., суми прострочених платежів за комісією - 0,00 грн. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений за подачу позову судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп.

Outcome: approved