Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

У березні 2024 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від представника позивача [PERSON] надійшла вищезазначена позовна заява, з проханням : позбавити матір [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовну заяву мотивовано тим, що позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який загинув при виконанні бойового завдання [INFO] , поблизу населеного пункту Новоєгорівка Сватівського району Луганської області. За життя її син був одружений з відповідачем [PERSON] , шлюб зареєстрований 07 липня 2007 року, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2012 року шлюб було розірвано. Після розлучення, її син та онук проживали разом з нею єдиною родиною. Протягом 11 років матір її онука не відвідувала, матеріальної допомоги не надавала, участі у духовному, фізичному вихованні не приймала. Крім того після смерті її сина, батька онука, відповідач також не цікавилась долею свого сина. Позивач також зазначає, що вони разом з онуком проживають, вона повністю піклується про нього, має у власності нерухоме майно, отримує пенсію та продовжує працювати. Ухвалою від 15 квітня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а. с. 35-36). Ухвалою від 17 червня 2024 року витребувано з Бориспільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Київський шлях, 45, м. Бориспіль, Київська область) повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про одруження [PERSON] , [INFO] , та Веклич (дошлюбне прізвище - [PERSON] , [INFO] , актовий запис №12 від 07 липня 2007 року, вчинений у Гнідинській сільській раді Бориспільського району Київської області (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане 07 липня 2007 Виконавчим комітетом Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області). Витребувано у Державної прикордонної служби України ([ADDRESS]), щодо перетинання державного кордону України у період 2007-2024 (по дату проведення перевірки включно) : громадянкою України [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ( а.с. 44-46). 05 липня 2024 року закрито підготовче провадження у справі (а. с. 76-78). У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити. Відповідач у підготовче та судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань чи відзиву на позов до суду не подала. Відповідно до вимог ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи заперечень від позивача не надійшло. Заслухавши пояснення позивача, її представника, неповнолітню дитину [PERSON] , представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] загинув [PERSON] , [INFO] , при виконанні бойового завдання поблизу населеного пункту Новоєгорівка Сватівського району Луганської області, що підтверджується сповіщенням та свідоцтвом про смерть ( а. с. 12, 13). З 07 липня 2007 року [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] , який було розірвано на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу Серії [NUMBER] та копією рішення суду, ухваленого у цивільній справі № 2-2876/11, провадження № 2/1005/242/12 ( а. с. 15-16). Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] ( а. с. 17). Згідно із довідки Відділу звернень громадян та надання адміністративних послуг сектору «Центру надання адміністративних послуг» ВК Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області ( а.с. 14), зареєстроване місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та позивача [PERSON] , [INFO] , за адресою : [ADDRESS] . Згідно із довідкою від 28 липня 2014 року № 638, виданоб Гнідинською сільською радою Бориспільського району Київської області, до своє смерті [PERSON] також був зареєстрований в [ADDRESS] , та на його утриманні знаходився син [PERSON] , 2007 року народження, якого він виховував один ( без матері) ( а.с. 20). Та обставина, що неповнолітнього [PERSON] , 2007 року народження, виховували його батько та бабуся, підтверджується його характеристикою, наданою Гнідинським ліцеєм імені Петра Яцика (а.с.21). Згідно із наказом Служби у справах дітей та сім`ї Золочівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 13.11.2023 №20 тимчасово влаштовано неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , в сім`ю родичів [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , до надання статусу дитині та прийняття рішення про влаштування дитини до сімейних форм виховання (а.с.22). Відповідно до висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Золочівської сільської ради від 26 липня 2024 року № 191, орган опіки та піклування Золочівської сільської ради дітей вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 65-66). Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що проживає з бабусею, знаходиться на її утриманні, з позивачем у справі, з матір`ю тривалий час не бачився і не спілкувався. Він повністю підтримує позов. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 Сімейного кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Станом на день розгляду справи, суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та свідчили про виконання відповідачем обов`язків по вихованню, піклуванню та утриманню дитини. Аналізуючи вищенаведені обставини, слід прийти до висновку, що поведінка відповідачки вказує на те, що вона не виявляє материнського піклування щодо свого сина, не має бажання займатися їх вихованням, утриманням та належним доглядом, а тому, з метою захисту законних прав та інтересів дитини, слід позбавити її батьківських прав. Крім того відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції закону, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Даючи оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам та встановленим обставинам справи, суд дійшов висновку, що відповідач, яка є особою працездатного віку, може сплачувати аліменти у розмірі частки її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. За змістом ст. 191 Сімейного кодексу України суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову. Оскільки відповідна вимога позивачем заявлена не була, аліменти стягуються судом з дня ухвалення відповідного рішення суду. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно із ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені неї витрати по сплаті судового збору.. На підставі викладеного,

Outcome: approved