Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0306 га з кадастровим номером 8000000000:79:443:0011, що становить 0,0153 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0306 га з кадастровим номером 8000000000:79:443:0011, що становить 0,0153 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за життя його тітці [PERSON] , яка померла [INFO] належало 17/50 часток будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,0306 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:79:443:0011 на праві спільної сумісної власності, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Після смерті [PERSON] , звернувшись до приватного нотаріуса у встановлений законом строк, за заявою позивача було заведено спадкову справу. 02 серпня 2023 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 17/50 часток будинковолодіння по [ADDRESS] . Однак, в оформленні спадкових прав на земельну ділянку позивачу було відмовлено з тих підстав, що земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:79:443:0011 належала на праві спільної сумісної власності померлій [PERSON] та [PERSON] , другому племіннику, а отже визначити розмір належної померлій частки земельної ділянки неможливо. Таким чином позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:443:0011, яка знаходиться під його часткою будинку. Для оформлення спадщини позивачу необхідно поділити земельну ділянку площею 0,0306 га по , що складає по 0,0153 га, щоб оформити свою частину земельної ділянки під будинком та мати доступ до входу на свою частину будинку. Самостійно визначити частку у спадковому майні, яка належить спадкодавцю нотаріус не має можливості, тому рекомендувала звернутись до суду за визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 травня 2024 року відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні. Призначено підготовчий розгляд справи за участю сторін. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погуляйко В.А. належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №40/2022, заведену після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . 16 травня 2024 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погуляйко В.А. надійшла належним чином завірена копія матеріалів спадкової справи №40/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] . 09 липня 2024 року до суду надійшла заява від відповідача у справі [PERSON] про визнання позовних вимог [PERSON] . В заяві зазначив, що спірна земельна ділянка, на якій стоїть будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності між ним та померлою тіткою [PERSON] . Ще за життя [PERSON] не було вирішено питання щодо виділення часток земельної ділянки, якою наразі фактично користується позивач та відповідач. Після спілкування з позивачем та фахівцями БТІ відповідачу стало зрозумілим як буде поділено спірну земельну ділянку площею 0,0306 га, в рівних частинах, з чим цілком погоджується відповідач. Справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. За змістом ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому засіданні. В підготовче засідання сторони не з`явилися, в заяві про визнання позовних відповідач справу просив розглядати за його відсутності. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в підготовче засідання учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі письмові докази кожен окремо та в сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. [INFO] в м. Київ у віці 77 років померла [PERSON] , що вбачається із наданої суду копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25 липня 2022 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.16). Позивач у справі [PERSON] та відповідач [PERSON] є двоюрідними братами, мати позивача [PERSON] та батько відповідача [PERSON] - рідні брат на сестра по матері [PERSON] . Померла [PERSON] є донькою [PERSON] , та рідна тітка сторін у справі (а.с.85,86-87,88,107,108-109,110,111,112,113-114). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №40/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведена вона на підставі заяви позивача [PERSON] від 08 серпня 2022 року про прийняття спадщини (а.с.21,61-153). Зі змісту заяви вбачається, що [PERSON] , як племінник померлої [PERSON] , відмовляється від прийняття спадщини після смерті тітки за заповітом, а приймає її за законом у встановлений законом строк (а.с.63). В матеріалах спадкової справи наявний заповіт від 25 листопада 2011 року, посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинською Л.А., за яким [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] . Заповіт також наявний в Спадковому реєстрі, що вбачається із Інформаційної довідки №69688819 (а.с.72-74,105). Як зазначено вище, [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за заповітом, а прийняв її за законом у встановлений законом строк. Із заявою про відмову від спадщини за законом в установлений строк звернувся другий племінник померлої [PERSON] - відповідач у справі [PERSON] . В заяві від 20 січня 2023 на ім`я приватного нотаріуса Погуляйко В.А. він повідомив, що відмовляється від належної йому частки спадщини, яка залишилася після смерті його тітки [PERSON] на користь [PERSON] , позивача у справі (а.с.81). Згідно інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 19 вересня 2022 року на запит приватного нотаріуса Погуляйко В.А. №78/02-14 від 08 вересня 2022 року, за даними реєстраційних книг Бюро, житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності: -11/50 частки за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданим Московською районною держадміністрацією 15 травня 2001 року (наказ №396) та зареєстрованого в Бюро 13 липня 2001 року за реєстровим №33628/40173; - 11/25 частки за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Московською районною держадміністрацією 08 травня 2001 року (наказ №396) та зареєстрованого в Бюро 13 липня 2001 року за реєстровим №40173/33628; - 17/50 частки за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого Московською районною держадміністрацією 08 травня 2001 року (наказ №396) та зареєстрованого в Бюро 13 липня 2001 року за реєстровим №40173/33628 (а.с.23,76,115). Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] (приватний будинок) станом на день смерті [PERSON] [INFO] , в будинку зареєстровані: [PERSON] з 22 серпня 1961 року, [PERSON] з 30 квітня 1986 року, [PERSON] з 08 лютого 1992 року, [PERSON] з 03 вересня 1998 року, [PERSON] з 03 вересня 1998 року та [PERSON] з 30 вересня 1998 року (а.с.92). Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації розглянуто запит приватного нотаріуса від 25 липня 2023 року №57/02-14 про надання інформації щодо складу зареєстрованих осіб станом на 23 липня 2022 року за адресою: [ADDRESS] , з обов`язковим зазначенням прізвищ, імен та по-батькові, дат народження та інші дані зареєстрованих осіб, повідомлено, що у реєстрі територіальної громади м. Києва квартира [ADDRESS] відсутня (а.с.94). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №123429 вбачається, що він виданий на ім`я [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Київської міської ради від 28 січня 1999 року №116-1/217, згідно якого їй передається земельна ділянка площею 0,0306 га кадастровий номер: 794430011. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , та передана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у спільну приватну власність з [PERSON] . Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №79-2-00987, що також вбачається і з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:79:443:0011 від 28 вересня 2022 року НВ-0001008772022 (а.с.25,26-28,129,130-132). Також згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №1234230 вбачається, що він виданий на ім`я [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення Київської міської ради від 28 січня 1999 року №116-1/217, згідно якого йому передається земельна ділянка площею 0,0306 га кадастровий номер: 794430011. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , та передана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у спільну приватну власність з [PERSON] . Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №79-2-00988, що також вбачається і з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:79:443:0011 від 28 вересня 2022 року НВ-0001008772022 (а.с.24, 26-28,129,130-132). 02 серпня 2023 року до приватного нотаріуса надійшли заяви від [PERSON] про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на: 17/50 часток будинковолодіння по [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0306 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:79:443:0011, яка належала померлій спільно з [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-КВ №123429 (а.с.95,96). Цього ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погуляйко В.А. на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] на 17/50 часток будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , що належав останній на підставі Свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого Московською районною державною адміністрацією м. Києва 08 травня 2001 року, та право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав (а.с.18,19,20,150). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , на земельну ділянку площею 0,0306 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 8000000000:79:443:0011, яка належала його тітці [PERSON] , приватним нотаріусом постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено через те, що земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності померлій [PERSON] та [PERSON] , а отже неможливо визначити який саме розмір частки померлої у праві власності на землю (а.с.17,149). Більше із заявами про прийняття чи відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Так, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК). Згідно зі ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з положеннями ст. 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. Презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності діє, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками або законом. Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачає що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. За таких обставин, суд вважає, що розмір частки [PERSON] у спільній сумісній власності з [PERSON] на спірне майно, а саме: земельної ділянки площею 0,0306 га з кадастровим номером 8000000000:79:443:0011, становить - 0,0153 га, що є 1/2 часткою. За змістом положень ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За змістом норм ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220, 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця (час відкриття спадщини). В свою чергу, у відповідності до норм ст.ст.1258, 1261, 1262 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Згідно із ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За змістом ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. В судовому засіданні встановлено, що племінник померлої [PERSON] , як спадкоємець п`ятої черги за законом, прийняв спадщину після смерті тітки [PERSON] , оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач у справі від прийняття спадщини відмовився у встановлений законом строк на користь позивача. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Неможливість успадкування спадкоємцями майнові права спадкодавця має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України), є саме визнання права власності на спірні земельні ділянки за позивачем в порядку спадкування за законом. Як спадкоємець, що прийняв спадщину, [PERSON] , має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право спадкоємця підлягає судовому захисту. Визнання права власності за спадкоємцем на належне спадкодавцю майно буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту його права власності. Враховуючи викладене та

Outcome: approved