Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

ТОВ «Новий колектор» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №24.12.2021-100006101 від 24.12.2021 року у розмірі 21340 гривень 06 копійок, з яких: 12400 гривень - борг по кредиту; 2100 гривень - борг по комісії; 6840 гривень 06 копійок - борг по процентах за користування кредитом. А також просить стягнути судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок. Підставою позову, вказує порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 05 липня 2024 року провадження у справі було відкрито, справу було вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження, із проведенням судового засідання та викликом учасників справи на 07 серпня 2024 року о 11 годині 00 хвилин. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі за текстом -\~ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; представник позивача не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1\~статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про споживчий кредит, зобов`язання за яким позивачем були виконані шляхом видачі кредиту. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті комісії та процентів за користування кредитом у строки встановлені договором, не виконав. Тому у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту, сплати комісії та процентів за користування кредитом. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. Будь-яких заперечень проти позовних вимог чи його доказів не подавав. Оцінка суду щодо фактів. [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) 24 грудня 2021 року уклав з ТОВ «Споживчий Центр» договір № 24.12.2021-100006101 за яким ТОВ «Споживчий Центр» взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] грошові кошти (кредит) у розмірі 14000 грн., а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит протягом 56 днів, сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 2100 гривень, а також сплачувати проценти за користування кредитом шляхом сплати чотирьох платежів не пізніше останнього дня кожного чергового періоду та сплати процентної ставки у розмірі 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який накладається кредит. Зокрема, [PERSON] повине був сплатити: 06.01.2022р. - 5437грн.08коп. (кредит і процент) та 2100грн. (комісія за надання кредиту); 20.01.2022р. - 5437грн.08коп. (кредит і процент); 03.02.2022р.5437грн.08коп. (кредит і процент); 17.02.2022р. - 5437грн.12коп. (кредит і процент) - а.с. 17-30. І свої зобов`язання за договором, товариство виконало у повному обсязі, оскільки видав [PERSON] вказаний у договорі кредит, що підтверджується копією квитанції (а.с.36), але останній у повному обсязі та у вказані строки свої обов`язки не виконав, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.31-35), через що, станом на 29.02.2024 року, у товариства виникло право вимоги до [PERSON] щодо сплати кредиту у розмірі 12400 гривень, комісії за надання кредиту у розмірі 2100 гривень та сплати процентів за користування ним у розмірі 6840 гривень 06 копійок. Проте, 29.02.2024 року між ТОВ «Новий Колектор» та ТОВ «Споживчий Центр» було укладено договір факторингу № 290224-11, відповідно до якого ТОВ «Споживчий Центр» відступив на користь ТОВ «Новий Колектор» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №24.12.2021-100006101, що укладений між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] (а.с.44,47-54,39-42,43). І у зв`язку із цим, а також оскільки [PERSON] продовжив не виконувати свої грошові зобов`язання за договором № 24.12.2021-100006101, але вже перед новим кредитором за цим договором: ТОВ "Новий Колектор", у [PERSON] продовжував існувати борг щодо сплати кредиту у розмірі 12400 гривень, комісії за надання кредиту у розмірі 2100 гривень та сплати процентів за користування ним у розмірі 6840 гривень 06 копійок. Оцінка суду правовідносин сторін. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем ТОВ «Новий Колектор» та відповідачем [PERSON] дійсно виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає новим кредитором, а відповідач - боржником, та в межах яких між ними виник спір щодо права позивача, як нового кредитора у цьому зобов`язанні, отримати кредит, комісію за надання кредиту та проценти за користування ним, на підставі договору. Оцінка суду щодо права. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору, при цьому підписи можуть бути електронними за письмовою згодою сторін. Як вже було встановлено судом, [PERSON] та ТОВ «Споживчий Центр» уклали між собою договір № 724.12.2021-100006101 відповідно до якого, компанія взяла на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 14000 гривень. І вони взяті на себе зобов`язання виконав повністю. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за вказаним договором, [PERSON] взяв на себе зобов`язання, за договором № 724.12.2021-100006101, повернути кредит у розмірі 14000 гривень протягом 56 днів, сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 2100 гривень, сплачувати проценти за користування кредитом шляхом сплати чотирьох платежів не пізніше останнього дня кожного чергового періоду та сплати процентної ставки у розмірі 1% за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який накладається кредит. Зокрема, [PERSON] повине був сплатити: 06.01.2022р. - 5437грн.08коп. (кредит і процент) та 2100грн. (комісія за надання кредиту); 20.01.2022р. - 5437грн.08коп. (кредит і процент); 03.02.2022р.5437грн.08коп. (кредит і процент); 17.02.2022р. - 5437грн.12коп. (кредит і процент). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Але, як вже було встановлено судом, [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував. У зв`язку з чим, у нього як позичальника, дійсно утворилась заборгованість спочатку перед первинними кредиторами, а потім і перед новим кредитором (позивачем) за договором №724.12.2021-100006101 у розмірі 12400 гривень та сплати процентів за користування ним у розмірі 6840 гривень 06 копійок, а також комісії, у розмірі 2100 гривень. Тож зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як нового кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача вказаних вище сум боргу. Тому, матеріально-правові вимоги позивача до відповідача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Оцінка суду щодо судових витрат. В силу положень частини 1 статті 133 і пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу) покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а сплачений позивачем судовий збір документально підтверджений і складає 2422 гривні 40 (сорок) копійок (а.с.9), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Отже,

Outcome: approved