Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

08 квітня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , військова частина [NUMBER] про стягнення аліментів. Ухвалою від 15 квітня 2024 року відкрито провадження у справі. 29 квітня 2024 року від третьої особи [PERSON] надійшло пояснення щодо позову, в якому вона зазначає, що положення нормативно-правових актів чітко визначають коло суб`єктів, що визначаються членами сім`ї військовослужбовця та, які мають право на отримання його грошового забезпечення у випадку зникнення безвісти. Позивачкою не доведено можливості отримання від [PERSON] аліментів на утримання дитини за минулий період, тобто з 01.09.2023 року, з огляду на відсутність вжиття заходів щодо їх отримання до моменту звернення до суду та ухилення [PERSON] від утримання дитини. Просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про стягнення аліментів як невірно обраний спосіб захисту прав. Цього ж дня від третьої особи військової частини [NUMBER] надійшло пояснення щодо позову, з якого слідує, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України, а також членів їхніх сімей. Аліменти на утримання дитини можуть сплачуватись трьома способами: добровільно за ініціативою платника, на підставі укладеного між батьками договору або на підставі рішення суду за позовом одержувача аліментів. Безумовним є факт того, що наразі сплата військовослужбовцем [PERSON] аліментів на утримання своєї дитини добровільно чи на підставі договору є неможливим. Водночас інший законний спосіб матеріальної підтримки члена сім`ї [PERSON] , а саме його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , відсутній. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів належить задовольнити. [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Хоруженко С.Г. суду пояснив, що відповідач по справі [PERSON] є батьком неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] . За період спільного проживання з позивачем [PERSON] повністю утримував дитину, як і продовжував утримувати її після мобілізації в ЗСУ. 20 травня 2023 року [PERSON] під час бою в районі населеного пункту [PERSON] зник безвісти, його доля на даний час нікому невідома. Тому просить стягти з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01вересня 2024 року. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки відповідач суду не повідомив, а також не надано відзив на позовну заяву. Представник третьої особи [PERSON] - адвокат Фесенко О.А. в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] та її дочка згідно чинного законодавства не є членами сім`ї безвісти зниклого [PERSON] , тому відсутні підстави для стягнення з нього аліментів. Представник військової частини [NUMBER] [PERSON] , суду пояснив, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України, а також членів їхніх сімей. Наразі [PERSON] е безвісти зниклим, тому грошове забезпечення виплачується членам сім`ї безвісти зниклого, на даний час його дружині. Неповнолітня дитина теж має право на отримання аліментів, які будуть утримуватися з грошового забезпечення. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів слід задовольнити. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Гадяч, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно Указу Президента України № 64/2022 « Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стані з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який був неодноразово продовжений. Відповідно до повідомлення [INFO] , [PERSON] , як військовослужбовець, був призваний за мобілізацією [INFO] та проходив службу у військовій частині [NUMBER] . З копії платіжних інструкцій вбачається, що [PERSON] з березня по травень 2023 року здійснював перерахування коштів [PERSON] 20 травня 2023 року [PERSON] під час бою в районі населеного пункту Григорівка зник безвісти. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 27 Конвенції Про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності зіст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. П. 4 ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» встановлено, що члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. В даному випадку, виплати грошового забезпечення регулюються Порядком про виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. N 884. Згідно п. 3 вказаного Порядку, за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. П.4 Порядку встановлено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Відповідно до п. 7 Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Згідно п. 6 Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими. Роз`ясненням Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України №1542/11243 від 13 жовтня 2023 року, зазначено, що Законодавством України встановлено, що за військовослужбовцями, які потрапили в полон або зникли безвісти зберігається грошове забезпечення, яке щомісячно виплачується їхнім сім`ям: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців. Судом встановлено, що на утриманні військовослужбовця [PERSON] до його зникнення перебувала його малолітня дочка [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений рівною мірою на обох батьків, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі, сплата аліментів одним з батьків, а в даному випадку батька, який безвісти відсутній, є однією з форм його участі в утриманні дітей. Оскільки відповідач є батьком дитини, тому нарівні з матір`ю зобов`язаний утримувати їх дитину до досягнення повноліття. Аналізуючи надані сторонами докази, враховуючи потреби дитини певного віку, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на утримання неповнолітньої дочки аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття. Розглядаючи вимоги про стягнення аліментів з 1 вересня 2023 року, суд зауважує, що у відповідності до ч.1, 2 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Судом встановлено, що 20 листопада 2023 року [PERSON] зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] , проте 30 листопада 2023 року їй відмовлено у видачі судового наказу. 4 грудня 2023 року [PERSON] повторно зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] , проте 2 січня 2024 року їй відмовлено у видачі судового наказу, після чого вона звернулася до Полтавського апеляційного суду з апеляційною скаргою для перегляду судового рішення, однак 25 березня 2024 року в задоволенні апеляційної скарги їй було відмовлено. Військова частина у згаданий період не сплачувала позивачу грошове забезпечення чи будь - які інші виплати. Доказів, що позивач вживала заходи для одержання аліментів з 1 вересня 2023 року суду не надано, тому суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення позову в цій частині і вважає, що аліменти слід стягувати починаючи з 20 листопада 2023 року - з дня пред`явлення до суду заяви про видачу судового наказу, а не з 1 вересня 2023 року, як просить позивач. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. у частині позовних вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial