Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 16.11.2019 по 23.02.2023 вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON] [INFO] . Фактично сторони не мешкають з червня 2020 року, з того часу відповідач допомоги на утримання доньки не надавав, позивач перебувала на утриманні своїх батьків. На підставі судового наказу, виданого Димитровським міським судом Донецької області 10.02.2023, з відповідача на користь позивача, на утримання [PERSON] 2020 р. н. стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але незважаючи на рішення суду, жодної матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач не надав. За період з 31.01.2023 по 08.02.2024 заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 47668,53 грн. До квітня 2023 року відповідач спілкувався з донькою приблизно один раз на шість місяців, але з того часу не відвідував і не телефонував доньці. Перешкод у їх спілкуванні позивач не здійснювала, постійно проживала за місцем реєстрації, за кордон не виїжджала. Відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не спілкується з нею взагалі. Донька перебуває повному матеріальному утриманні позивача. Оскільки [PERSON] в повній мірі усунувся від виконання батьківських обов`язків, вважає доцільним позбавити його батьківських прав відносно доньки. Просила суд позбавити [PERSON] 2001 р. н., батьківських прав відносно доньки [PERSON] [INFO] ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що вони з відповідачем разом не мешкають з червня 2020 року, коли дитині був місяць. На початку він ще спілкувався з донькою. Після початку війни вони виїхали на 9 місяців до Німеччини, відповідач по відозв`язку спілкувався з ними. Після їх повернення він два рази зустрічався з донькою. З 23.04.2023 відповідач з дитиною не спілкується, донька його не знає. Вона не знає чому батько перестав цікавитися дитиною. Номер мобільного телефону позивач змінила тільки у січні 2024 року. Особисто вона не вживала заходів, щоб батько спілкувався з дитиною. На задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав відносно доньки не визнав та пояснив, що він бажає виховувати свою доньку. Припинення побачень з донькою останнього часу пояснив тим, що були постійні відмови позивача у наданні спілкування з дитиною, в нього опустилися руки. Останній раз, коли вони повинні були зустрітися з донькою, позивач не дала цього зробити, сказала, що дитина захотіла додому. І так ставалося не вперше. Він намагався допомогти та бути присутнім у житті дитини. Оскільки позивач змінила номер телефону він просив про побачення з дитиною написавши повідомлення позивачу в Інстаграм. Він готовий вжити всіх можливих заходів щоб бачитися з донькою. Він матеріально не допомагав дитині останній рік, але розуміє, що дитину потрібно матеріально утримувати. Для цього він влаштувався на роботу в ТОВ «Краснолиманське». Заробітну плату ще не отримував, на роботі повідомляв, що з нього повинні стягуватися аліменти на утримання доньки, до виконавчої служби про влаштування на роботу ще не повідомив. Він хоче виправитися і бути присутнім у житті доньки. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи [PERSON] позовні вимоги не підтримала, надавши суду обґрунтований висновок органу опіки та піклування. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі 22.04.2024 ухвалою судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у загальному позовному провадженні, призначене підготовче засідання на 10.45 год. 20.05.2024, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, третій особі - пояснення (заперечення). Ухвалою судді від 20.05.2024 підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті на 11.00 год. 10.06.2024 з викликом свідків. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.11.2019. На підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 23.03.2023, шлюб між ними розірваний (а. с. 11, 12-13). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народилась донька - [PERSON] [INFO] , яка зареєстрована разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] (а. с. 14, 15, 20, 25). На підставі судового наказу, виданого Димитровським міським судом Донецької області 10.02.2023, з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] 2020 р. н. стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Згідно листа Авдіївсько-Мирноградського ВДВС у Покровському районі Донецької області, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за період з 31.01.2023 по 08.02.2024 становить 47668,53 грн (а. с. 17-18). Дитина [PERSON] 2020 р. н. здорова, на діагностичних обліках у лікарів КНП «Мирноградська центральна міська лікарня» Мирноградської міської ради не перебуває, відвідує заклад дошкільної освіти № 2 «Попелюшка» Мирноградської міської ради (а. с. 19, 21, 22). Позивач з 23.11.2023 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а. с. 24). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 29, 67). З 08.07.2024 [PERSON] працює на посаді охоронника у ДП «ВК «Краснолиманське» (а. с. 68). Згідно з побутовою характеристикою на [PERSON] 2001 р. н., за місцем його мешкання за адресою: [ADDRESS] , скарг та нарікань на нього від сусідів не надходило (а. с. 44). [PERSON] 2001 р. н. на діагностичних обліках лікарів у КНП «Миронградська центральна міська лікарня» Мирноградської міської ради не перебуває (а. с. 45, 46). 29.04.2024 [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей Мирноградської міської ради із заявою, згідно з якою заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки. Пояснив, що не спілкувався з донькою не через своє небажання, а через небажання матері дитини, яка не навала дозвіл на побачення з дитиною, навіть тоді коли в нього були гроші. На початку війни він не міг бачити доньку, оскільки родина виїхала за кордон без його відома і колишня дружина розірвала з ним зв`язок. Вона знаходила будь який привід щоб не дозволяти йому бачитись з донькою. Крім того, теперішній чоловік [PERSON] просив його написати відмову від дитини. Він утримував дитину матеріально до вересня 2023 року, доки працював. Але тепер він робить все можливе щоб працевлаштуватись і матеріально допомагати дитині. Він має намір і бажання бути присутнім у житті дитини, бачитись з нею. Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради Донецької області № 023 від 15.05.2024, позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні своєї доньки [PERSON] 2020 р. н. на теперішній час є недоцільним та не відповідатиме інтересам дитини, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків. Навпаки, [PERSON] має бажання щодо відновлення родинного зв`язку з донькою, має намір брати участь у вихованні, а також в утримання своєї доньки (а. с. 47-49). Свідок [PERSON] пояснила суду, що її батько є вітчимом позивача, вона часто приходить у гості до позивача. Відповідач не спілкувався з дитиною, не проявляв ініціативи, матеріально не допомагав. З 22.04.2022 відповідач 3-4 рази зустрічався з дитиною. Коли зустрічалися з відповідачем, він ніколи не питав як дитина, де вона, що вона. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивача. Одного разу вона бачила як відповідач приносив памперси, після їх розлучення, більше його не бачила. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є матір`ю позивача. Її донька почала проживати разом з відповідачем на квартирі з 2019 року. Одного разу донька їй розповідала, що відповідач кидався на неї з ножем, але до поліції вони не звертались. Вони його влаштували на роботу на шахту «Західна», він брехав, що ходить на роботу. Одного разу вони приїхали, побачили як він душить доньку, вони його вигнали, до поліції не зверталися. Коли вони розійшлися, він один раз приніс памперси. Приходив всього 3 рази. V. Оцінка суду Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р. визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а ст. 18 Конвенції про права дитини зазначила, що батьки дитини несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому, наведені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При розгляді даної справи по суті, суд виходить з того, що позбавлення особи батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує свої батьківські обов`язки, що тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованоїпостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мирноградської міської ради Донецької області щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої доньки є обгрунтованим для суду, оскільки він не суперечить інтересам дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України», Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. З урахуванням конкретних обставин справи, висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав виходячи з виходячи з інтересів дитини, того факту, що відповідач щиро бажає спілкуватися зі своєю донькою, виховувати її та матеріально утримувати у майбутньому, а також зробив в цьому напрямку певні кроки, зокрема працевлаштувався, суд вважає за доцільне не позбавляти [PERSON] батьківських прав стосовно його доньки [PERSON] . На підставі ст.ст. 150, 164, 166 СК України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed