Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у квітні 2024 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд скасувати арешт на все майно та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , накладений 20.03.2014 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця Кириленка А.В. відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у виконавчому провадженні [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] . Постановою державного нотаріусу Шостої Київської державної нотаріальної контори від 28.11.2023 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки на підставі постанови ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві у ВП [NUMBER] про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №356092613 від 28.11.2023, зареєстровано обтяження, тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 5232521, особа, майно/права якої обтяжуються (власник): [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , опис предмета обтяження: все нерухоме майно, у зв?язку із стягненням з [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , 7697 грн 00 коп. на користь стягувача - ПАТ «УСК Гарант-Авто». Однак, погасити борг за померлого [PERSON] неможливо, оскільки 23.06.2014 виконавче провадження було закінчено і виконавчий лист був повернутий стягувачу - ПАТ «УСК Гарант-Авто», а також 19.04.2021 рішенням суду у справі №910/9445/16 припинено юридичну особу ПАТ «УСК Гарант-Авто» у зв?язку із визнання її банкротом. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15.04.2024 справу розподіллено на суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 23-24). Ухвалою судді від 16.04.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків (а.с. 26-27). Ухвалою судді від 30.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням без виклику сторін (а.с. 33-34). Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідачу надсилалася ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї. Відзив на позовну заяву до суду не направив, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Як вбачається з свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 15). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 31.12.2003 квартира, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] - 1/6 частина, та членам його сім`ї: [PERSON] - 1/6 частина, [PERSON] - 1/6 частина, [PERSON] - 1/6 частина, [PERSON] - 1/6 частина, [PERSON] - 1/6 частина (а.с. 9). Постановою державного нотаріусу Шостої Київської державної нотаріальної контори Прудь Н.В. від 28.11.2023 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, розташованої за адресою: розташовану в [ADDRESS] , яка залишилася після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки, на спадкове майно, яке належало [PERSON] , померлому [INFO] зареєстровано арешт, нотаріус не має можливості в безспірному порядку видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 18-19). 20.03.2014 державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Кириленко А.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за ВП [NUMBER] (а.с. 20). Як вбачається з листа вих. №27230 від 29.03.2023 Святошинського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) 23.06.2014 виконавчий документ повернено стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Закінчення виконавчого провадження згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника (а.с. 21). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та про що у цьому реєстрі 12.07.2021 зроблений відповідний запис номер 1000701170134000869, 19.04.2021 рішенням суду у справі №910/9445/16 припинено юридичну особу ПАТ «УСК Гарант-Авто» у зв?язку із визнання її банкротом (а.с. 22). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.ст. 1218, 1268 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право власності має фундаментальним характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Приписами ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні положення наведені й в п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону. Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Між тим, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Отже, оскільки на даний час відсутні підстави для подальшого обтяження нерухомого майна [PERSON] , у зв`язку із тим, що виконавчі провадження було повернуто, а повторно виконавчі документи для виконання не пред`являлися та строк для їх пред`явлення минув, суд прийшов до висновку, що необхідно зняти вказане обтяження та арешт майна, а тому позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved