Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено кредитний договір, шляхом підписання його електронними підписами. Надалі ТОВ «Лінеура Україна» та позивач уклали договір факторингу, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредиту. Крім того, між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики, у вигляді електронного документа шляхом обмінну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомукаційної системи, із застосуванням електронного підпису, та електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Пізніше ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ "Лінеура Україна" уклали з позивачем договори факторингу, відповідно до умов яких до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договорами позики та кредиту. У зв`язку з тим, що відповідач не виконує умови взятих на себе зобов`язань, після відступлення позивачу прав грошових вимог, тобто не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути заборгованість за договорами кредиту та позики, а також судові витрати. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2024 року задоволено позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором № 2969173 від 21 лютого 2022 року, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] у розмірі 75352,42 гривень; заборгованість за договором № 74945283 від 06 травня 2022 року, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] у розмірі 7448,59 гривень; а також судові витрати у розмірі 2684,00 гривень, а всього 85485,01 гривень [PERSON] 17 червня 2024 року звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2024 року. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 11 липня 2024 року заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 02 лютого 2024 року по справі №709/1756/23 за позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від представника [PERSON] - адвоката Солода В.М., надійшов відзив на позов. В ньому зазначено, що при винесенні рішення не було з`ясовано всіх обставин справи, зокрема позивачем не доведено факт отримання відповідачем грошових коштів, не надано доказів користування коштами, не доведено розмір заборгованості. ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" не надано суду розрахунки заборгованості, складені первісними кредиторами, або виписки по рахунку відповідача на підтвердження дійсності відкриття кредитної лінії а умовах, встановлених вказаними договорами, та утворення заборгованості внаслідок їх непогашення. Натомість вказані позивачем розрахунки заборгованості за кредитними договорами, складені після відступлення права вимоги та не містить відомостей про рух коштів на рахунку відповідача після укладення кредитних договорів до укладення договорів факторингу. До позивача не перейшло право вимоги до боржника за кредитним договором, оскільки його було укладено 06.05.2022, а договір факторингу - 14.06.2021, тобто до укладення кредитного договору. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі. В позовній заяві представник позивача просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Солод В.М. в судовому засіданні підтримав відзив та просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що [PERSON] визнає факт укладення договору. Але факт отримання коштів не визнає, це не підтверджується жодними доказами. Також вказав, що борг, який придбало ТОВ "ФК "ЄАПБ" відрізняється від суми боргу, вказаної в договорі. Також відсутній розрахунок суми боргу, щоб це з`ясувати. Виходячи з приписів ст.ст. 43, 223 ЦПК України суд постановив слухати справу за відсутності осіб, які не з`явились. Суд, вислухавши представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 21 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено кредитний договір № 2969173, згідно з яким відповідач отримав в кредит грошові кошти в сумі 14300,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,99 відсотків в день. Строк користування кредитом 365 днів (а.с. 7-15). 06 травня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 74945283, відповідного до якого відповідач отримав позику у сумі 4519,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,99 відсотків в день. Строк користування кредитом 7 днів (а.с. 31-33). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Суд встановив,\~ і\~це не\~заперечують сторони,\~що і\~договір позики,\~і договір\~кредиту були\~укладені \~в електронній\~формі,\~що регулюєтьсяЗаконом України «Про електронну комерцію». Отже вказані правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, а укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обов`язки відповідно до договору. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). За ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі № 175/3 5/16-ц (провадження № 61-648св21). Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що в матеріалах справи відсуті докази виконання ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» своїх зобов`язань за вищезазначеними договорами. При цьому сторона відповідача ці обставини заперечує. Крім того, відповідно до договору позики №74945283 від 06.05.2022 (а.с. 31) [PERSON] має бути передано кошти в сумі 4519,00 грн. Орієнтовна загальна вартість позики - 5148,50 грн. В позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача за вказаним договором 7448,59 грн. заборгованості. Позивач зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. І це підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 25). Але до матеріалів позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не додало розрахунку заборгованості станом на дату до укладення договору факторингу. З огляду на це встановити реальний розмір заборгованості не вбачається за можливе. Відтак, вимога про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 7448,59 грн. за договору позики №74945283 від 06.05.2022 до задоволення не підлягає. Також, відповідно до договору №2969173 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.02.2022 (а.с. 7-15) сума кредиту - 14300 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає - 118168,05 грн. В позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача за вказаним договором 75352,42 грн. заборгованості. Позивач зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. І це підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 41). Проте до матеріалів позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не додало розрахунку заборгованості станом на дату до укладення договору факторингу. Тому встановити реальний розмір заборгованості за цим договором не вбачається за можливе. Тому, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором №2969173 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 21.02.2022 до задоволення не підлягає. Щодо твердження представника відповідача, що на час укладення договору факторингу від 14 червня 2021 року договору позики між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем ще не існувало, суд зазначає наступне. 14 червня 2021 року між позивачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу № 14/06/21 (а.с. 35-36). 21 квітня 2023 року позивач та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали додаткову угоду № 8 до договору факторингу на підставі якої позивач набув прав вимоги, згідно з реєстром боржників № 7 (а.с. 38). Відповідно до п. 1.2 договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Вказаний акт сторонами підписано 21 квітня 2023 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 7 від 21.04.2023 до договору факторингу № 14/06/21, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 7448,59 грн. (а.с. 40). Тобто право вимоги перейшло до позивача за договором факторингу від 14 червня 2021 року та додатковою угодою до № 8 до договору факторингу від 21 квітня 2023 року, що не суперечить ст. 1078 ЦК України. А відтак, вказані посилання представника відповідача суд до уваги не приймає. Відповідно до ст. 12 ч. 3, 4, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed