Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

ТОВ "Коллект центр" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2887614640-87661 від 22.06.2021 року у розмірі 31370,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 22 червня 2021 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» було укладено договір позики № 2887614640-87661, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3500 грн. строком на 20 днів, зі сплатою відсотків відповідно до п. 2.3 Договору. 21 грудня 2021 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір про відступлення права вимоги №21-12/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги до відповідача за вказаним договором позики. В подальшому,\~10.03.2023\~року ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~відступило право\~вимоги до\~позичальників ТОВ\~«KOЛЛEKT\~ЦЕНТР» відповідно\~до Договору\~відступлення права\~вимоги №\~10-03/2023/01,\~в тому\~числі за\~договором про\~надання позики\~№ 2887614640-87661 від 22.06.2021, що уклали ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] . Відповідач в зазначені строки умови договору не виконав, кредитні кошти у встановлені строки не повернув, а відтак позивач був змушений звернутися з даним позовом до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. У відповідності до приписів\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 22 червня 2021 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» було укладено договір позики № 2887614640-87661, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3500 грн. строком на 20 днів, зі сплатою відсотків відповідно до п. 2.3 Договору. Так п. 2 Договору визначено, що за цим Договором Товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальний має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів, за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому цим Договором. За користування кредитом позичальний зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору). Розмір фіксованої процентної ставки, встановлений цим Договором, не може бути збільшений без письмової згоди позичальника. Плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування кредитом, визначену п.п. 2.3 цього Договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок Товариства. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі,\~відповідно до умов договору. Позичальник відповідач скористався кредитними ресурсами та свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала. 21 грудня 2021 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено договір про відступлення права вимоги №21-12/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги до відповідача за вказаним договором позики. В подальшому,\~10.03.2023\~року ТОВ\~«Вердикт Капітал»\~відступило право\~вимоги до\~позичальників ТОВ\~«KOЛЛEKT\~ЦЕНТР» відповідно\~до Договору\~відступлення права\~вимоги №\~10-03/2023/01,\~в тому\~числі за\~договором про\~надання позики\~№ 2887614640-87661 від 22.06.2021, що уклали ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] . Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно умов вищевказаних Договорів факторингу та договору відступлення права вимоги та відповідно до вимог стст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло статусу нового кредитора. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом, у [PERSON] станом на 08 лютого 2024 року існує заборгованість за договором позики № 2887614640-87661\~ в розмірі 31370,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 3500,00 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими до умов договору - 27870,00 грн. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ "Коллект центр" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 634 ЦК України\~передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~статтею 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] 22.06.2021 року укладено договір позики № 2887614640-87661, ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» умови договору позики виконало належним чином, надавши відповідачеві кредит в розмірі 3500 грн. відповідно. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором № 2887614640-87661\~ не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 08.02.2024 року склалась заборгованість у розмірі 31370,00 грн. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконує, до теперішнього часу заборгованість у розмірі 31370,00 грн. не сплатила, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Коллект центр" заборгованості за кредитними договорами № 2887614640-87661\~ від 22.06.2021 року у розмірі 31370,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом ТОВ "Коллект центр" сплачено 3028 грн. судового збору за подання позову, що підтверджується квитанцією № 0416890025 від 29.02.2024 року., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 13000 грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: 1. Договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року, укладений між ТОВ "Коллект центр" та АО "Лігал Ассістанс". 2. Заяву на надання юридичної допомоги № 498 від 07.02.2024 року згідно якої ТОВ "Коллект центр" та АО "Лігал Ассістанс" погодили надання правових (юридичних) послуг адвокатським об`єднанням товариству по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] . 3. Витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08.02.2024 року, згідно якого адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" надано ТОВ "Коллект центр" наступні послуги: надання усної консультації з вивченням документів, кількістю 2 години, вартістю 4000 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, кількістю 3 год, вартістю 9000 грн. 4. Платіжну інструкцію № 413000008 від 09.02.2024 року, згідно якої встановлено, що ТОВ "Коллект центр" сплатив АО "Лігал Ассістанс" грошові кошти у розмірі 51000 грн., за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги. При цьому, Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial