Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

Представник позивача - адвокат Харченко Д.М. звернувся до суду з позовом в якому просить суд скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Лазурненської селищної ради Херсонської області Федчишина В.С. від 23.06.2021 року щодо державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Еліт-Фактор»; визнати за [PERSON] право власності на вищезазначену квартиру. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.03.2007 року між ПАТ КБ «Надра», правонаступник якого був ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», а правонаступник останнього є ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» та [PERSON] уклали кредитний договір №804/6/03/2007/840к/2179, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США на строк до 20.10.2018 року. Крім того, 20 березня 2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки № 804/6/03/2007/840к/2179 за яким остання виконання безвідзивно та безспірно зобов?язувалася відповідати перед кредитором за належне виконання боржником взятих на себе зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором. Також, з метою забезпечення належного виконання своїх зобов?язань за кредитним договором [PERSON] уклала з ПАТ КБ «Надра» іпотечний договір, за яким передала в іпотеку належну їй двокімнатну квартиру [ADDRESS] . 21 червня 2021 року, ТОВ «ФК «Еліт-Фактор», на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, задовольнило забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Позивач вважає дії Державного реєстратора незаконними, оскільки застосуванню позасудових способів звернення стягнення на іпотечне майно передує виконання іпотекодержателем вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку», а саме направлення боржнику та іпотекодавцю, якщо він є відмінним від боржника, вимоги про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання такої вимоги і тридцятиденний строк. Також Позивач вважає, що рішення Державного реєстратора порушує норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , оскільки крім іпотечної квартири будь-якого іншого нерухомого майна за позивачем не зареєстровано, а також квартира є єдиним місцем проживання. Таким чином, позивач позбавлена права власності на квартиру, вважає вищезазначене рішення протиправним в зв`язку з чим була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.10.2021 року зазначений позов було залишено без руху. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.10.2021 року вжито заходи забезпечення позову. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.11.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2021 року витребувано докази по справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.06.2024 року залучено до участі у справі третю особу та здійснено перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 28.12.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник відповідача зазначив, що заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки боржник та поручитель належним чином не виконують взяті на себе зобов`язання відповідно до укладених договорів, в результаті чого ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» направляло у встановленому законом порядку боржнику та поручителю вимоги про усунення порушень з попередженням [PERSON] . Крім того, будь-яких доказів відсутності іншого житла позивачем не надано та не наведено підстав для застосування до спірних правовідносин ЗУ «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відтак на думку відповідача він у законному порядку набув права власності на предмет іпотеки. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву у якій просив розглядати справу без його участі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог за підставами зазначеними у відзиві. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Клопотань на адресу суду від них не надходило. Відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Суди, відповідно до ч. 1ст. 19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За загальним правилом, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, встановлених ст. 203 ЦК України щодо обсягу дієздатності, волевиявлення та спрямованості на реальне настання наслідків. Відповідно до ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України) З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що 20.03.2007 року між ПАТ КБ «Надра», правонаступник якого був ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», а правонаступник останнього є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та [PERSON] уклали кредитний договір №804/6/03/2007/840к/2179, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США на строк до 20.10.2018 року. Відповідно до п. 1.1 Договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти в сумі 15 000 доларів США в порядку і на умовах визначених цим договором. Пункт 1.2 договору визначає, що кредит надається позичальнику на споживчі цілі. Пунктами 1.3., 1.3.1, 1.3.2, 1.4.,1.5 передбачено, що відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,49% вічних; плата за управління кредитом сплачується Позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,1% від розміру фактичного залишку заборгованості за Кредитом (без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити Банку), зазначеним у п. 1.1 цього Договору. Плата сплачується в повному обсязі за кожний календарний місяць, протягом якого Позичальник користувався Кредитом, незалежно від фактичної кількості днів, протягом яких Позичальних користувався Кредитом. Строк, на який Позичальнику надано Кредит: Банк надає Позичальнику Кредит строком до 20 жовтня 2018 року. Надання Кредиту відбувається лише за умови надання Позичальником відповідного забезпечення виконання своїх зобов?язань по цьому Договору, а саме підписання та нотаріального оформлення договору іпотеки наступного нерухомого майна: двокімнатної квартири загальною площею 39.61 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , застрахованого акредитованою ВАТ КБ "Надра" страховою компанією, де вигодонабувачем за договором страхувавня є ВАТ КБ "Надра". Позичальник має надати в Банк колію договору страхування (страхового полісу) та колію документу, що засвідчує оплату страхового внеску 20.03.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір поруки № 804/6/03/2007/840к/2179 за яким остання виконання безвідзивно та безспірно зобов?язувалася відповідати перед кредитором за належне виконання боржником взятих на себе зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором. В якості забезпечення виконання позивачем зобов`язань за Договором кредиту, від 20.03.2007 року між майновим поручителем [PERSON] та банком було укладено договір іпотеки за №804/6/03/2007/840к/2179 за яким в іпотеку банку було передано двокімнатної квартири загальною площею 39.61 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 5.1 вказаного Іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов?язання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов?язань за цим Договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих Іпотекодержателю за цим Договором. Пунктом 5.2 визначено, що Іпотекодавець в будь-який час до реалізації Предмету іпотеки має право припинити звернення стягнення на нього виконанням Зобов?язання в повному обсязі. Згідно п. 5.3 договору звернення стягнення на Предмет іпотеки відбувається на підставі: ??рішення суду; ??виконавчого напису нотаріуса; ??домовленості сторін на передачу Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного Зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; - права Іпотекодержателя від свого імені продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України "Про іпотеку". Згідно інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №279615568 від 15.10.20221 року, Державний реєстратор виконавчого комітету Лазурненської селищної ради Херсонської області Федчишин Віктор Степанович прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 58907286 від 23.06.2021 року, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності (номер запису про право власності: 42645270; дата державної реєстрації: 21.06.2021 року) за ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» на Предмет іпотеки: квартиру за [ADDRESS] . Підстава для державної реєстрації: вимоги, серія та номер: 557, 559, виданий 01.04.2021, видавник: приватний нотаріус Солоцький Д.О.; вимоги, серія та номер: 845, 847, виданий 13.05.2021, видавник: приватний нотаріус Солоцький Д.О.; рекомендоване повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 13.05.2021, видавник: приватний нотаріус Солоцький Д.О.; рекомендоване повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 02.04.2021, видавник: приватний нотаріус Солоцький Д.О.; довідка про внесення інформації зі звіту про оцінку до єдиної бази даних звітів про оцінку, серія та номер: б/н, виданий 12.06.2021, видавник: ТОВ "Тоскор"; кредитний договір, серія та номер: 804/6/03/207/840k/2179, виданий 20.03.2007, видавник: ВАТ КБ "Надра" - Єременко С.М.; договір поруки, серія та номер: 804/6/03/207/840/2179, виданий 20.06.2007, видавник: ВАТ КБ "Надра" - Єременко С.М.; договір купівлі-продажу прав вимоги, серія та номер: 20.03.2021/2, виданий 26.03.2021, видавник: ТОВ «Фінансова компанія» «Дніпрофінансгруп» -ТОВ «Фінансова компанія "ЕЛІТ-ФАКТОР"; договір іпотеки, серія та номер: 1016, виданий 20.03.2007, видавник: приватний нотаріус маршалова Л.В.; довідка про розмір заборгованості, серія та номер: 127/21, виданий 11.06.202р, видавник: ТОВ «ФК «Еліт-Фактор»; договір про відступлення прав за договором іпотеки. Серія та номер: 1106, виданий 26.03.2021, видавник: приватний нотаріус Макорвецька О.А.; договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: 203, виданий 21.07.2020, видавник : приватний нотаріус Русанюк З.З. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону). Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Матеріали справи містять повідомлення боржника [PERSON] та його поручителя - позивача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке було їм надіслано 13.05.2021 року та 02.04.2021 року за адресою: [ADDRESS] . При цьому, згідно кредитного договору та договору поруки №804/6/03/2007/840к/2179, місцем реєстрації та проживання боржника [PERSON] зазначено: [ADDRESS] , а поручителя [PERSON] : [ADDRESS] . Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку про те, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У постанові від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оцінка майна предмету іпотеки повинна проводитись на момент переходу права власності. Із матеріалів реєстраційної справи надісланої суду на виконання ухвали про витребування доказів встановлено наявність довідки про внесення інформації зі звіту про оцінку до єдиної бази даних звітів про оцінку, згідно якої оціночна вартість квартири яка була предметом іпотеки становить 137000,00 грн, дата оцінки 12.06.2021 року. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуто (відчужено без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та (або) предметом іпотеки відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VІІ право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VІІ ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Отже, на квартиру [ADDRESS] , яка використовується як місце постійного проживання позивачем та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором від 20.03.2007 року, укладеного в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону України№ 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Еліт-Фактор» як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору №804/6/03/2007/840к/2179 від 20.03.2007 року, укладеного в іноземній валюті. Відомості про те, що поручитель має у власності інше нерухоме житлове майно суду не надано. Суд приходить до висновку, що у Державного реєстратора виконавчого комітету Лазурненської селищної ради Херсонської області Федчишина В.С. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК «Еліт-Фактор». Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19; від 19 травня 2020 року справі № 644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо вимоги позивача про визнання за нею права власності на вищезазначену квартиру. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №279615568 від 15.10.2021 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САВ 133441 належала квартира за адресою: [ADDRESS] , дата внесення запису 28.02.2007 року. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). У статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація речових прав виконує важливу функцію інформування третіх осіб про права та обтяження на майно, а у випадках, встановлених законом, з такою реєстрацією пов`язується виникнення прав на нерухоме майно (абзац третій частини другої статті 331 ЦК України). Державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20)). У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. За змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Законом України від 05 грудня 2019 року № 340-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). За змістом наведеної норми у чинній редакції на відміну від положень статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16 (провадження № 12-88гс19) та багатьох інших). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) зазначено, що «з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 545/1883/20, про те, що задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності призведе до відновлення порушених прав позивача і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності». Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 липня 2024 року справа № 144/827/22. Таким чином, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на спірну квартиру, оскільки задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності призведе до відновлення порушених прав позивача і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності.

Outcome: partial