Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Петюшка Роман Васильович, звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», треті особи: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександр Васильович, в якому просить визнати виконавчий напис №4780 від 07.05.2021, виданого приватним нотаріусом Києво-Святшинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про стягнення з нього на користь відповідача заборгованість за кредитним договором №26254019786790 від 10.04.2015 в сумі 28093, 71 грн. таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчий напис не відповідає закону, у позивача відчутні будь-які нотаріально посвідчені кредитні договори з відповідачем тощо. В судове засідання сторона позивача та третя особа приватний нотаріус не з`явилися. В свою чергу представник відповідача за довіреністю 28.06.2024 подав заяву про визнання позовних вимог й задоволення таких в частині визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Третя особа приватний виконавець в заяві від 24.07.2024 просив розглянути справу у його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання позову відповідачем суд здійснює розгляд в порядку ст. 206 ЦПК України. Суд, ознайомившись з позовною заявою, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступних висновків. З оспорюваного виконавчого напису вбачається, що такий вчинено 07.05.2021 за реєстровим №4780 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором №26254019786790 від 10.04.2015, укладеного між сторонами, строк платежу за яким настав. Зазначено, що стягнення проводиться за період з 21.01.2020 по 20.01.2021 в загальній сумі 28093, 71 грн. включно з платою за вчинення виконавчого напису Зі змісту оспорюваного виконавчого напису з`ясовано, що такий вчинено відповідно до п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999. На виконання вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Лукечею О.В. відкрито виконавче провадження [NUMBER], що стверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 15.06.2021. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи у контексті з доводами та запереченнями учасників судового процесу, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. З оспорюваного виконавчого напису видно, що такий вчинений приватним нотаріусом серед іншого на підставі пункту 2 Переліку документів. Разом з тим, постанова Кабінету Міністру України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою доповнено вказаний Перелік документів пунктом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», була визнана незаконною та нечинною на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14 (залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 №К/800/6492/17, № К/800/7651/17). Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відтак, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус, з урахуванням приписів статті 87 Закону України «Про нотаріат», не мав законних підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, оскільки на момент вчинення такого означений вище кредитний договір не входив до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, так як не був нотаріально посвідченим. Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс2). Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тож, позовна вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає до задоволення, в тому числі й з урахуванням визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що з останнього слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 605, 60 грн. на користь позивача, а також повернути позивачу з державного бюджету сплачений судовий збір в сумі 605, 60 грн. згідно з платіжною інструкцією №2832010402 від 20.06.2024 (банк АТ «Комінвестбанк»).

Outcome: approved