Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

У січні 2024 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява, у якій позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №Z76.00404.006985530 від 02.09.2020 у розмірі 61\~369,47 грн., яка складається з: 30\~079,53 грн. заборгованості за основним боргом, 8\~009,20 грн. заборгованості за відсотками, 23\~280,74 грн. заборгованості за комісіями. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що 02.09.2020 між [PERSON] та АТ «Ідея Банк» було укладено кредитний договір №Z76.00404.006985530 за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 35\~800,00 грн. зі сплатою відсотків на рівні 9,99% річних та зі строком кредитування 12 місяців. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №07072023, за умовами якого останнє набуло право вимоги за договором №Z76.00404.006985530. З огляду на те, що [PERSON] не виконала умови договору №Z76.00404.006985530, що призвело до утворення заборгованості розмір якої станом на 07.07.2023 становить 61\~369,47 грн., позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12.01.2024, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне. Так, судом встановлено, що згідно з копією договору кредиту та страхування №Z76.00404.006985530 від 02.09.2020 сторонами якого є АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , остання отримала кредит у розмірі 35\~800,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 9,99% річних та строком на 12 місяців (дата повернення кредиту 02.09.2021). Позивачем на підтвердження розміру заборгованості надано розрахунок заборгованості який містить загальну суму боргу за період з 07.07.2023 до 30.11.2023. На підтвердження факту перерахування коштів надано копію ордера-розпорядження №1. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №07072023, за умовами якого останній набув право вимоги за договором №Z76.00404.006985530 (вказане вбачається з копії договору факторингу). Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вказаним договором. Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З аналізу наведених норм слідує, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами. Виходячи з того, що [PERSON] допустила неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за договором кредиту та страхування №Z76.00404.006985530, з неї, на користь позивача, підлягає стягненню заборгованість за основним боргом (тілом кредиту) у розмірі 30\~079,53 грн. В той\~же час,\~вимога щодо\~стягнення такої\~складової заборгованості,\~як заборгованість\~за відсотками,\~не підлягає\~задоволенню з\~огляду на\~те,\~що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (висновок з даного питання викладений у постанові ВП/ВС від 28.03.2018 прийнятій за результатами розгляду справи №444/9519/12). Тобто, оскільки строк кредитування обмежено періодом 02.09.2021, у кредитодавця відсутнє право нараховувати відсотки у розмірі встановленому договором поза межами вказаного строку, а тому, враховуючи відсутність розрахунку заборгованості який би надавав можливість встановити заборгованість за відсотками станом на 02.09.2021 виходячи із суми заборгованості за тілом кредиту на вказану дату, вказана складова заборгованості не підлягає стягненню. Щодо стягнення такої складової заборгованості, як заборгованість за комісією, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями абзацу 3 частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів", кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга, це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі N 6-2071цс16. Також Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168,банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі N 708/195/19. Як вбачається з наданих позивачем доказів, позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості, яка в розумінні вищезазначених приписів Закону не залежить від потреби позичальника: тобто позичальник взагалі може не звертатися до Банку за отриманням такої дії, однак повинен платити за неї. Відтак, оскільки банком була встановлена плата за ті дії, які не є послугою у розумінні приписів Закону і повинні надаватися безоплатно, заявлена до стягнення складова заборгованості заборгованість за комісією, не підлягає задоволенню. В силу вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі в розмірі 1\~315,53 грн.

Outcome: partial