Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання батьком своєї малолітньої дитини, посилаючись на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 03 лютого 2016 року. Від шлюбу мають одну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новоселицького районного суду від 21 лютого 2021 року було ухвалено розірвати шлюб [PERSON] та [PERSON] .. До розірвання шлюбу він звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина, однак мати не сплачує аліменти, у зв`язку із чим виникла заборгованість по аліментах. Сама відповідачка виїхала за кордон та вихованням, утриманням сина не займається. Наразі повстало питання щодо встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дитини, метою якого є необхідність отримання можливості одноосібного звернення батьком до державних, медичних та освітніх закладів він імені та в інтересах дитини. Оскільки іншим чином встановити даний факт чинним законодавством не передбачено, просив встановити юридичний факт самостійного виховання та утримання батьком своєї малолітньої дитини. Заявник в судове засідання не з`явився, однак просив розгляд справи провести без його участі та заявлені вимоги задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи без її участі та повідомила, що не заперечує проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 03 лютого 2016 року. Від спільного шлюбу мають одну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новоселицького районного суду від 03 жовтня 2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 775 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17 липня 2018 року до його повноліття. Рішенням Новоселицького районного суду від 21 лютого 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З довідки ЦНАП Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області № 911 від 05 липня 2023 року слідує, що малолітня дитина [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] по [ADDRESS] , тобто знаходяться на його вихованні та утриманні, мати дітей разом з чоловіком та дитиною не проживає. Аналогічне слідує з довідок Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області № 1352 від 08 серпня 2022 року, № 274 від 25 січня 2024 рок та акту опитування сусідів № 4-2024 від 25 січня 2024 року. З розрахунку Новоселицького ВДВС № 15180 від 01 травня 2024 року слідує, що [PERSON] станом на 01 травня 2024 року має заборгованість по аліментах на утримання дитини перед [PERSON] в сумі 77496 гривень 50 копійок. Тим самим, з вказаних доказів слідує, що батько піклується за дитиною, бере участь у її вихованні та утриманні, забезпечує дитині достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін, в той час коли мати перебуває за кордоном та самоусунулася від виховання й утримання дитини, тобто фактично дитина перебуває на самостійному вихованні та утриманні батька. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються в тому числі справи про встановлення фактів, що має юридичне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. При цьому, наведений ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Дослідженими судом доказами з`ясовано, що мати дитини перебуває за кордоном та проживає окремо від дитини, участі у її вихованні та утриманні не приймає. Зазначене не заперечувалось та визнано матір`ю дитини, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання малолітньої дитини та її перебування на повному утриманні батька. Враховуючи викладене, суд відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи перш за все із інтересів дитини вважає, що подана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки іншим чином встановити факт, що батько самостійно виховує та утримує малолітню дитину, чинним законодавством не передбачено. На підставі викладеного та

Outcome: approved