Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

у березні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання батьківства, в обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з серпня 2007 року проживала однією сім`єю, як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У 2008 році позивачка переїхала проживати до м.Харкова, де народила дітей: [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] .\~ На той час вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, тому прізвище дітям було надано за прізвищем матері, а імена та по батькові за вказівкою матері на підставі ст. 135 СК України. На теперішній час позивачка, відповідач і їхні діти проживають разом. Відповідач виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до діей, але звертатися в органи ДРАЦС із заявою про реєстрацію батьківства не бажає, тому саме це стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 09.04.2024 у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Позивач до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився. Надіслав до суду заяву, в якій вказав, що визнає позов та не заперечує щодо його задоволення. Просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи в судове засідання надіслав заяву про розгляд бехз його участі, щодо ухвалення рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. З`ясувавши плзиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою\~ статті 5 СК України\~передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма\~статті 7 СК України). Відповідно до частини другої\~статті 135 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~ЦПК України. Відповідно до\~ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування\~статті 130 СК України\~та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог\~ЦПК України. Відповідно до ст.ст.\~213,\~215 ЦПК України\~рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, оцінивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи, що відповідач позов визнав, суд дійшов висновку про доведеність факту батьківства [PERSON] щодо дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В силу\~ст. 134 СК України\~на підставі заяв осіб, зазначених у\~статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч.3 ст. 200 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи вимоги законодавства, та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved