Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визначення додаткового строку в 1 (один) місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач зазначала, що окрім неї осіб, які претендують на спадщину не має, а тому відповідачем у позові вказано Київську міську раду. Позивач зазначала, що вона є громадянкою Австрії і постійно проживає на території своєї країни, при цьому не знала та не могла знати про день смерті батька і відкриття спадщини, оскільки ніхто не міг її сповістити вчасно про вказану подію. Позивач стверджує, що в той час, коли помер батько, у себе в країні вона переживала тяжкі часи, вирішувалася доля її дитини, тому що колишній цивільний чоловік намагався відібрати дитину через суд. За таких обставин, після довготривалих страждань із судовими тяжбами, на які наклалась смерть батька, позивач перебувала в пригніченому емоційно-психологічному стані, важко переживала втрату рідної людини, була морально виснажена, внаслідок чого її стан не дозволяв замислюватись про оформлення документів. З огляду на зазанчене, просила про задоволення позованих вимог. Після витребування судом спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] з`ясовано, що спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті останнього є його син [PERSON] , який є братом [PERSON] . За таких обставин, в судовому засіданні за ініціативою позивача замінено неналежного відповідача Київську міську раду на спадкоємця [PERSON] . Крім того, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23.02.2021 року з данною справою об`єднано цивільну справу №756/387/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування. Об`єднаній цивільній справі присвоєно унікальний номер №756/4170/20. У позовній заяві до [PERSON] , третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування позивач вказує, що випадково дізналась про смерть батька та прийняття спадщини братом. Обгрунтовуючи вимоги об`єднаного позову [PERSON] зазанчає, що нотаріус, яка відкрила і сформувала спадкову справу після смерті [PERSON] не вчиняла дій щодо повідомлення її, як особи, яка не проживає із спадкодавцем про відкриття спадкової справи. При цьому, за твердженням позивача, видачею Першою київською державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] в межах спадкової справи №1256/2018, що зареєстроване в реєстрі за №8-1508 від 05.10.2019 року порушено права інших заінтересованих осіб, якою в данному випадку є [PERSON] , як спадкоємець за законном. За таких обставин, на думку останньої, вказане порушення є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та визнання за [PERSON] права власності на частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позови з підстав викладених у позовних заявах, після оголошеної перерви перед судовими дебатами в судове засідання не з`явилась, подала текст промови у письмовому вигляді. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти вимог об`єднаних позовів вказуючи на їх безпідставність, відсутність дійсних поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини та правомірних підстав визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину виданного [PERSON] . Крім того, звертала увагу суду на недобросовісності дій [PERSON] , яка ініціюючи позов, достовірно володіючи відомостями про наявність інших спадкоємців після смерті батька, свідомо подала позов до Київської міської ради, фактично приховучи відомості про дійсних спадкоємців за законом. Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві та нотаріус Першої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явились, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу суду надіслано запитувані судом документи та пояснення у яких просять розглядати спарву за відсутності їх представників. З огляду на позицію представника відповідача, наявність письмової промови у судових дебатах представника позивача, суд вважає можливим завершувати розгляд справи за відсутністю осіб, які не з`явились у судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступне. Із матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.11.2018 року, виданим відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається, зокрема, внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадшини в такому випадку є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов?язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов?язано його початок. Відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Враховуючи вишевикладене, строк для прийняття спадщини, яка залишилася після померлого [PERSON] , розпочався із 01.11.2018 року та тривав до 01.04.2019 року включно. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. З матеріалів спарви вбачається, що померлий [PERSON] з 2005 року по дату смерті проживав за адресою [ADDRESS] . Таким чином, місцем відкриття спадщини є м. Київ. Відповідно до ч. 2 ст. 1269 Цивільного кодексу України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. З дматеріалів спадкової справи №1256/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] надісланих Першою київською державною нотаріальною конторою вбачається, що з заявою про прийняття спадщини в межах строків визначених ст. 1270 ЦК України, а саме 06.11.2018 року звернувся лише [PERSON] . Відповідач є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 02.02.1984 року. За таких обставин, та відсутності заяв інших осіб [PERSON] 25.10.2019 року видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом, яка складається з квартири [ADDRESS] і належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2024 року. Свідоцтво про право на спадщину видане [PERSON] зі спливом встановленого законом шестимісячного строку 25.10.2019 року. Позивач із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не звернулася, у зв?язку з чим, відповідно до положень ч. 1 ст. 1272 Цивільного кодексу України, є такою, що не прийняла спадщину. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є донькою [PERSON] та сестрою [PERSON] , після реєстарції шлюбу змінила своє прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] звернулася до органів нотаріату України із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] лише 18.03.2020 року, при цьому листом Першої київської державної нотаріальної контори повідомлено, що заявниця пропустила 6-ти місячний строк на прийняття спадщини, а на заяву від 03.09.2020 року подану до нотаріальної контори від імені [PERSON] її представником [PERSON] постановою Першої київської державної нотаріальної контори від 03.09.2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що останньою пропущено 6-ти місячний строк на прийняття спадщини та оформленням спадщини спадкоємцем, який звернувся до нотаріальної контори у визначений строк. Таким чином, з огляду на положення ст. 1270 ЦК України та зміст листа і постанови Першої київської державної нотаріальної контори [PERSON] звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини з пропуском строку на прийняття спадщини. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вирішуючи питання про надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини суд виходить з вимог Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно якої вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов?язані з об?єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається із матеріалів справи, позивач зазначає наступні причини пропуску строку на прийняття спадщини: 1)???постійне проживання позивача за кордоном, яке позивач асоціює з великою відстанню між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна; 2)???перебування у тяжкому емоційному стані після смерті батька та у зв?язку із особистими сімейними обставинами; 3)???незнання про факт смерті батька; 4)???необізнаність щодо строку та порядку прийняття спадщини. На думку суду саме лише проживання за кордоном не свідчить про наявність об?єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через тривалий проміжок часу про прийняття спадщини. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2021 року у справі №69/12599/18. Також у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі №460/2967/15-ц зазначено, що пунктом 3.11.3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Як випливає із матеріалів справи і підтверджено позивачем вона є громадянкою Австрії, проживає за адресою [ADDRESS] . Представником відповідача суду надано роздруківку маршруту за допомогою сервісу «ГуглКарти», за яким відстань між адресою місця проживання позивача та адресою місця знаходження посольства України в Республіці Австрія [ADDRESS] (сайт https://austria.mfa.gov.ua/) становить в середньому 8 км (вісім кілометрів), яку можна подолати на авто за 22 хв., на громадському транспорті за 41 хв., або пішки за 73 хв. (копії карти маршрутів додаються). Таким чином, [PERSON] не була позбавлена можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до посольства України в Республіці Австрія, де безпосередньо приймає консул, знаходиться у [ADDRESS] (сайт https://austria.mfa.gov.ua/). Окрім цього, відповідно до пп. 3.5 п. 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Тобто [PERSON] , не відвідуючи консула, могла викласти заяву про прийняття спадщини у простій письмовій формі і надіслати поштою за місцем відкриття спадщини. Таких дій було б достатньо для дотримання строків, передбачених законодавством для прийняття спадщини. Таким чином, постійне проживання позивача за кордоном не може вважатися об?є ктивною та непереборною причиною пропуску строку звернення за спадшиною. У своїй постанові від 20.01.2021 року у справі №752/11156/18-ц Верховний Суд зазначив, шо глибокі душевні страждання у зв?язку зі смертю близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей і законодавець, встановлюючи строк для прийняття спадщини тривалістю шість місяців для усіх спадкоємців, очевидно, враховував морально-психологічну сторону прийняття спадщини. Таким чином, закон встановлюе строк для прийняття спадщини - шість місяців з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). У разі неподання заяви протягом цього строку спадкоємець вважається таким, що не прийняв спадщину (ст. 1272 ЦК України), окрім випадку, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). У постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі №761/794/15-ц зазначено, що у випадку, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі №6-85цс12 та від 04.11.2015 року у справі № 6-1486цс 15. У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі 717/1796/16-ц та від 06.02.2018 року у справі №180/1163/16-ц, зазначено, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Даний правовий висновок був неодноразово підтриманий Верховним Судом у постановах від 26.02.2020 року у справі №286/27/18; від 07.02.2020 року у справі №431/1160/18-ц; від 02.09.2020 року у справі №761/10023/13-ц. З огляду на зазначене, жодна із причин, якими позивач обгрунтовує пропуск строку звернення із заявою про прийняття спадщини, не відповідає критеріям об?єктивності, непереборності та істотності. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №2-1316/2227/11, у ст. 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування у особи, на ім?я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв?язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. Аналогічна позиція викладена також у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7. У судовому засіданні з`ясовано та підтверджено наявними доказами, що [PERSON] мав право на спадкування за законом в порядку першої черги та звернувся до нотаріуса у встановлені законом строки із заявою про прийнятся спадщини. Він не був усунений від спадкування, а майно, яке увійшло до спадщини, належало [PERSON] на момент смерті на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Гаврилової О.В. 11.12.2004 року. При цьому, підставою для скасування свідоцтва про раво на спадщину [PERSON] зазначає порушення прав інших осіб у зв?яку з видачею свідоцтва про право на спадщину, а саме порушення свого права на отримання спадщини у зв`язку із необізнаністю про смерть батька, а також порушення нотаріусом порядку вчинення нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч, 1 ст. 172 Сімейного кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов?язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Жоден із діючих нормативно-правових актів не звільняє повнолітніх дітей від цього обов?язку базуючись на тому, що вони проживають поза межами території України. Виходячи із наведених визначень можна зробити висновок, що бути обізнаною щодо стану справ батька є не правом, а обов?язком дітей, в тому числі [PERSON] , як повнолітньої доньки [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що причиною смерті [PERSON] стала хронічна ішемічна хвороба серця, що підтверджується Довідкою про причину смерті №3646 від 01.11.2018 року. Крім того, [PERSON] за життя також страждав на цукровий діабет, був інвалідом ІІ групи довічно, що підтверджується Довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №140710 від 01.07.2011 року та Довідкою Управління ПФУ в Оболонському районі м. Києва Головного управління ПФУ п/с 848473/74 від 06.11.2011 року. Крім цього, мав алкогольну залежність, що підтверджується заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Об?єктивна можливість довідатися інформацію про стан особи полягає у праві фізичної особи, яка досягла 16-річного, отримати витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, стосовно відомостей про себе та про своїх родичів за умови пред?явлення паспорта або паспортного документа і документів, що підтверджують родинні стосунки, яке передбачено п. 13 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року №1064. Витяг з Реєстру про державну реєстрацію смерті видається, зокрема, дітям, померлої особи за умови предявлення ними паспорта або паспортного документа і документів, що підтверджують родинні чи сімейні стосунки. Особа має право звернутися за витягом з Реєстру незалежно від місця її проживання та місця реєстрації акту цивільного стану (пункт 5 Порядку). Для отримання витягу з Реєстру реєстраторові подається заява, у якій зазначається одна з таких відомостей про фізичну особу, щодо відомостей про яку видається витяг з Реєстру, зокрема прізвище, ім?я та по батькові, дата та місце народження особи, шодо відомостей про яку отримано запит (пункт 15 Порядку). Відповідно до абзацу четвертого п. 13 Порядку право на отримання витягу з Реєстру мають представники фізичної особи. Таким чином [PERSON] , незалежно від зазначених нею сімейних обставин та запровадження у світі карантину у зв?язку із поширенням коронавірусної хвороби, знаючи про стан здоров?я батька та його залежність, не булла позбавлена можливості уповноважити представника на отримання відомостей з Реєстру з метою отримання інформації про батька, в тому числі після припинення із ним комунікації, перевірити чи він живий. Приймаючи рішення у даній справі суд звертає увагу, що всі дії на території України здійснювалися не лише особисто позивачем, а й уповноваженими нею особами, зокрема на підставі довіреностей, виданих на території Австрії, що крім іншого, підстерджується постановою про відмову у вчиненні нотраіальної дії. Відповідно до п. 4.9 та п. 4.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадшину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Відповідно до п. 4.14 Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов?язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до п. 4.1 Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Таким чином, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] не був зобов?язаний закликати до спадкування спадкоемця, який не подав заяву про прийняття спадщини та розшукувати [PERSON] . За такиз обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним та об`єднаним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed