Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

20 березня 2024 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» звернулося до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 грудня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 401201579 у формі електронного документа, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. На виконання договору 29 грудня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 10700,00 грн на банківську картку № [NUMBER]. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 та ряд додаткових угод, на підставі яких ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 401201579 від 29 грудня 2021 року. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01 та в подальшому додаткову угоду, на підставі яких ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 401201579 від 29 грудня 2021 року. 31 грудня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якої договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено у новій редакції. 31 грудня 2020 року договір факторингу укладено в новій редакції, але дату укладення залишено 28 листопада 2018 року та № 28/1118-01. Отже, договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), а не тільки ті вимоги, що існували на момент укладення договору. 04 серпня 2023 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу № 04/08/23-01, на підставі якого ТОВ «ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача (відповідно до Реєстру боржників) за кредитним договором № 401201579 від 29 грудня 2021 року в загальній сумі 26095,16 грн, з яких: 10700 грн - заборгованість по кредиту; 15395,16 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Ураховуючи вищевикладене, представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» Тараненко А.І. просив суд стягнути зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором № № 401201579 від 29 грудня 2021 року в розмірі 26095,16 грн, судовий збір в сумі 2147,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою судді від 21 березня 2024 року відкрито позовне провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 12 червня 2024 року, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачеві - строк дл подання відповіді на відзив. Також цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача Тараненка А.І. про витребування доказів, витребувано з АТ «Сенс Банк» первинні документи бухгалтерського обліку, що підтверджують списання коштів із рахунків товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (код ЄДРПОУ 38569246) та зарахування їх на картковий рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), зокрема: 1) банківську виписку, що підтверджує переказ грошових коштів на картковий рахунок № [NUMBER] та/або 2) платіжні доручення/інструкції на підтвердження переказу грошових коштів на картковий рахунок № [NUMBER] ; інші, прирівняні до них, документи. Ухвалою суду від 12 червня 2024 року розгляд справи було відкладено до 09 серпня 2024 року для здійснення повторного виклику відповідача в судове засідання. У судове засідання представник позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» не з`явився, у позовній заяві просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки в судове засідання не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). За письмовою згодою позивача суд постановив 09 серпня 2024 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що 29 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 401201579, який був підписаний електронним підписом позичальника та надісланий на номер мобільного телефону відповідача [PERSON] (а. с. 40-43). Згідно з умовами договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 10700,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період). Відповідно до п. 1.9. договору за користування кредитом протягом дисконтного періоду клієнт сплачує товариству відсотки за дисконтною процентною ставкою в розмірі 748,25 % річних, що становить 2,05% від суми кредиту за кожен день користування ним. За умови продовження строку дисконтного періоду нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 747,34 % річних, що становить 2,05% в день від суми кредиту за кожен день користування ним. З наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати проценти з розрахунку 766,50 % річних, що становить 2,10 % в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Зазначені проценти нараховуються за фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором до дня фактичного повернення всієї суми кредиту. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, а також підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (MNV49D9Т). Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Пунктом 1.8. договору передбачено, що сторони погодили, що строк дисконтного періоду та строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Відповідно до довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] підписано 29 грудня 2021 року одноразовим ідентифікатором MNV49D9Т, сума кредиту 10700,00 грн, строк кредитування 30 днів. Договір відправлено позичальнику: 29 грудня 2021 року (а. с. 25). Відповідно до платіжного доручення № 4898569f-4eeb-4e2f-85aa-0b74ecee6766 від 29 грудня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало 29 грудня 2021 року відповідачу [PERSON] на платіжну картку № [NUMBER] згідно з договором № 401201579 від 29 грудня 2021 року грошові кошти на загальну суму 10700,00 грн (а. с. 44). Повідомленням АТ «Сенс Банк», наданим на виконання ухвали суду про витребування доказів, підтверджується, що вищевказана картка відкрита в АТ «Сенс Банк» на ім`я [PERSON] (а. с. 111). Випискою з рахунка [PERSON] від 02 квітня 2024 року, наданою суду на виконання ухвали про витребування доказів, підтверджується, що 29 грудня 2021 року на картку [PERSON] зараховано переказ від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у сумі 10700 грн (а. с. 120). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якої закінчується 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. У даній додатковій угоді договір факторингу викладено в новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28 листопада 2018 року та № 28/1118-01. 31 грудня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. Відповідно до вищевказаних договору факторингу та додаткових угод до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги у тому числі і за кредитним договором № 401201579 від 29 грудня 2021 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05 травня 2022 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги за кредитним договором № 401201579 від 29 грудня 2021 року, боржник [PERSON] , сума заборгованості 26095,16 грн, з яких: заборгованість по кредиту - 10700,00 грн.; заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом - 15395,16 грн (а. с. 59-60). 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року, предметом якого є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. У подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ФК «Онлайн Фінанс» було укладено додаткові угоди № 2 від 03 серпня 2021 року та № 3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 401201579 від 29 грудня 2021 року, на суму 26095,16 грн, з яких: заборгованість по кредиту - 10700,00 грн.; заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом - 15395,16 грн (а. с. 57-58). 04 серпня 2023 року між ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено договір факторингу № 04/08/23-01, реєстр прав вимог № 1, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Ейс» перейшло право вимоги, у тому числі і за кредитним договором № 401201579 від 29 грудня 2021 року. Відповідно до реєстру боржників від 04 серпня 2023 року ТОВ «ФК «Ейс» набуло право вимоги за кредитним договором № 401201579 від 29 грудня 2021 року, боржник [PERSON] , сума заборгованості - 26095,16 грн, з яких: заборгованість по кредиту - 10700,00 грн.; заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом - 15395,16 грн (а. с. 55-56). Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором № 401201579 від 29 грудня 2021 року, заборгованість боржника [PERSON] складає 26095,16 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 10700,00 грн; прострочена заборгованість за процентами становить 15395,16 грн (а. с. 61). Тобто відповідач узяті на себе зобов`язання по кредитному договору № 401201579 від 29 грудня 2021 року не виконав, тому станом на 14 березня 2024 року за ним рахується заборгованість в розмірі 26095,16 грн, з яких: заборгованість по кредиту - 10700,00 грн, заборгованість по несплачених процентах за користування кредитом - 15395,16 грн. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12статті 11 Закону № 675-VIII). За змістом статті 12Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором позивач виконав своєчасно і повністю, надававши відповідачеві кредитні кошти в повному обсязі. Отже, ураховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс» про стягнення зы [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 401201579 від 29 грудня 2021 року, яка утворилася станом на 14 березня 2024 року, підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу суд робить нижченаведений висновок. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Вимоги до форми та змісту договору про надання правової допомоги, закріплено статтею 27 зазначеного Закону. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обгрунтовані належними та допустимими доказами з наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості кожної окремо наданої послуги, з урахуванням її складності та обсягу, а не лише визначення загальної вартості наданої правової допомоги. Згідно з положеннями п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 5000,00 грн, які підтверджуються: договором № 22/02/24-01 про надання правничої допомоги від 22 лютого 2024 року (а. с. 81-82); протоколом погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 22/02/24-01 від 22 лютого 2024 року (а. с. 82, на звороті), копією ордера про надання правничої (правової) допомоги № 1411769 від 22 лютого 2024 року (а. с. 87); копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 гр. Тараненко Артем Ігорович (а. с. 87, на звороті). З огляду на умови договору про надання правової допомоги суд робить висновок, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 гривень є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу до суду не надходило. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вказані витрати також повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача. З огляду на вищевикладене, суд з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також і понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 2147,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved