Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до Бахмутської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно, в якій просить: визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на квартиру [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, загальною площею 45,6 кв.м., житловою 31,3 кв.м. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.02.2000 року засвідченого Першою Артемівською державною нотаріальною конторою за реєстром №2-626, про що зроблено запис в реєстраційній книзі №32-6959, дата реєстрації 15.03.2000 року. У зв`язку з воєнною агресією росії проти України, позивач була евакуйована з місця свого проживання місто Бахмут Донецької області до міста Одеса, а правоустановчі документи, в тому переліку також на право власності на спірну квартиру, втрачені (знищені). На теперішній час у позивача відсутні правоустановчі документи на своє житло. Позивач звернулась до ЦНАП міста Одеси з проханням допомогти відновити втрачені документи на квартиру, яка знаходилася в місті Бахмут Донецької області. Працівники ЦНАП в місті Одеса повідомили, щоб внести відомості про належність позивачу спірної квартири, треба звернутися до КП «Бахмутське БТІ» з проханням надати копії правоустановчих документів. Позивач звернулася письмово до КП «Бахмутське БТІ», місце розташування місто Київ, через засоби електронного зв`язку з проханням надати копії правоустановчих документів, які б дали право на реєстрації в реєстрі права власності. Згідно відповіді КП «Бахмутське БТІ» від 17.04.2024 року за №04/93 вказано, що за обліками станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване на [PERSON] . Відповідно до п. 2 глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Міністерства юстиції затвердженого наказом України 22.02.2012 р №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за №282/20595, із змінами та доповненнями, місцем видачі документа є місце зберігання. Тобто нотаріальний примірник договору купівлі-продажу від 23.02.2000 року знаходиться в Першій Артемівській (Бахмутській) державній нотаріальній конторі, яка розташована м. Бахмут Донецької області. У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України та запровадженням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 25 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 «2102-14 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), оголошено простій Бахмутської державної нотаріальної контори Донецької області з 18 липня 2023 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи без участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Представник відповідача Бахмутської міської\~військової адміністрації\~Бахмутського району\~Донецької області у\~судове засідання\~не з`явився,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлявся належним\~чином.\~Надав суду\~клопотання в якому просить розглядати справу за його відсутністю. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Щокіне, Тульської області є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 15.05.2001 року (а.с.6-10). Як вбачається з довідки КП «Бахмутське БТІ» №04/93 від 17.04.2024 року за обліковими даними КП «Бахмутське БТІ» станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру загальною площею 45,6 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.02.2000 р., посвідченого Артемівською нотаріальною конторою за реєстром №2-626, про що зроблено запис в реєстраційній книзі №32-6959. Дата реєстрації 15.03.2000 р. (а.с.5). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.07.2024 року №388783733 відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо квартири [ADDRESS] відсутні (а.с.48). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З аналізу вказаної статті вбачається, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права). Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа, позивачем у позові про визнання права власності - особа, яка вже є власником. Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10 травня 2017 року у справі № 910/13348/15. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки визнання за позивачем права власності на вищевказану квартиру, не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб і, враховуючи факт неможливості відновлення втрачених правовстановлюючих документів на квартиру та отримання їх дублікатів, це є єдиним можливим способом захисту його прав та законних інтересів, тож позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved