Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

22 травня 2024 року заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про усиновлення. Обґрунтовуючи вимоги заяви, заявник зазначає, що уклав шлюб із [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції 19 липня 2014 року. [PERSON] до укладення шлюбу перебувала в шлюбі з [PERSON] , в якому [INFO] народила [PERSON] (на даний час [PERSON] ). За час перебування у шлюбі із [PERSON] між заявником та дитиною [PERSON], якій на час укладення шлюбу було майже вісім років, склались близькі сімейні відносини, вони прив`язались один до одного, заявник вважаю її своє рідною дочкою, а вона його - своїм рідним татом. У лютому 2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення російської федерації до України. На даний час заявник перебуває на військовій службі з 01 березня 2022 року у Військовій частині [NUMBER] . [PERSON] бажає усиновити [PERSON] , яка теж цього бажає. Тому він звернувся до Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та подав усі необхідні документи для оформлення усиновлення неповнолітньої [PERSON] , оскільки в них склались особисті взаємні почуття сімейних стосунків як батька і дочки, він її виростив як свою рідну дитину, якою він її і вважає. Разом з матір`ю [PERSON] - [PERSON] заявник проживає майже десять років у шлюбі разом в квартирі [ADDRESS] , мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який дуже прив`язаний до сестри. Заявник, перебуваючи на військовій службі, отримує дохід, до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, ніколи не позбавлявся батьківських прав та не був усиновлювачем іншої дитини, не зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами. Мати дитини не заперечує проти усиновлення. За таких обставин заявник вважає, що може бути усиновлювачем і просить суд постановити рішення про усиновлення заявником [PERSON] , [INFO] , та внесення змін до актового запису про народження № 1802 від 20 вересня 2006 року, виключивши з даного запису відомості про [PERSON] , як про батька дитини [PERSON] , [INFO] , вказавши батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 1-8). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 травня 2024 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 38-39). На підставі протоколу попереднього відбору присяжних від 22 травня 2024 року, попередньо відібрані присяжні [PERSON] та [PERSON] (а.с. 40). Ухвалою суду від 24 травня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.41-42). Заявник у режимі відео конференції в судовому засіданні підтримав вимоги заяви, просив заяву задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримала у повному обсязі на підставах, викладених у заяві, просила вимоги заяви задовольнити у повному обсязі. Заінтересована особа 1 у судовому засідання просила заяву задовольнити. Заінтересована особа 2 до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив. У судовому засіданні заінтересована 3 пояснила, що вважає свої батьком заявника, який десять років її виховує, просила заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи 4 стосовно вирішення даної заяви поклалася на розсуд суду. Суд, вислухавши учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 19 липня 2014 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 10,67). Батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.11,68). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені від 08 лютого 2023 року, [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище та по батькові на [PERSON] (а.с. 12,69). [PERSON] перебуває на військовій службі у Військовій частині [NUMBER] з 01 березня 2022 року (а.с. 13, 24, 70, 82). Згідно нотаріально посвідченої заяви від 22 листопада 2023 року, [PERSON] , [INFO] , надає свою згоду на удочеріння його неповнолітньої дочки [PERSON] ( [PERSON] ), [INFO] , [PERSON] , також не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] (а.с. 14, 71). [PERSON] дає свою згоду на удочеріння її неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією нотаріально посвідченої заяви від 27 листопада 2023 року (а.с. 15,72). 28 листопада 2023 року складений висновок про стан здоров`я [PERSON] , [INFO] (а.с. 16,73). Заявник [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки № 25081 від 28 листопада 2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади (а.с. 17,74). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки № 25081 від 28 листопада 2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за даними Муніципального реєстру Івано-Франківської міської територіальної громади (а.с.18,75). 11 грудня 2023 року складений Акт обстеження умов проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS] , згідно якого санітарно-побутові умови проживання сім`ї задовільні, є всі умови для виховання, навчання та розвитку дітей (а.с. 19,76). [PERSON] отримує заробітну плату (а.с. 20,77). 28 листопада 2023 року складений висновок про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 21,78). [PERSON] зверталася до Служби у справах дітей Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради із заявою, в якій зазначає, що бажає, щоб її усиновив [PERSON] (а.с. 22,79). Заявник до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 23, 31, 80,89). Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради надано висновок про недоцільність усиновлення дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] (а.с. 25-26, 83-84). [PERSON] користується банківською карткою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.29-30, 87-88) [PERSON] на праві приватної власності, розмір частки 1\\4, належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.32-34, 90-91). Батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 34,92). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 березня 2011 року, що набрало законної сили 14 березня 2011 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишено проживати з матір`ю. При реєстрації розірвання шлюбу прізвище відповідачці « [PERSON] » змінити на дошлюбне « [PERSON] » (а.с. 35-36,93-94). Згідно частини першої-другої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Обов`язок держави забезпечити дитині захист і піклування, необхідні для її благополуччя, узгоджується з позиціями, викладеними у визнаних в Україні міжнародно-правових актах, зокрема, у Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року (пункт 3 статті 10), Конвенції про права дитини 1989 року (стаття 3). Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ про усиновлення принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року). Відповідно до статті 20 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною. Такий догляд може включати, зокрема, усиновлення. 15 лютого 2011 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про ратифікацію Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянутої)». Вказана Конвенція запроваджує сучасні правові стандарти у сфері усиновлення з метою максимального врахуванням найвищих інтересів дитини. У відповідності до статті 4 Європейської Конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), компетентний орган не приймає рішення про усиновлення, якщо не є переконаним, що усиновлення відповідатиме найвищим інтересам дитини. У кожному випадку компетентний орган приділяє особливу увагу важливості того, що усиновлення забезпечує дитину стабільними та гармонійними домашніми умовами. Частиною п`ятою статті 24 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що усиновлення допускається виключно в інтересах дитини України відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 207 Сімейного кодексу України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Усиновлення (удочеріння) є оформлена спеціальним юридичним актом (рішенням суду) передача на виховання в сім`ю неповнолітньої дитини на правах сина чи дочки (частина шоста статті 24 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частиною першою статті 208 Сімейного кодексу України, усиновленою може бути дитина (стаття 6 цього Кодексу). Усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини (частини перша статті 211 Сімейного кодексу України). Частина друга статті 211 Сімейного кодексу України встановлює, що усиновлювачем може бути особа, що старша за дитину, яку вона бажає усиновити, не менш як на п`ятнадцять років. У разі усиновлення повнолітньої особи різниця у віці не може бути меншою, ніж вісімнадцять років. Відповідно до вимог частин першої-другої статті 217 Сімейного кодексу України, усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Угода про надання усиновлювачем плати за згоду на усиновлення дитини батькам, опікунам чи іншим особам, з якими вона проживає, є нікчемною. Як передбачено у частині п`ятій статті 217 Сімейного кодексу України, письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом. Згідно статті 218 Сімейного кодексу України, для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення. Згода дитини на усиновлення не потрібна, якщо вона проживає в сім`ї усиновлювачів і вважає їх своїми батьками. Судом встановлено, що різниця у віці між заявником [PERSON] та дитиною, яку він бажає усиновити, [PERSON] становить 14 (чотирнадцять) років. Суд наголошує, що визначена частиною другою статті 211 Сімейного кодексу України вимога щодо різниці у віці між усиновлювачем і дитиною є однаково обов`язковою для всіх осіб, які бажають усиновити дитину, і фактично стосується можливості усиновлення дитини певного віку. Таким чином, заявник [PERSON] , [INFO] , враховуючи різницю у віці, не може бути усиновлювачем [PERSON] , [INFO] . Посилання сторони заявника на те, що заявник має достатній дохід для забезпечення нормального розвитку і виховання дитини, задовільні житлові умови, матеріально забезпечений, фізично здоровий, не має фізичних недоліків та психічних захворювань, які б перешкоджали всиновленню, перешкод для усиновлення, зазначених у статті 212 Сімейного кодексу України, не встановлено, суд враховує, але оцінює критично та зазначає, що заявник може бути усиновлювачем, але не дитини [PERSON] , оскільки різниця між ними становить лише 14 (чотирнадцять) років. Щодо зазначення стороною заявника, що різниця у віці є лише формальною підставою, то суд вважає за необхідне вказати, що прагнення особи до усиновлення означає саме можливість усиновити дитину; реалізація такого прагнення залежить від рішення уповноваженого органу (суду), який при вирішенні питань про усиновлення враховує встановлені державою умови та вимоги щодо осіб, які бажають усиновити дитину. Крім того, згідно Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення частини другої статті 211 Сімейного кодексу України (справа про різницю у віці між усиновлювачем та дитиною) від 03 лютого 2009 року справа N 1-4/2009, положення другого речення абзацу першого частини другої статті 211 Сімейного кодексу України різниці у віці між усиновлювачем та дитиною визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним). Усі інші пояснення учасників справи, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. За таких обставин суд вважає за неможливе дозволити заявнику усиновити неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що вимоги заяви задоволенню не підлягають. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, відносяться на рахунок заявника, відповідно до вимог частини четвертої статті 314 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі вищенаведеного, відповідно до статті 51 Конституції України, статті 20 Конвенції про права дитини, статті 4 Європейської Конвенції про усиновлення дітей (переглянутої), статей 3-7, 207-234 Сімейного кодексу України, статті 24 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed