Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

у квітні 2024 року Моторно (транспортне) страхове бюро України, в особі представника - Висоцької Х.О., звернулося до Дарницького районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19 вересня 2021 року о 12:59 у м. Києві по бул. Перова, 44, [PERSON] (далі - відповідач), керуючи транспортним засобом «Opel», д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, даним судовим рішенням встановлено факт порушення водієм автомобіля «Opel», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП. Згідно з інформацією зазначеною в Централізованій базі даних МТСБУ, даними повідомлення про ДТП та довідки про обставини ДТП від НПУ вбачається, що винуватець ДТП [PERSON] керував автомобілем «Opel», д.н.з. [NUMBER] , без полісу обов?язкового страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та страхового сертифікату «Зелена карта». Однак, всупереч зазначеним вимогам закону цивільно - правова відповідальність відповідача на момент настання ДТП застрахована не була. Тому, 22 вересня 2021 року власник пошкодженого транспортного засобу«Hyundai», д.н.з. [NUMBER] , з метою отримання відшкодування збитків, на виконання вимог ст. 35 Закону № 1961-IV, звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, а також надав копії документів, що підтверджували його право власності на автомобіль та правомірність керування водієм транспортним засобом на момент ДТП, полісу ОСЦПВ № 205889311 з терміном дії з 15.09.2021 року по 14.09.2022 року. Після звернення потерпілої особи МТСБУ було відкрито регресну справу № 79910. На виконання своїх обов`язків, передбачених п. 34.1 ст. 34 Закону № 1961-IV, МТСБУ направило свого представника (працівника або експерта) для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу. Внаслідок такого огляду, який був здійснений 19 вересня 2021 року, та проведення автотоварознавчого дослідження було складено Звіт № 23669 від 30 жовтня 2021 року. Згідно з висновками звіту № 23669 від 30 жовтня 2021 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Нyundai», д.н.з. [NUMBER] , без урахування коефіцієнту фізичного зносу, становить 196 198 грн. 87 коп. При цьому, експертом було визначено, що проводити такий ремонт економічно недоцільно, оскільки вартість відновлювального ремонту без врахування коефіцієнту фізичного зносу перевищує вартість автомобіля до ДТП. Адже, вартість автомобіля до ДТП визначена у сумі 195 966 грн. 90 коп. Вартість такого дослідження, щодо розміру збитків становила 1 670 грн. 00 коп. Тому, для здійснення розрахунку вартості КТЗ «Нyundai», д.н.з. [NUMBER] , після ДТП та розміру регламентної виплати було розміщено інформацію про транспортний засіб з метою оцінки та/або можливого продажу за допомогою Програмної платформи. Вартість надання вказаних послуг становила 1 478 грн. 88 коп., що підтверджується доданою копією платіжної інструкції № 300245 від 13 січня 2022 року, в якій вказано номерний знак транспортного засобу та номер регресної справи, щодо яких проводилось дослідження. Зазначена шкода, у визначеному спеціалістом розмірі, потерпілій особі особисто винуватцем ДТП відшкодована не була. При цьому договірних зобов`язань між МТСБУ, потерпілою особою та Відповідачем не виникало. В зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону № 1961-IV, з урахуванням страхових сум, МТСБУ 12 січня 2022 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі - в розмірі 99 860 грн. 65 коп. за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу з урахуванням зносу. Така виплата була здійснена на підставі наказу МТСБУ № 3/315 від 11 січня 2022 року, що підтверджується доданими копіями даного наказу, а також довідки про розмір відшкодування шкоди № 1 від 06 січня 2022 року та платіжної інструкції № 255084. Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього даним законодавчим положенням обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини водія. Тобто, Позивач набув право вимоги, яке потерпіла особа ( [PERSON] ) мала до відповідача, як особи відповідальної за завдані збитки. МТСБУ надсилало відповідачу листи - претензії, щодо компенсації витрат в добровільному порядку. Однак, жодної відповіді відповідач не надав, жодних перерахунків позивачу - не здійснював. 23 квітня 2024 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва зазначений позов передано до Солом`янського районного суду міста Києва за підсудністю. 23 травня 2024 року матеріали позовної заяви надійшли до Солом`янського районного суду міста Києва за підсудністю. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 травня 2024 року справу розподілено судді Тесленко І.О. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 червня 2024 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. У судове засідання позивач представника не направив, у позовній заяві просив суд розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у разі розгляду справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін, позивач просив розглядати дану справу без участі його представника, проти постановлення заочного рішення заперечень не має. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за його зареєстрованим місцем проживання, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Причини неявки суду неповідомлені. Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12 - 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України; повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Заяв та / або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З урахуванням викладеного, положень ст. ст. 128 - 131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 19 вересня 2021 року о 12:59 у м. Києві по бул. Перова, 44, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Opel», д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Hyundai», д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2021 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. 00 коп. (а. с. 10 - 11). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З наданої позивачем до суду інформації вбачається, що поліс на транспортний засіб «Opel», д.н.з. [NUMBER] на 19 вересня 2021 року не знайдено. Таким чином, на час дорожньо - транспортної пригоди, що мала місце 19 вересня 2021 року цивільно - правова відповідальність відповідача застрахована не була. (а.с. 12 - 13). 22 вересня 2021 року [PERSON] звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо - транспортну пригоду (а.с. 21 - 22). Відповідно до звіту № 23669 від 30 жовтня 2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Hyundai i30», реєстраційний номер [NUMBER] , складає 195 966 грн. 90 коп. (а. с. 26 - 39). Як вбачається з розрахунку розмір регламентної виплати, яка належить власнику колісного транспортного засобу марки «Hyundai i30», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди має складати 99 860 грн. 65 коп. (а. с. 79). Згідно з наказом № 3/315 від 11 січня 2022 року МТСБУ на підставі статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийнято рішення про виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 99 860 грн. 65 коп. (а. с. 80). Відповідно до платіжної інструкції № 255084 від 12 січня 2022 року позивачем у рахунок виплати страхового відшкодування перераховано на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 99 860 грн. 65 коп. (а. с. 82). Згідно з платіжною інструкцією № 1108691 від 23 грудня 2021 року позивачем у рахунок оплати послуг аваркома (експерта) перераховано грошові кошти у розмірі 1 670 грн. 00 коп. (а. с. 77). Згідно з платіжною інструкцією № 300245 від 13 січня 2022 року позивачем у рахунок оплати послуг по справі № 79910, згідно рах. №АО1286 від 28.12.2021 р., т.з. [NUMBER] перераховано грошові кошти у розмірі 1 478 грн. 88 коп. (а. с. 78). Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, передбачено, що страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно -правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається з постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року у справі № 755/16354/21 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року № 1909-IX, страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з ст. 29 наведеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 зазначеного Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 25 Закону України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року № 1909-IX передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. За змістом статті 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року № 1909-IX, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. На підтвердження того, що цивільно - правова відповідальність [PERSON] не була застрахована на момент ДТП, позивач надав: копію витягу з ЦБД МТСБУ щодо наявності полісу ОСЦПВ та копію витягу з ЦБД МТСБУ щодо наявності страхового сертифікату «Зелена картка» з інформацією про те, що поліс на ТЗ № HNO930 не знайдено. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Таку позицію викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21). За таких обставин,

Outcome: approved