Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат Довбиш Олександр Леонідович, діючи в інтересах [PERSON] , з позовом до Служби у справах дітей Вінницької міської ради про припинення стягнення аліментів та звільнення від заборгованості зі сплати аліментів. Позов мотивований тим, що позивачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2012 по справі № 232/1086/12 відібрано дитину від матері без позбавлення батьківських прав та передано дитину на опікування органу опіки та піклування Вінницької міської ради. Також даним рішенням стягнуто з позивачки на користь органу опіки та піклування аліменти на утримання дитини в розмірі частки усіх видів її доходу, щомісячно, починаючи з 24.1.0.2012 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист, який наразі перебуває на примусовому виконанні у Третьому відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.10.2014 по справі № 127/19611/14 позивачку позбавлено батьківських прав відносно сина. Листом Служби у справах дітей Вінницької міської ради повідомлено позивачці, що [PERSON] , [INFO] , 14.03.2015 знято з обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до розрахунків державних виконавців вбачається, що за позивачкою з вересня 2013 року по квітень 2024 року рахується заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 280 154, 25 гривень. Вищевикладене й стало підставою для звернення адвоката позивачки до суду із вимогами проприпинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь Служби у справах дітей Вінницької міської ради на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2012 у справі № 232/1086/12 з моменту усиновлення [PERSON] , а також звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась з моменту вступу в законну силу судового рішення про усиновлення. Ухвалою суду від 08.07.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також, даною ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Третій відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) і запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що вищевказане судове рішення було направлено відповідачу та третій особі до їх електронних кабінетів та доставлено до них, враховуючи положення ч. 6 ст. 272 ЦПК України, 09.07.2024, що підтверджується відповідними довідками про доставку електронного документу (а.с. 33, 33зв.), а копію позовної заяви з доданими до неї документами було одержано відповідачем 15.07.2024, що підтверджується відповідною розпискою. (а.с. 34) В судовому засіданні представник третьої особи повідомив про одержання ним від позивачки копії позовної заяви з доданими до неї документами. У строк, встановлений судом ухвалою від 08.07.2024, від відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяви по суті справи та докази на адресу суду не надходили. Ухвалою суду від 05.08.2024 клопотання адвоката позивачки про витребування доказів було залишено без розгляду за його заявою (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). У судовому засіданні адвокат позивачки позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві. Представник відповідача просила суд залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з відсутністю предмета спору в частині вимог про припинення стягнення аліментів, оскільки постановою державного виконавця від 18.06.2024 виконавчий лист № 232/1086/12 від 29.01.2013 було повернуто стягувачу за його заявою. Щодо задоволення позовних вимог в частині звільнення позивачки від сплати заборгованості по аліментам, яка утворилась з моменту набрання рішенням суду про усиновлення дитини, не заперечувала. Представник відповідача повідомила, що 19.02.2015 Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалено у справі № 127/26527/14-ц рішення про усиновлення малолітнього [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо вирішення спору покладався на розсуд суду. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2012 по справі № 232/1086/12, яке набрало законної сили 01.01.2013, що підтверджується відомостями з ЄДРСР, доступ до якого є публічним, відібрано малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передано дитину на опікування органу опіки та піклування Вінницької міської ради. Також даним судовим рішенням з [PERSON] було стягнуто на користь органу опіки та піклування аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.10.2012 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 8-9) За вищевказаним рішенням суду 29.01.2013 Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист. (а.с. 10) Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.10.2014 по справі № 127/19611/14-ц, яке набрало законної сили 07.11.2014, що підтверджується відомостями з ЄДРСР, доступ до якого є публічним, [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 12-13) З повідомлення Служби у справах дітей Вінницької міської ради № 31/00/011/140198 від 11.06.2024 на адвокатський запит від 04.06.2024 вбачається, що малолітнього [PERSON] , [INFO] , 14.03.2015 знято з обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. (а.с. 14) Із розрахунків заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 36391898 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 29.01.2013 за судовим рішенням по справі № 232/1086/12, здійснених державними виконавцями, вбачається, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 30.04.2024 становить 280 154, 25 гривень. (а.с. 15-16) Постановою старшого державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорнобрового О.М. від 18.06.2024 вищевказаний виконавчий документ було повернуто стягувачу за його заявою, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. (а.с. 36) Судом з ЄДРСР встановлено наявність рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2015 по справі № 127/26527/14-ц, яке набрало законної сили 03.03.2015, про усиновлення [PERSON] , [INFO] . При цьому судом прийнято до уваги, що загальний доступ до електронного ресурсу ЄДРСР обмежений в силу закону, зважаючи на забезпечення таємниці усиновлення. Позивачка вважає, що підстави для стягнення з неї аліментів на користь відповідача на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , відсутні, адже дитина є усиновленою і, відповідно, перебуває на утриманні усиновлювачів. Крім того позивачка вважає, що від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась в ході примусового виконання судового рішення, з часу набрання законної сили рішенням суду про усиновлення дитини вона має бути звільнена. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 08.07.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 і п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків (ч. 8 ст. 279 ЦПК України). Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що позивачка є біологічною матір`ю [PERSON] , [INFO] , у якої рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2012 по справі № 232/1086/12 було відібрано сина без позбавлення матері батьківських прав і стягнуто аліменти з неї на утримання дитина на користь органу опіки та піклування з 24.10.2012 і до досягнення сином повноліття; рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.10.2014 по справі № 127/19611/14-ц позивачку було позбавлено батьківських прав відносно сина, а на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2015 по справі № 127/26527/14-ц малолітній В`ячеслав був усиновлений з 03.03.2015. Також в ході розгляду справи судом встановлено, що судове рішення про стягнення аліментів з позивачки на утримання малолітнього [PERSON] перебувало на примусовому виконанні у державній виконавчій службі з 2013 року по 18.06.2024 - виконавче провадження № 36391898; заборгованість зі сплати аліментів станом на 30.04.2024 становить 280 154, 25 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (ч. 2 ст. 197 СК України). У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). У відповідності до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Як встановлено в ході розгляду справи, з 03.03.2015 малолітній В`ячеслав вважається усиновленим. Відповідно до ст. 232 СК України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням.Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Суд наголошує на тому, що відповідно до положень ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй Про права дитини , яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. За встановлених обставин суд вважає, що наявність обов`язку позивачки сплачувати аліменти свідчить про порушення її майнових прав та інтересів, оскільки з моменту здійснення усиновлення дитини припинилися особисті та майнові права і обов`язки між нею та дитиною. З моменту усиновлення виникли взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між малолітнім В`ячеславом та усиновлювачами, на яких й покладається, зокрема, обов`язок щодо утримання дитини. Сімейне законодавство України не передбачає обов`язку матері за походженням, чия дитина усиновлена іншими особами, утримувати таку дитину до досягнення нею повноліття. Вищевказане узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові № 522/5039/21 від 31.08.2022. Твердження представника відповідача про відсутність предмета спору в частині вимог щодо припинення стягнення аліментів, не заслуговує на увагу, виходячи з наступного. Так, постановою старшого державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чорнобрового О.М. від 18.06.2024 було повернуто виконавчий документ про стягнення з позивачки аліментів стягувачу. Однак, як вбачається із даної постанови, виконавчий документ було повернуто на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто на підставі заяви стягувача. Водночас, у відповідності до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди. Доказів того, що вищевказаний виконавчий документ був визнаним таким, що не підлягає виконанню, матеріали справи не містять. Відповідно, на час ухвалення даного судового рішення, у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження» у відповідача наявне право на повторне пред`явлення виконавчого документа. Також судом прийнято до уваги, що про відсутність підстав для стягнення аліментів з позивачки на утримання дитини було відомо відповідачу з часу ухвалення рішення суду про усиновлення дитини, де відповідач був учасником судового процесу. Однак, з часу набрання таким рішенням суду законної сили, тобто з 03.03.2015, і до звернення до державного виконавця із заявою про повернення виконавчого листа - червень місяць 2024 року, тобто протягом понад дев`ять років, відповідач, як стягувач, не вчинив жодних дій на припинення стягнення з позивачки аліментів. Поняття юридичного спору має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття спору про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Судом враховано, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, що не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Тобто під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)». Суд вважає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникало би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення. Отже, виходячи з вищенаведеного та обставин справи, підстави для висновку про відсутність у даній справі предмета спору в частині вимог про припинення стягнення аліментів відсутні, а закриття провадження у справі в цій частині призвело б до перешкоджання у доступі до правосуддя. Зважаючи на клопотання представника відповідача саме про залишення позову без розгляду з підстав відсутності предмета спору, суд зауважує, що така підстава для залишення позову без розгляду ст. 257 ЦПК України не передбачена. Тому суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті справи, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Суд прийшов до висновку про припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Вінницької міської ради на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2012 у справі № 232/1086/12 з часу набрання рішенням суду про усиновлення законної сили - з 03.03.2015. Також суд вважає за можливе звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась в ході примусового виконання виконавчого документа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області за судовим рішенням від 19.12.2012 у справі № 232/1086/12, з часу набрання рішенням суду про усиновлення законної сили - з 03.03.2015. Суд вважає, що у такий спосіб суд зможе забезпечити ефективний засіб правового регулювання, який виключить невизначеність сторін у спірних правовідносинах. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 2 422, 40 гривень за подання позову, що підтверджується квитанціями від 28.06.2024 та від 04.07.2024. (а.с. 6, 22) Судові витрати понесені позивачкою суд вважає за можливе залишити за нею, враховуючи клопотання її адвоката. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved