Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

У червні 2024 року КП «Київтеплоенерго» звернулось до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що відповідач [PERSON] є власником нежитлових приміщень площею 161,07 кв.м. по [ADDRESS] на підставі договору від 25.05.2017. За даною адресою постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго». 02.08.2021р. КП «Київтеплоенерго» було направлено до [PERSON] лист з проектом Договору №220042-0201 від 27.07.2021 на постачання теплової енергії. Даний договір відповідач не підписав, втім відсутність підписного договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують таку енергію без укладеного договору, від обов`язку оплатити фактично спожиту теплову енергію. У разі підписання та/або не повернення відповідачем Договору на постачання теплової енергії пропозиція вважається прийнятною в силу положень ч. 2 ст. 642 ЦК України. Проте, порушуючи умови Договору, відповідач не вносив плату за спожиту теплову енергію, в результаті чого за період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року утворилась заборгованість, яка становить 70970,49 грн. по особовому рахунку № [NUMBER] та за період з листопада 2021 року по лютий 2024 року у розмірі 154633,01 грн. по особовому рахунку [NUMBER] , а всього 225 633грн.05коп. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 50 711 грн. 77 коп. та 3% річних у розмірі 11 285 грн 97 коп., 1394 грн.40 коп. - за абонентське обслуговування боргу, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 4334грн.,93коп. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити з викладених у ньому підстав. Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочку боргу пояснила, що відповідач намагався реструктурувати борг у позасудовому порядку, однак позивач без судового рішення був готовий здійснити розстрочку боргу лише на 6 місяців. Розстрочити заборгованість на 1 рік у даному випадку може суд, проти чого позивач не заперечує. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Пояснив суду, що не сплачував заборгованість через складне фінансове становище. Просив суд розстрочити сплату заборгованості на 12 місяців, що дасть змогу погасити заборгованість «розумними» сумами. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що КП «Київтеплоенерго», яке є правонаступником ПАТ «Київенерго», визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України № 1198-VІІ від 10.04.2014 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01.08.2018 року. За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Відповідач [PERSON] є власником нежитлових приміщень площею 161,07 кв.м. по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2017 (а.с.10,11). За даною адресою постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго» за відкритим о/р № [NUMBER] . Позивач в квітні 2021 року здійснив перерахунок заборгованості у зв`язку зі зміною ціни природного газу за період з жовтня 2018 року по лютий 2021 року. 02.08.2021р. КП «Київтеплоенерго» було направлено відповідачу [PERSON] проект Договору 220042-0201 від 27.07.2021 на постачання теплової енергії. Такий договір не було підписано відповідачем, однак і не був повернутий позивачу. Відтак, пропозиція Договору на постачання теплової енергії вважається прийнятною в силу положень ч. 2 ст. 642 ЦК України. Договір набуває чинності з 28.07.2021 та діє до 15.04.2022. Припинення дії Договору не звільняє відповідача від обов`язку повної сплати спожитої теплової енергії (а.с.12-18). За період з жовтня 2018 року відповідач взагалі не вносив платежі на оплату споживчої теплової енергії. Порушуючи умови Договору, відповідач не вносив плату за спожиту теплову енергію, в результаті чого за період з жовтня 2018 року по жовтень 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 70 970,49 грн. (а.с.24). З набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» від 03.12.2020 було запроваджено укладення публічного договору приєднання з усіма фізичними особами, які є власниками квартир та нежитлових приміщень. Договори з особами, які протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями послуг, вважаються укладеними як публічні договори приєднання за формою, встановленою Правилами, затвердженими Постановою КМУ від 21.08.2019 №830, зі змінами від 08.09.2021 №1022. Відповідач не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав індивідуальний договір, тому в силу вимог закону вважається укладеним договір, запропонований позивачем - Договір про надання послуги з постачання теплової енергії між КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» та [PERSON] . Відповідно до Договору, виконавець КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Відповідно до п. 7 Договору виконавець забезпечує постачання теплоносія з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статі 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Згідно п. 8 Договору виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (індивідуального (садибного) будинку). Згідно п. 30 Договору споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначену відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. №1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця. У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії, плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року). На підставі п. 31 Договору вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу. Положеннями п. 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно. Відповідно до п. 34 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу. Позивач здійснював постачання теплової енергії відповідачу відповідно до умов договору, розміщеного на сайті, однак відповідач не вносив платежі за спожиту теплову енергію. Позивачем було складено акт надання послуг з постачання теплової енергії, в якому зазначено кількість Гкал., ціна без ПДВ, коефіцієнт по ціні газу, сума без ПДВ, всього з ПДВ за період з листопада 2021 року по лютий 2024 року. Позивачем було сформовано акт звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання теплової енергії за період 11.2021-02.2023 року, розрахунок заборгованості за послуги з постачання теплової енергії відповідачу [PERSON] . Відповідно до Акту, розмір заборгованості за період з 11.2021 по 02.2024складає 154 633,01 грн. по особовому рахунку № [NUMBER] . Матеріалами справи підтверджується, що у спірний період позивач поставив відповідачу теплову енергію за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] (до жовтня 2021 року включно) та о/р № [NUMBER] (з листопада 2021 р.), що підтверджується актами звіряння розрахунків за теплову енергію. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Так, за приписами статей 526, 525, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з розрахунків заборгованості наданих позивачем, заборгованість [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , перед КП «Київтеплоенерго» за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2018 року по лютий 2024 року становить 225633грн.05коп. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Судом перевірена правильність нарахування заборгованості. Окрім цього відповідач визнає та погоджується з заборгованістю за спожиту теплову енергію, про що вказав у заяві від 13.08.2024р.. Тому, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Такий висновок висловлений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу та 3%. Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання, підлягають задоволенню. Таким чином, із суми заборгованості 70 970,49 грн. за період з 01 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2021 року підлягає стягненню також 24 035,45 грн. інфляційної складової боргу, нарахованої на суму 70970,49 грн. за період з 01.10.2021 по 29.02.2024; та 5 137,76 грн. як 3% річних, нарахованих на суму 70970,49 грн. за період з 01.10.2021 по 29.02.2024 (а.с.25). З суми заборгованості 154 633,01 грн. за спожиту теплову енергію за період з 01 листопада 2021 року по 29 лютого 2024 року підлягає стягненню 26 676,32 грн. інфляційної складової боргу, нарахованої на суму 154 633,01 грн. за період з 01.12.2021 по 29.02.2024; та 6 148, 21 грн. як 3% річних нарахованих на суму 154 633,01 грн. за період з 01.12.2021 по 29.02.2024 (а.с.78). Позивач також у позовній заяві просив стягнути з відповідача 110,11 грн. заборгованості по внескам за обслуговування вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання централізованого опалення; 869,84 грн. заборгованості з оплати за абонентське обслуговування з теплової енергії за період з 11.2021 року по 03.2024 року та 414,45 грн. плати за абонентське обслуговування гарячої води за період з грудня 2023 року по лютий 2024 року. Такі позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, не були спростовані відповідачем та підлягають задоволенню. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» підлягають задоволенню, а з відповідача підлягають стягненню 288 995,64 грн. заборгованості. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією №19870 від 06.06.2024р. про сплату судового збору у сумі 4 334, 93грн. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір у розмірі 4 334,93 грн. Також, суд постановляючи рішення, вирішував питання про можливість розстрочки платежів за судовим рішенням. Відповідно до ч.1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1-5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим цивільним судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 435 ЦПК України, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.02.2019 у справі №796/43/2018, який зазначив, що вирішуючи питання щодо можливості розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2021 у справі №9901/598/19. Враховуючи загальний розмір заборгованості перед позивачем 288 995,64 грн., який є суттєвим, беручи до уваги матеріальний стан відповідача, а також зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розстрочки виконання даного рішення в частині стягнення 288 995,64 грн. заборгованості строком на 12 місяців зі сплатою коштів до 20-го числа кожного місяця рівними частинами по 24 082,97 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved