Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту -Позивач) звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі по тексту - Відповідач) із позовною заявою, у якій просив суд визнати незаконними дії посадових та службових осіб відповідача, які виразилися у безпідставній невидачі картки для пенсійних виплат, невидачі нарахованих йому пенсійного забезпечення, направленні до Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві листа про неотримання позивачем пенсії зі свого карткового рахунку; стягнути з відповідача на його користь інфляційні витрати у розмірі 494 019, 14 грн.; стягнення 3% річних у сумі 75 084, 00 грн.,грошових коштів у розмірі 250 000, 00 грн. як компенсацію за завдану моральну (немайнову) шкоду. Свої вимоги мотивує тим, що він перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у м. Києві і отримує пенсію за вислугу років, починаючи з 2008 року. Однак, як зазначив позивач, з 2013 року він фактично не отримував нарахованих йому пенсійних виплат. При цьому таке грубе порушення його прав відбулося внаслідок незаконних дій, на його думку, і вини посадових і службових осіб відповідача, які проявилися у фактичній невидачі картки для пенсійних виплат у період з 01.06.2013 року по теперішній час, невидача йому нарахованих пенсійних виплат за період з 01.06.2013 року по 01.08.2019 року, до 01.0.2023 року, а також у змушуванні його зазначати в документах про неотримання ним картки та пенсійних виплат нібито з його вини і постійні направлення його в різні відділення, що суперечать Конституції України та законодавству України. За таких обставин, позивач просив суд визнати дії відповідача незаконними, а також як результат порушення зобов`язань, стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати та 3% річних, а також моральну шкоду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання. 23.05.2024 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідача АТ «Державний ощадний банк України» Дем`янова І.Ю., в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне. Зокрема, представник зазначив, що не отримання платіжної картки та грошових коштів з рахунку за період з 01.07.2013 року по 01.03.2023 року було обумовлено не дотримання особисто позивачем умов Договору та рекомендацій Банку щодо отримання нової платіжної картки взамін картки, дію якої припинено відповідно до умов Договору у зв`язку із спливом терміну дії. Натомість працівниками Банку [PERSON] було надано всі необхідні роз`яснення щодо порядку отримання нової БПК та отримання готівкою грошових коштів з рахунку у касах Банку, а твердження позивача про безпідставну відмову йому у БПК та грошових коштів з боку працівників АТ «Ощадбанк» не відповідають дійсності. Разом з тим, позивачем не було надано жодного доказу пред`явлення до банку розрахункового документу на виплату коштів з рахунку у період з 01.07.2013 року по 10.08.2019 року, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних є безпідставними та не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, представник відповідача зазначив, що позивач не довів наявність моральної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішенням відповідача та завданою позивачам моральною шкодою, а тому, на думку представника відповідача, в задоволенні вимог позивача про стягнення моральної шкоди слід відмовити. 31.05.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, у якій він повністю заперечив щодо доводів представника відповідача, зазначених у відзиві. Позовну заяву просив задовольнити в повному обсязі. 12.08.2024 року представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» Дем`янов І.Ю. подав заперечення на відповідь на відзив, та зазначив доводи позивача безпідставними та недоведеними у відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до Договору № 17214 від 07.07.2012 року про відкриття фізичної особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (для пенсіонерів по програмі «Арсенал» з кредитною лінією, позивачу було відкрито рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) та видано платіжну картку № [NUMBER] . Факт відкриття рахунку та отримання платіжної картки не заперечується позивачем. Пунктом 1.1 Договору передбачено, що Банк відкриває позивачу картковий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] , Рахунок) для обліку по ньому коштів до запитання і операцій за платіжною карткою на умовах цього Договору та нормативно-правових актів Національного банку України, правил МПС та Тарифів за послуги Банку. Для користування Рахунком Банк оформлює та видає позивачу платіжну картку на умовах цього Договору. Згідно з п. 2.2 Договору Банк здійснює обслуговування Рахунку на оплатній основі відповідно до умов відкриття карткового рахунку та Тарифів АТ «Ощадбанк» по обслуговуванню платіжних карток. Відповідно до п. 2.7 Договору платіжна картка є власністю Банку видається строком на один рік та повертається в Банк по закінченню строку її дії. Строк дії банківської платіжної картки (БПК) припиняється відповідно до дати вказаної на картці, із закінченням 24-ї години останнього дня останнього місяця, що вказаній на неї. Протягом місяця до закінчення строку дії БПК позивач подає заяву на випуск наступної БПК з оплатою згідно з Тарифами, або Заяву на закриття карткового рахунку. Банк зобов`язаний замінити або поновити позивачу БПК при отриманні від нього відповідної Заяви з оплатою згідно Тарифів (п.4.1.5 Договору). Пунктом 5.1.1 Договору передбачено, що позивач має право використовувати БПК як засіб для здійснення безготівкової оплати товарів/послуг, а також для отримання грошей у готівковій формі у касах банків, фінансових установ та через банкомати. Операції з платіжними картками здійснюються в Україні з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством України. Згідно з п.11.1 Договору Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до дня закриття рахунку. Позивач має право подати Заяву про закриття рахунку, повернувши всі БПК в банк, та після строку, вказаного в п. 11.1 Договору, отримати залишок коштів (п. 5.1.6 Договору). Як вбачається, строк дії БПК, емітованої на ім`я [PERSON] закінчився у травні 2013 року та її дію було припинено. Однак, позивач заяву до банку про випуск нової картки та документами про оплату за її випуск, як це передбачено п. 2.7 Договору, не надав. Долучена до позовної заяви копія заяви не містить будь-яких відомостей (відміток) про її надання до АТ «Ощадбанк». Згідно з Випискою з електронної системи АТ «Ощадбанк» на ім`я [PERSON] . Банком до рахунку № [NUMBER] було випущено наступні платіжні картки: 27.06.2013 року - платіжна картка № [NUMBER] ([NUMBER]); 06.08.2013 року - платіжна картка № [NUMBER] ([NUMBER]); 08.09.2014 року - платіжна картка № [NUMBER] ( [NUMBER] ); 09.09.2016 року - платіжна картка № [NUMBER] ( [NUMBER] ); 11.10.2019 року - платіжна картка № [NUMBER] ([NUMBER]). Однак, як зазначив відповідач, позивач до відділення за вказаними картками не звертався. Як вбачається, 16.08.2013 року, 09.09.2013 року, 02.10.2013 року, 08.10.2013 року позивач звертався до АТ «Ощадбанк» із заявами щодо неправомірності дії посадових осіб банку, пов`язаних із переоформленням позивачу нової БПК та невиплатою коштів. 01.11.2013 року АТ «Ощадбанк» на адресу позивача було направлено Листа (вих. № 1544/1/15), в якому Банком було повідомлено про причини виникнення незручностей при виготовленні та отримання платіжних карток, запропоновано отримати пенсію в касі ТВВ № 10026/045 з пред`явленням паспорту, а також зазначено, що нова БПК перебуває в ТВБВ № [NUMBER] , про що позивачу було повідомлено. Однак, доказів того, що позивач прибув до вказаного відділення Банку для отримання нової БПК надано не було. 12.11.2013 року позивач звернувся з Заявою з проханням видати йому грошові кошти у сумі 29 515, 00 грн., у зв`язку із невидачею картки через касу Банку. Працівниками АТ «Ощадбанк» було підготовлено проект Розпорядження на видачу коштів, але позивач отримати кошти відмовився. 28.05.2019 року АТ «Ощадбанк» (вих.№ 100.16-08/64) відповідно до «Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їхні поточні рахунки в банківських установах», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року за № 1596 (Порядок) на адресу Голови комісії з припинення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві було направлено інформацію щодо рахунків пенсіонерів, по яким не отримуються кошти за період 01.05.2018 року по 30.04.2019 року. 27.07.2021 року позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» з Заявою щодо здійснення особистого прийому громадян Головою правління АТ «Ощадбанк». 20.08.2021 року АТ «Ощадбанк» на адресу Позивача було направлено Листа (вих.№1/5-17/1361/4404/202100/с) з роз`ясненнями щодо порядку особистого прийому громадян та інформацію щодо порядку ідентифікації осіб для отримання даних по рахунках. 28.04.2022 року позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» з заявою про злочин працівників у щодо блокування його БПК, не видачею йому нової БПК та сум коштів, що знаходяться на Рахунку. 06.05.2022 року АТ «Ощадбанк» у відповідь на вказану заяву позивачу було направлено листа (вих.№100.10/2-07/1218), в якому було роз`яснено порядок дії щодо використання платіжних карток, отримання виписок по Рахунку. 17.06.2022 року позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» щодо надання виписки по рахунку Відповідно до вказаної заяви позивачу було надано виписку по рахунку. 30.06.2022 року позивач звернувся до АТ «Ощадбанк » щодо надання виписки по рахунку українською мовою. 08.07.2022 року АТ «Ощадбанк» у відповідь на вказану заяву позивачу було направлено листа (вих.№ 100.10/2-07/1927), в якому було роз`яснено порядок використання мови для оформлення банківських документів. 12.08.2022 року позивач звернувся до АТ «Ощадбанк» щодо причин у відмові у видачі коштів за період з 06.2013 року по 01.09.2019 року. 16.08.2022 року АТ «Ощадбанк» у відповідь на вказану заяву позивачу було направлено листа (вих. №100.10/2-07/2293), в якому було роз`яснено порядок отримання коштів у касі Банку. 01.03.2023 року позивачу на підставі поданої Заяви відповідно до Інструкції на видачу готівки № 358004411 (#1203580044111) було видано з Рахунку через касу АТ «Ощадбанк» грошові кошти у сумі 10000 грн. 02.03.2023 року позивачу на підставі поданої Заяви відповідно до Інструкції на видачу готівки №4365829311 (#1204365829311) було видано з Рахунку через касу АТ «Ощадбанк» грошові кошти у сумі 10000 грн. 03.03.2023 року позивачу на підставі поданої Заяви відповідно до Інструкції на видачу готівки № 5170988611 (#1205170988611) було видано з Рахунку через касу АТ «Ощадбанк» грошові кошти у сумі 10000 грн. 06.03.2023 року позивачу на підставі поданої Заяви відповідно до Інструкції на видачу готівки № 7582925811 (#1207582925811) було видано з Рахунку через касу АТ «Ощадбанк» грошові кошти у сумі 10000 грн. 07.03.2023 року позивачу на підставі поданої Заяви відповідно до Інструкції на видачу готівки № 8432620311 (#1208432620311) було видано з Рахунку через касу АТ «Ощадбанк» грошові кошти у сумі 1688,90 грн. 07.03.2023 року на підставі Заяви позивача картковий рахунок № [NUMBER] було закрито. Стосовно вимоги позивача щодо визнання незаконними дій посадових та службових осіб АТ «Державний ощадний банк України», які на думку позивача, виразилися у безпідставній невидачі картки для пенсійних виплат з 01.06.2013 року по день подання позовної заяви та невидачу нарахованих йому Пенсійним фондом коштів пенсійного забезпечення до 01.03.2023 року за період з 01.07.2013 року по 10.08.2019 року, а також направленні до Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві листа з безпідставним зазначенням, що позивач не отримує пенсію зі свого карткового рахунку з 01.05.2018 року по 01.04.2019 року, суд зазначає наступне. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони забезпечення загальногосподарського інтересу. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов`язковим для виконання сторонами; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Як передбачено ст. 1067 Цивільного кодексу України (ЦК України), договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами; банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам; банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається. Як вбачається з фактичних обставин справи, не отримання платіжної картки та грошових коштів з Рахунку у період з 01.07.2013 року по 01.03.2023 року було викликано недотриманням особисто позивачем умов Договору та рекомендацій Банку, натомість як вбачається із змісту відповідей Банку на звернення позивача йому було надано всі необхідні роз`яснення щодо порядку отримання нової БПК та отримання готівкою грошових коштів з Рахунку у касах Банку. Пунктом 16 Порядку визначено про те, що якщо суми пенсії та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач - подати нову заяву до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення згідно з вимогами, визначеними в пункті 10 цього Порядку. Як вбачається з матеріалів справи пенсійні виплати з Рахунку позивача не отримувалися останнім у період 01.05.2018 року по 30.04.2019 року, а тому дії АТ «Ощадбанк» щодо направлення до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві листа № 100.16-08/64 від 28.05.2019 року про неотримання [PERSON] пенсійних виплат з Рахунку у вказаний період є законним та обґрунтованим, а твердження позивача в їх неправомірності не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Стаття 76 ЦІК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження неправомірності дій Банку, порушення ним законних прав та охоронюваних інтересів позивача та норм чинного законодавства під час виконання Договору щодо видачі платіжної картки та проведення виплат по Рахунку. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної позовної вимоги, у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю. Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь інфляційних витрат у розмірі 494 019, 14 грн., що виникли за результатами заборгованості Банку перед [PERSON] , за період з 01.07.2013 року по 10.08.2019 року та 3% річних у сумі 75 084, 00 грн., суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат та неустойки у розмірі 3% річних, позивач вказує на несвоєчасність виконання АТ «Ощадбанк» зобов`язань за Договором щодо виплати коштів у період з 01.07.2013 року по 10.08.2019 року. Статтею 1066 ЦК України визначено про те, що за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до статті 1068 ЦК України, Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Згідно з вимогами статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (провадження № 12-83г18) зазначено, що "відповідно до частин першої та третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частиною першою статті 1067 цього Кодексу визначено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час, а залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами (частини перша третя статті 1071 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи позивачем розрахункові документи виплату грошових коштів з Рахунку - платіжні інструкції було надано лише 01.03.2023 року, 02.03.2023 року, 03.03.2023 року, 06.03.2023 року, 07.03.2023 року, а остаточну виплату коштів та закриття Рахунку проведено 07.03.2023 року, а тому твердження позивача про несвоєчасність виконання АТ «Ощадбанк» зобов`язань за Договором щодо виплати коштів у період з 01.07.2013 року по 10.08.2019 року є безпідставним. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказане свідчить що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України наступають за умови наявності порушення грошового зобов`язання за договором. Договором не передбачено будь-яких строків виплати коштів, виплата коштів відбувається за зверненням клієнта, кошти були виплачені Банком за зверненням клієнта в період 01-07.03.2023 року, що свідчить про відсутність порушення зі сторони Банку зобов`язань за договором. Крім того, як вбачається, позивачем у період з 01.07.2013 року по 01.03.2023 року до Банку не було надано жодного належного платіжного документу, зокрема платіжної інструкції, на підставі яких АТ «Ошадбанк» повинен був здійснювати виплати з рахунку позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Беручи до уваги той факт, що позивачем не надано жодного доказу пред`явлення до Банку розрахункового документу на виплату коштів з Рахунку у період з 01.07.213 року по 10.08.2019 року, суд вважає вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 250 000, 00 грн., суд зазначає наступне. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 3 огляду на вказане зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Аналогічну правову позицію викладено у Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 року в справі № 214/7462/20. У справі, що розглядається позивач обґрунтовує заявлені вимоги тим, що невидача нової платіжної картки та не видача грошових коштів [PERSON] відбулися внаслідок неправомірних дій Банку, що завдало йому моральних страждань. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивач в порушення вищевказаних норм, не довів наявність моральної шкоди; наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішенням відповідача та завданою позивачам моральною шкодою, а тому в задоволенні його вимог про стягнення з АТ «Ощадбанк» моральної шкоди у сумі 250 000, 00 грн., слід відмовити. Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 - 268, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed