Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Крикунов О.В. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить суд - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, позивач має на утриманні дитину, перебуває у відпустці по догляду за дитиною та навчається на денній формі навчання за контрактом. Відповідач працездатний, проходить військову службу у м. Києві у військовій частині та має стабільний дохід, інших осіб на утриманні не має. Оскільки відповідач добровільно не надає кошти на утримання дитини, вважає, що необхідно стягнути з нього аліменти у розмірі 1/4 частини всіх його заробітків (доходів) щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, покликаючись на те, що дитина проживає разом із позивачем та перебуває повністю на її утриманні, просить стягнути з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьохрічного віку. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 грудня 2023 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою від 18 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 05 січня 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказав, що він постійно підтримував позивача, добровільно надавав кошти на сина та на неї, проте не брав розписок від позивача. Так, 06.10.2023 року здійснив переказ 12000 грн на банківську карту позивача. Зазначив, що позивач не надала доказів про скрутне матеріальне положення та доказів того, що вона потребує матеріального забезпечення. Також він не має можливості забезпечувати позивача, оскільки на його утриманні перебувають батьки пенсійного віку, при цьому батько батько має тяжкі хвороби, переніс операції, що призводить до додаткових витрат. Також просив врахувати, що шлюбні відносини з позивачем тривали фактично півроку, він хотів розірвати шлюб, але законодавство забороняє розривати шлюб до досягнення дитиною одного року. Згідно з ухвалою від 12 лютого 2024 року було зупинено провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. Постановою Київського апеляційного суду від 24 травня 2024 року ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 12 лютого 2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 30 травня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Солом`янського районного суду м. Києва. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заперечення відповідача, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Як установлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 квітня 2022 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30 квітня 2022 року. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 червня 2023 року. Сторони проживають окремо, малолітній син [PERSON] проживає з матір`ю. Позивач, звернувшись до суду з указаним позовом, зазначила, що домовленості щодо сплати аліментів на утримання дитини у добровільному порядку між сторонами не досягнуто, тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх його заробітків (доходів), щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що він у добровільному порядку надає кошти на утримання дитини. Зазначив, що позивач не надала доказів про скрутне матеріальне положення та доказів того, що вона потребує матеріального забезпечення, при цьому він не має можливості забезпечувати позивача, оскільки на його утриманні перебувають батьки пенсійного віку, що призводить до додаткових витрат. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить із такого. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Згідно з ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як визначено ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку. Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Приписами ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, виходячи з норм чинного законодавства, відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. Крім того, суд вважає, що відповідач беззаперечно має усвідомлювати всю відповідальність покладеного на нього обов`язку щодо забезпечення дитини, яка залишилася проживати разом з матір`ю та потребує матеріального забезпечення, незалежно від будь-яких обставин. Тому він зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] , що підтверджується довідкою №343/55-д від 02.02.2024 року. Відтак, він є працевлаштованою особою та отримує систематичний дохід у виді грошового забезпечення. Одночасно, суд не приймає до уваги твердження про наявність у відповідача інших осіб на його утриманні, оскільки жодних доказів на підтвердження даної обставини відповідачем не надано. Враховуючи викладене, беручи до уваги вік та стан здоров`я дитини, яка перебуває на утриманні матері, матеріальне становище платника аліментів, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд вважає, що необхідно стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 грудня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів на її утримання, суд зазначає таке. Відповідно до ч.2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Так, судом установлено, що малолітньому [PERSON] , який проживає з матір`ю, на момент звернення до суду не виповнилось трьох років. При цьому відповідачем не доведено його неможливість надання матеріальної допомоги позивачу на підставі ч.2 ст.84 СК України. Відтак, суд вважає, що необхідно стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 06 грудня 2023 року і до досягнення дитиною трьохрічного віку. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України, у відповідності до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі в справах про стягнення аліментів, звільнені від сплати судового збору. Зважаючи на викладене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2147,20 грн (за кожну з вимог - по 1073,60 грн) судового збору. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved