Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання Попереднього договору та стягнення коштів, в якому просить розірвати Попередній договір від 14.08.2022, укладений між [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ), стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) 376 568 (триста сімдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок передоплати за Попереднім договором від 14.08.2022 року. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 14.08.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Попередній договір. Від імені та в інтересах відповідача при укладанні Попереднього договору діяла [PERSON] на підставі довіреності від 30.06.2020 (серія НОН №417737). Відповідно до п. І Попереднього договору Відповідач зобов?язується продати та передати Позивачу, а Позивач зобов?язується купити та прийняти від відповідача житловий будинок з господарськими побудовами, розташований по [ADDRESS] , а також земельну ділянку на якій розташований житловий будинок кадастровий номер 5322255100:30:004:2586 протягом строку 15 місяців з моменту укладання Попереднього договору, тобто 14.11.2023, та укласти договір купівлі - продажу зазначеного житлового будинку та земельної ділянки протягом цього ж строку на умовах, передбачених Попереднім договором. Відповідно до п. 5 Попереднього договору продаж житлового будинку повинно бути вчинено за 14 800 доларів США з урахуванням суми забезпечення виконання зобов?язання (завдатку) в сумі 3000 доларів США, переданої за даним договором в день підписання договору. Пунктом 6 Попереднього договору встановлено, що суму боргу, яка залишилася в розмірі 11 800 доларів США позивачем буде сплачено частинами по 800 доларів США і останній місяць 600 доларів США до 30 числа кожного місяця, починаючи з вересня 2022 року і по листопад 2023 року(протягом 15 місяців). На момент підписання договору купівлі - продажу (листопад 2023 року), кошти за вищевказаний житловий будинок у сумі 11 800 доларів США повинні бути виплачені в повному обсязі (п. 7 Попереднього договору). Загалом за час дії Позивачем було сплачено представнику Відповідача за Попереднім договором 10 300 доларів США: 3000 доларів США 14.08.2022 (у день укладання договору) у порядку п. 5 Попереднього договору; 7300 доларів США 04.10.2022 у порядку п. 6 Попереднього договору, що підтверджується розпискою [PERSON] від 04.10.2022. Таким чином, сторона Позивача належно і своєчасно виконувала умови укладеного договору. Натомість, 21.03.2023 від Третьої особи, яка діє в інтересах Відповідача, надійшла претензія з вимогою сплати додаткових грошових коштів. 27.03.2023 Позивачем було надіслано відповідь на претензію, у якій зазначено, що згідно п.п. 5, 6 Попереднього договору Позивачем було сплачено платежі за період дев?ять місяців з вересня 2022 року по травень 2023 року (по 800 доларів США), а також частково за червень 2023 року (100 доларів США). Оскільки непорозуміння та тиск щодо сплати додаткових коштів з боку Третьої особи посилювався у відповіді було запропоновано розірвати Попередній договір на підставі взаємної згоди. Тому позивач вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом та просить суд розірвати Попередній договір від 14.08.2022, укладений між [PERSON] та [PERSON] , стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 376 568 гривень 00 копійок передоплати за Попереднім договором від 14.08.2022 року. Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 24.05.2023 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження належного відповідачу на праві власності житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 01 червня 2023 року відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 04.07.2023 року клопотання представника позивача- адвоката Гур`єва А.А. про витребування доказів було задоволено. 15.11.2023 року представник позивача-адвокат Гур`єв А.А. надав до суду письмову пояснення, в яких зазначив, що між сторонами була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, в рахунок якої позивач сплатив відповідачу авансовими платежами грошові кошти в розмірі 10300 доларів США, що на день виникнення спірних правовідносин становить 376568,00 грн. (а.с.31). Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 10.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник позивача- адвокат Гур`єв А.А. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі, та просив стягнути з урахуванням сплатчених авансовими платежами грошові кошти в розмірі 10300 доларів США, що на день виникнення спірних правовідносин становить 376568,00 грн. та за офіційним курсом гривні щодо іноземних валют станом на 17.05.2023 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 12.08.2024 року надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, крім того надала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні (а.с.121- 125). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 12.08.2024 року надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно з інформаційною довідкою №331137692 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач [PERSON] станом на подання даного позову до суду була власником житлового будинку з господарськими побудовами, що розташований по [ADDRESS] (а.с.36-37). Як вбачається, з матеріалів справи 14.08.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Попередній договір. Від імені та в інтересах відповідача при укладанні Попереднього договору діяла [PERSON] на підставі довіреності від 30.06.2020 (серія НОН №417737) (а.с.128-129). Згідно з інформаційною довідкою №333210903 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником житлового будинку з господарськими побудовами, що розташований по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.134). Відповідно до ст.635 ЦК України Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 635 ЦК України сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, договір укладений між [PERSON] та [PERSON] не є Попереднім договором, оскільки він не був посвідчений нотаріально, як того вимагає ст.635 ЦК України. Згідно розписки від 04.10.2022, написаної довірителем відповідача [PERSON] , остання отримав від [PERSON] завдаток в рахунок оплати за житловий будинок з господарськими побудовами за адресою : [ADDRESS] , в сумі 7300 доларів США, відповідно до Попереднього договору від 14.08.2022 року. Повна вартість будинку становить 14800 доларів США (а.с. 51). Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором. Таким чином, правила ст.570 ЦК України про завдаток поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна зі сторін ухиляється від його виконання (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13). Крім того, як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.07.2018 у справі №461/5297/16, правила ст.570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. За змістом наведених норм ЦК України, завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з нормами статей 546, 548 ЦК України, завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Другим критерієм відмінності завдатку від авансу є умова обов`язкового дотримання сторонами форми укладення договору, встановленої законом. Викладені положення закону є підставою для обґрунтованого висновку про те, що основними критеріями відмінності завдатку, як одного із засобів забезпечення виконання зобов`язань від авансу, як однієї з форм розрахунків є: забезпечення завдатком тільки дійсного, тобто укладеного сторонами цивільно-правового зобов`язання; обов`язкове дотримання сторонами встановленої законом форми укладення договору, який забезпечений завдатком. За умови відсутності хоча б одного із вищевказаних критеріїв, передані однією стороною другій стороні грошові суми є не завдатком, а авансом. Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару). У разі розірвання договору за домовленістю сторін або у зв`язку з невиконанням однією із сторін договору своїх обов`язків сума коштів, сплачена як аванс, має бути повернута покупцю. Наприклад, якщо продавець відмовляється передавати товар, покупець має право вимагати розірвання договору та повернення авансу. Отже, у разі розірвання договору з будь-яких причин аванс має бути повернутий покупцю у повному розмірі. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути. І якщо продавець чи виконавець послуг (робіт) отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано, то, незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. Згідно з вимогами чинного законодавства, внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов`язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Отже, у разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов`язання випливає із договору, укладеного сторонами. У постанові від 04.08.2021 в справі № 640/17086/18 Верховний Суд висловив позицію, відповідно до якої ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається власникові. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що грошові кошти передані відповідачу є авансом та підлягають поверненню позивачу відповідачем. Відповідач у своєму відзиві не заперечував факт отримання її довірителем 7300 доларів США. Про сплату їй вище вказаних сум довіритель відповідача [PERSON] 04.10.2022 року написала [PERSON] розписку на 7300 доларів США, в якій конкретизувала, що [PERSON] передано 7300 доларів США, з урахуванням 3000 доларів США сплачених в день підписання договору 14.08.2022 року, а загальна сума вартості за будинок становить 14800 доларів США. Позивачем та його представником не надано жодних належних, беззаперечних доказів, які б підтверджували сплату позивачем 10300 доларів США відповідачу [PERSON] або її довірителю. Враховуючи, що сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору кошти визнаються авансом, а тому повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Відповідно до ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. При цьому дана норма не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1,2 ст.192 ЦК України). Такі випадки передбаченіст.193, ч. 4 ст.524 ЦК України,Законом України від 16.04.1991 № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»,Законом України від 23.09.1994 № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки відповідач отримав від позивача суму авансу в іноземній валюті - доларах США, то у відповідача виникло зобов`язання повернути на вимогу позивача кошти у іноземній валюті - доларах, проте у сумі, визначеній за офіційним курсом НБУ, встановленим на день платежу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення грошових коштів сплачених в якості авансу, що еквівалентно 7300 доларів США, за офіційним курсом гривні щодо іноземних валют станом на 17.05.2023 року. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, а також те, що позивачем при зверненні до суду за позовну заяву було сплачено судовий збір в розмірі 4839,28 гривень та за забезпечення позову судовий збір в розмірі 536,80 гривень, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збірвсього в розмірі 5376,08 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial