Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

19 червня 2024 року КП «Тепловик» звернулось з позовом до [PERSON] ,, [PERSON] та [PERSON] про стягнення 4 357 грн. 19 коп. заборгованості за послуги теплопостачання та 3028 грн. судового збору, посилаючись на те, що відповідачі зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , і станом на 01 червня 2024 року заборгували підприємству 4 357 грн. 19 коп. за послуги теплопостачання, з яких 2 972 грн. 67 коп. опалення місць загального користування, 344 грн. 20 коп. функціонування внутрішньо будинкових систем опалення, 1\~040 грн. 32 коп. абонентська плата. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 червня 2024 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву у встановлені судом строки, згідно ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 червня 2024 року, не скористалися. За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання ввжається врученням судової повістки цій особі. Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомлення відмітки про відсутність особи за адресою місця знаходження, що узгоджується з висновками в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження №12-233гс18) та від 29 липн 2022 року у справі № 148/2412/19. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з відповіді №651336 від 20.06.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] з 08.10.2004 року. З відповіді №651365 від 20.06.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] з 24.07.2017 року. Згідно витягу №03-27/1322/2024 від 25.06.2024 року судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] з 02.10.1990 року. КП «Тепловик» надає послуги з теплопостачання до вищезазначеної квартири. Відповідач [PERSON] є уповноваженою та відповідальною особою по оплаті житлово-комунальних послуг по централізованому теплопостачанню квартири [ADDRESS] , які надає КП «Тепловик», і на його ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно розрахунку заборгованості за послуги з теплопостачання, наданого КП «Тепловик», станом на 01 червня 2024 року за квартирою [ADDRESS] , рахується заборгованість в розмірі 4 357 грн. 19 коп. за послуги теплопостачання, з яких: 2 972 грн. 67 коп. опалення місць загального користування, 344 грн. 20 коп. функціонування внутрішньо будинкових систем опалення, 1\~040 грн. 32 коп. абонентська плата. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, а саме: відповіддю №651336 та №651365 від 20.06.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, роздруківкою особового рахунку № [NUMBER] абонента [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з розрахунком розміру заборгованості з оплати за послуги з теплопостачання. Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання». Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №922/4239/16, Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №303/7554/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі №922/4239/16, 25 вересня 2019 року у справі №522/401/15-ц та 10 грудня 2018 року у справі №638/11034/15-ц,від 26 квітня 2018 року у справі №904/6293/17 «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними». Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. В силу ч.6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Статтею 67 ЖК Української РСР установлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Тобто, за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особи, місце проживання яких зареєстроване у квартирі у встановленому законом порядку, а також власники (співвласники) квартир, зобов`язані їх утримувати, у тому числі, нести витрати по оплаті фактично наданих житлово-комунальних послуг нарівні з іншими дієздатними, які проживають та/або зареєстровані у житлі, або співвласниками. Згідно положень ст.541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Частиною 1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідачі не оплачували у повному обсязі поточні платежі за отриманні від позивача послуги з теплопостачання, внаслідок чого станом на 01 червня 2024 року виникла заборгованість в розмірі 4 357 грн. 19 коп. Оскільки в квартирі [ADDRESS] , з 24.07.2017 року зареєстрований відповідач [PERSON] , та з 02.10.1990 року зареєстрований відповідач [PERSON] , які користувалися станом на 01 червня 2024 року із [PERSON] , усіма житлово-комунальними послугами, в тому числі і послугами теплопостачання, а тому в силу ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вони повині нести разом із [PERSON] солідарну відповідальність за зобов`язанням з оплати послуг теплопостачання, яка утворилась станом на 01 червня 2024 року. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14, від 02 вересня 2019 року у справі № 335/479/17. Згідно ч.2 ст. 382 ЦК України, вбачається, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Пункту 10\~частини 1\~статті 7\~Закону України\~«Про особливості\~здійснення права\~власності у\~багатоквартирному будинку»,\~передбачено,\~що співвласники\~зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Крім того частина 2 даної статті передбачає, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Обсяг зобов`язань та відповідальності кожного співвласника за договором про надання комунальної послуги визначається відповідно до\~Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги» (ч.3 ст.8 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Згідно пункту 24 постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», передбачено, що розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку здійснюються відповідно до частин другої - четвертої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та умов договору. Витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування - за умови укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (п.1 ст.6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»). Згідно п.14 постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», передбачено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315. Відповідно до\~п.п.36,\~37,\~38\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 21\~серпня 2019\~року №830,\~споживач здійснює\~оплату спожитої\~послуги щомісяця\~в порядку\~та строки,\~визначені договором.\~Споживач не\~звільняється від\~оплати послуги,\~отриманої ним\~до укладення\~відповідного договору.\~Споживач не\~звільняється від\~оплати послуги\~за період\~тимчасової відсутності\~в житловому\~приміщенні (на\~іншому об`єкті\~нерухомого майна)\~споживача та\~інших осіб. Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Згідно Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень. Місця загального користування (МЗК) загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень. Обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (ВФС) втрати теплової енергії у трубопроводах та в обладнанні внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, у тому числі в індивідуальному тепловому пункті. Нарахування за МЗК та ВФС нараховуються та розподіляються на усіх мешканців будинку згідно «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315. Відповідно до п.39 постанови КМУ №1182 від 11.12.2019 року «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води», споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Крім того, споживач не звільняється від плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) у разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Відповідно до\~ч.4,\~6\~ст.10\~Закону України\~«Про комерційний\~облік теплової\~енергії та\~водопостачання»,\~розподіл між\~споживачами обсягів\~спожитих у\~будівлі комунальних\~послуг здійснюється\~відповідно до\~методики,\~затвердженої центральним\~органом виконавчої\~влади,\~що забезпечує\~формування державної\~політики у\~сфері житлово-комунального\~господарства. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Згідно наданого представником позивача розрахунку, з яким погоджується суд, який не спростували відповідачі, загальна сума заборгованості [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] станом на 01 червня 2024 року становить 4 357 грн. 19 коп. за послуги теплопостачання, з яких 2 972 грн. 67 коп. опалення місць загального користування, 344 грн. 20 коп. функціонування внутрішньо будинкових систем опалення, 1\~040 грн. 32 коп. абонентська плата. Відповідачами добровільно вказана сума заборгованості не сплачена. Доказів щодо недотримання житлово - комунальних послуг\~з теплопостачання за період із 01 листопада 2021 року по 01 червня 2024 року, де розташована квартира [ADDRESS] , відповідачі не надали. Крім того слід зазначити, що факт відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не звільняє від обов`язку власника та користувача квартири з індивідуальним опаленням, як співвласник будинку, брати участь у витратах на утримання будинку, в тому числі приймати участь в оплаті. Відмова від централізованого опалення квартири не звільняє споживачів від обов`язку оплати за фактичні надані послуги. Співвласники квартир беруть участь у витратах на утримання будинку пропорційно займані площі, відповідно до встановлених тарифів, які передбачені чинним законодавством. Аналізуючи\~в сукупності\~досліджені докази,\~встановлені ними\~обставини та\~визначені відповідно\~до них\~правовідносини сторін,\~враховуючи вимоги\~закону,\~які до\~них застосовуються,\~а також\~те,\~що відповідачі[PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~зареєстровані та\~проживають в\~квартирі [ADDRESS] , та за даною адресою надаються послуги з теплопостачання на підставі відкритого абонентського особового рахунку - [NUMBER] , однак відповідачі не здійснюють їх оплату, суд приходить до переконання, що внаслідок невиконання відповідачами обов`язку з оплати вартості отриманих послуг, істотно порушені права позивача, оскільки він значною мірою позбавлений можливості отримати кошти, на які розраховував, надаючи відповідачам вказані послуги. З цих підстав, позов комунального підприємства «Тепловик» підлягає до задоволення шляхом стягнення в його користь із відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання, яка утворилась станом на 01 червня 2024 року в сумі 4 357 грн. 19 коп. за послуги теплопостачання, з яких 2 972 грн. 67 коп. опалення місць загального користування, 344 грн. 20 коп. функціонування внутрішньо будинкових систем опалення, 1\~040 грн. 32 коп. абонентська плата. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги у стягненні всієї суми боргу, в порядку\~ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп. у рівних частках по 1\~009 грн. 34 коп. з кожного. Підтверджуючих документів про звільнення відповідачів від сплати судового збору суду не надано. На підставі викладеного,

Outcome: approved