Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

Позивач, в особі свого представника, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього, позивача на користь відповідачки [PERSON] на підставі судового наказу № 465/7043/23 від 31.10.2023, виданого Франківським районним судом м. Львова на утримання їхньої неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач покликається на те, що з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі і є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04.02.2024 розірвано шлюб між ним, позивачем та відповідачкою [PERSON] . 31.10.2023 Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ за заявою [PERSON] про стягнення з нього, позивача, на її, відповідачки, користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.09.2023 і до досягнення дитиною повноліття. У позовній заяві про зменшення розміру аліментів, позивач покликається на те, що при винесені вищевказаного судового наказу судом не взято до уваги обставин, які зазначені вимогами ст. 182 Сімейного кодексу України, що передбачають зменшення розміру аліментів. Так, визначений судом розмір стягуваних аліментів, а саме 1/4 заробітку (доходу), він, позивач не в змозі сплачувати, оскільки у нього погіршилося матеріальне становище, він не має постійного доходу, перебивається підробітками, на його утриманні перебувають батьки пенсіонери, які мають невеликий розмір пенсії, і які постійно хворіють та потребують значних коштів на лікування. Вважає, що для забезпечення потреб дитини доцільним є зменшити розмір аліментів до 1/6 частки від усіх його доходів, що становитиме 2156 грн. та є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить позов задовольнити. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 03.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено розгляд справи до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не надала. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідачки в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Справа вирішується за наявними матеріалами, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 04.01.2024, шлюб між сторонами розірвано (судова справа № 465/7123/23, судове провадження № 2/465/215/24). Під час спільного шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.04.2022. 31.10.2023 Франківським районним судом м. Львова видано судовий наказ за заявою [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07.09.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що він немає постійного заробітку, проживає разом з батьками похилого віку, які мають невеликий розмір пенсії, і які постійно хворіють та потребують значних коштів на лікування. З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 12.03.2024 року вбачається, що батько позивача - [PERSON] має діагноз церебральний атеросклероз, гіпертеЕ11.69 цукровий діабет типу 2 з іншими уточненими ускладненнями, К29.70 гастрит, М42.90 остеохондроз хребта, неутонений, множинні відділи хребта, хронічна ішемія ГМ. Дисциркуляторна, гіпертонічна та діабетична енцефлопатія. Діабетична полінейропатія. Варикозне розширення вен. З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 12.03.2024 року вбачається, що мати позивача - [PERSON] має діагноз Церебральний атеросклероз; 111.0 Гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця з (застійною) серцевою недостатністю К29.70 Гастрит, не уточнений; М42.90 Остеохондроз хребта, неуточнений, множинні відділи хребта; М13.0 Поліартрит; Варикозне розширення вен ніг. Згідно з судовим наказом, виданого Франківським районним судом м. Львова від 31.10.23 з [PERSON] , [INFO] , котрий зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ), котра зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданого 24.10.2014, актовий запис № 4354) у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно з 07.09.2023 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1ст. 13 ЦПК України, визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. У частині 2 статті 78 ЦПК України, зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України, передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до статті 12 ЦПК України, та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України, передбачені підстави звільнення від доказування. Так, відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Частинами 4, 5 ст. 82 ЦПК України, передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до ч.ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною 3ст.181СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України, встановлено, що\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах\~учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Враховуючи викладене, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги матеріальне становище позивача, зокрема, що на його утриманні перебувають батьки похилого віку, які мають невеликий розмір пенсії та постійно хворіють, що ствержується відповідними документами, які долучив позивач, також те, що позивач не має постійного доходу, суд приходить до висновку, що зменшення розміру аліментів буде відповідати вимогам закону та інтересам дитини, а тому позовні вимоги слід задовольнити та розмір аліментів, визначений судовим наказом, який виданий Франківським районним судом м. Львова 31.10.2023 по справі № 465/7043/23, зменшити з 1/4 на 1 /6. Відтак, з [PERSON] , [INFO] , котрий зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , (РНОКПП [NUMBER] ), котра зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданого 24.10.2014, актовий запис № 4354) у розмірі 1/6 заробітку (доходу), але менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Сплата аліментів при визначеному новому розмірі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів») Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Зважаючи, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved