Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

11.07.2023\~року до\~Приморського районного\~суду м.\~Одеси надійшов\~позов [PERSON] \~до [PERSON] ,\~третя особа\~ Служба\~у справах\~дітей Одеської\~міської ради\~про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 26.-06.2004 у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Каховського районного управління юстиції Херсонської області, який рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області 27.04.2020 розірвано. Під час розірвання шлюбу спору про місце проживання дітей не існувало, діти автоматично залишились проживати разом з матір`ю. Наразі діти також проживають з матір`ю, за адресою реєстрації відповідно до довідок ВПО [ADDRESS] . Батько дітей залишився на тимчасово окупованій території, та погрожує забрати дітей для проживання разом із ним. Відповідач аліменти не сплачує, добровільно коштів на утримання дітей не надає. Мирним шляхом врегулювати ситуацію не вдається, тому позивачка звернулась до суду та просить стягнути аліменти з відповідача на користь малолітніх дітей у розмірі на кожну дитину та визначити місце проживання дітей разом із матір`ю. 19.07.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та витребувано у Міністерства соціальної політики України\~відомості чи є внутрішньо переміщеною особою: [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та відомості про його місце проживання на території України як внутрішньо переміщеної особи. 19.12.2023 від Служби у справах дітей ОМР надійшла заява про залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приморську районну адміністрацію ОМР, як орган опіки та піклування та розглядати справу без участі Служби. 20.12.2023 на 09.01.2024 на виконання ухвали суду від 19.07.2023 від Міністерства соціальної політики України\~надійшли дві аналогічні за змістом відповіді, згідно яких станом на 05.12.2023 в ЄІБД ВПО про запитувану особу інформація відсутня. 16.01.2024 від представника Служби у справах дітей ОМР надійшла заява про розгляд справи без їх участі. 30.05.2024 ухвалою суду замінено неналежну третю особу у справі Службу у справах дітей Одеської міської ради на належну Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради як орган опіки та піклування (код ЄДРПОУ 26303264, 65000, м. Одеса, вул. Канатна, 134). 12.07.2024 від Органу Опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР надійшло клопотання про долучення доказів, а саме Висновку від 03.07.2024 № 01-11/788/1вих про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) разом із матір`ю [PERSON] [INFO] . 16.07.2024 від позивача надійшла заява про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 16.07.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 01.08.2024 від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на сайті Приморського районного суду м. Одеси (чотири рази) від 19.12.2023, 27.02.2024, 12.04.2024 та 17.07.2024 про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 27.04.2020 рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області у справі № 658/4943/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За час шлюбу, у сторін народилось троє дітей: донька [PERSON] ( [INFO] , свідоцтво про народження від 04.11.2008, Серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Каховка Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області), донька [PERSON] ( [INFO] , свідоцтво про народження від 20.07.2011, Серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Каховка Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області) та син [PERSON] ( [INFO] , свідоцтво про народження від 12.02.2013, Серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Каховка Каховського міськрайонного управління юстиції Херсонської області). Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України\~закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Згідно з ч. 2 \~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч.ч. 1, 2\~ст. 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом\~ч.\~3\~ст.\~ 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.\~182\~СК України при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. При цьому суд враховує, що положення ст. 180 СК України зобов`язують обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Тобто,\~встановлений ст.\~7\~Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» прожитковий\~мінімум для\~дітей віком\~від 6\~до 18\~років з\~01.01.2023\~становить 2\~833,00 грн, а згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01.01.2024 становить 3\~196,00 грн та є таким, який відповідно до ст. 180 СК України підлягає розподілу між обома батьками. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Доказів про наявність у [PERSON] на праві приватної власності будь-якого нерухомого чи рухомого майна позивачем не надано та клопотання про витребування судом відповідних доказів позивачем не заявлялось. Надавши належну оцінку зазначеним доводам позивача та поданим нею доказам, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що для забезпечення гармонійного розвитку дітей необхідною сумою аліментів є саме 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину. Визначаючи розмір аліментів на дитину, ураховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на те, що відповідач за віком є працездатним, зважаючи на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на трьох дітей у розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку (доходів) до досягнення старшою дитиною повноліття, надалі стягувати по 1/3 частки до досягнення другою дитиною повноліття і відповідно частку до досягнення третьою дитиною повноліття. Суд зазначає, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Малолітні діти: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ), проживають та зареєстровані разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 5105-5002527284 від 23.01.2023 (на ім`я [PERSON] ), № 5105-5002527282 від 23.01.2023 (на ім`я [PERSON] ), № 5105-5002527286 від 23.01.2023 (на ім`я [PERSON] ) та № 5105-5002527280 від 23.01.2023 (на ім`я [PERSON] ). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Верховного Суду від 14.02.2019 у справі № 377/128/18 зазначено, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 03.07.2024 № 01-11/788/1вих. визначено місце проживання малолітніх [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) разом із матір`ю [PERSON] [INFO] . Листом Служби у справах дітей Одеської міської ради від 13.03.2024 № 07/2558, гр. [PERSON] було роз?яснено, що відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначаються нею самою. Тому на підставі вищезазначеного, гр. [PERSON] було повідомлено, що Служба у справах дітей ОМР не має юридичних підстав для підготовки висновку щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Враховуючи зазначене, провадження у справі в частині визначення місця проживання [PERSON] ( [INFO] ), якій виповнилося 14 років підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (відсутній предмет спору), оскільки згідно з ч. 2 ст. 29. ЦК України дитина, якій виповнилось 14 років сама може вирішувати з ким їй проживати. Відповідно до мотивувальної частини зазначеного висновку зазначено, що відповідно, до характеристики, наданої Одеською гімназію № 58 ОМР, малолітня [PERSON] , [INFO] , є ученицею 6-А класу зазначеного закладу. Малолітня [PERSON] , [INFO] навчається в гімназії з 2022 року. Під час навчання зарекомендувала себе як старанна, працелюбна, уважна учениця. Малолітню [PERSON] виховує мати, [PERSON] .. Мати підтримує зв?язок з класним керівником та систематично відвідує батьківськи збори. Відповідно до характеристики, наданої Одеською гімназією № 58 ОМР, малолітній [PERSON] , [INFO] , є учнем 5-Б класу зазначеного закладу. Малолітній [PERSON] навчається в школі з 2022 року. За час навчання виявив середній рівень знань. Хлопчика виховує мати, [PERSON] .. Вона відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Громадянка [PERSON] підтримує зв?язок з гімназією та класним керівником, постійно відвідує батьківськи збори та заходи гімназії. Матір?ю малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , [PERSON] укладено декларації в КНП «Дитяча міська поліклініка № 7» ОМР з лікарем-педіатром - [PERSON] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.01.2023 року № 5105-5002527280, гр. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до повного Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» № BP-002096902, виданою Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, гр. [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 24.01.2024 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Згідно з довідкою, виданої КНІ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров?я» Одеської обласної ради від 31.01.2024 № 1050, гр. [PERSON] , [INFO] , згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки Центру не значиться. На психіатричному та наркологічному обліку не перебуває. Відповідно до характеристики, наданої ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» від 07.02.2024, гр. [PERSON] , обіймає посаду продавець продовольчих товарів. Відповідно до довідки про доходи фізичної особи та податок з них від 07.02.2024 № 000621/СФ, гр. [PERSON] займає посаду продавця продовольчих товарів та має постійний дохід. Відповідно до інформації Центру соціальних служб Одеської міської ради від 03.04.2024 №\~04/01-1134, фахівцями із соціальної роботи відділу соціальної роботи ЦСС ОМР у Приморському районі 29.03.2024 здійснено відвідування за місцем проживання гр. [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , про що складений акт оцінки потреб сім?ї/особи, відповідно до якого родина мешкає в орендованій 2-х кімнатній квартирі, в наявності водо-, тепло-, електро-, газопостачання. Мати задовольняє потреби дітей в повному обсязі. Діти забезпечені всім необхідним відповідно до віку та сезону. Спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради 29.04.2024 проведено обстеження умов проживання гр. [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , про що складено акт, відповідно до якого встановлено, що квартира розміщена на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку, загальна площа 54 кв.м (орієнтовно), житлова площа - 30 кв.м. (орієнтовно), квартира має 2 кімнати, в наявності меблі, побутова техніка, водо-, газо-, електропостачання. Для виховання та розвитку дітей створені такі умови: діти мешкають в одній кімнаті, окремі ліжка, шафа для одягу, телефони, планшет, ноутбук, одяг та взуття відповідно до віку та сезону. Відповідно до акту бесіди від 29.04.2024 в присутності та за згодою матері дітей - [PERSON] , малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , повідомили спеціалісту Служби у справах дітей Одеської міської ради, що вони не проти того щоб визначили їх місця проживання разом з матір?ю. З батьком вони спілкуються дуже рідко через месенджер Viber, так як він проживає на тимчасово окупованій території. Громадянка [PERSON] в свої заяві від 12.02.2024 зазначила, що остання відома адреса реєстрації батька дітей - [PERSON] , [ADDRESS] . Громадянка [PERSON] 29.04.2024 надала до Служби у справах дітей Одеської міської ради скріншот листування через месенджер Viber з батьком дітей, [PERSON] відповідно до якого він повідомив, що на даний час зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Верховний Суд у своїх постановах неодноразово акцентував, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. З огляду на викладене, встановивши всі обставини справи у їх сукупності, врахувавши ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, виходячи з якнайкращих інтересів дітей, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю. Окремо суд зазначає, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право брати участь у її житті та вихованні незалежно від того, з ким дитина буде проживати. В подальшому, з урахуванням обставин, які можуть виникнути, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку, а після досягнення [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] чотирнадцяти років, вони вправі самостійно визначати з ким із батьків будуть проживати. Згідно зі ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1\~073,60 грн, від сплати якого позивач відповідно до положень п. 3 ч. 1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» була звільнена при подачі позову про стягнення аліментів, та на користь позивача у сумі 1\~073,60 грн за вимогою про визначення місця проживання дітей.

Outcome: partial