Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

13.05.2024 позивачка звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ТОВ «Технополіс-1», в якому, збільшивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на її користь 72 328,46 грн заборгованості по заробітній платі та компенсацію за невикористані календарні дні відпустки за період з серпня 2023 року по лютий 2024 року; 91 241,04 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2024 по день ухвалення рішення. Ухвалою судді від 14.05.2024 дану справу залишено без руху. Ухвалою судді від 21.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11.07.2024; витребувано, у строк до 10.07.2024, у ТОВ «Технополіс-1» довідки про: суми нараховані та не виплачені [PERSON] при звільненні (основної та додаткової заробітної плати, заохочувальних та компенсаційних виплат, інших, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні); розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] , розрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Ухвалою суду від 11.07.2024 застосовано до ТОВ «Технополіс-1» заходи процесуального примусу за невиконання ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 21.05.2024; стягнуто з ТОВ «Технополіс-1» штраф у розмірі 5 555 грн 55 коп. в дохід державного бюджету України. 11.07.2024 розгляд справи відкладено на 31.07.2024 у зв`язку з не надходженням витребуваних доказів. У судове засідання 31.07.2024 сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Позивачка у позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності, зазначивши про підтримку позову, дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подав. За письмовою згодою позивачки суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 12.05.2020 позивачку [PERSON] було прийнято на посаду продавця-консультанта філії 2 департаменту з роздрібної торгівлі до ТОВ «Технополіс-1». 01.07.2020 переведено на посаду продавця-консультанта філії 1 департаменту з роздрібної торгівлі у ТОВ «Технополіс-1». 01.10.2023 переведено на посаду продавця-консультанта департаменту роздрібної торгівлі та продуктів у ТОВ «Технополіс-1». 31.01.2024 позивачку звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України), що підтверджується записом у трудовій книжці серії [NUMBER] від 01.07.2014 та копією наказу про припинення трудового договору № Т01/30/01/009 від 31.01.2024 (а.с. 11-13, 14). Із копії вищевказаного наказу № Т01/30/01/009 від 31.01.2024 убачається, що [PERSON] має бути виплачена компенсація за 64 невикористаних календарних днів відпустки (а.с. 14). Проте, при звільненні відповідач не провів з позивачкою повного розрахунку. Як убачається із розрахункових листків розрахункових листків за період із серпня 2023 року по лютий 2024 року борг підприємства ТОВ «Технополіс-1» перед [PERSON] на кінець лютого 2024 року становить 72 328,46 грн, що включає в себе заборгованість по заробітній платі та компенсацію за 64 невикористані календарних днів відпустки. На момент звернення до суду зазначена сума [PERSON] не виплачена, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-7), відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків та випискою по картковому рахунку позивача № [NUMBER] , на який вона отримувала заробітну плату в АТ «Ощадбанк» (а.с. 15-25, 26-30, 31-33). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Частиною першою статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (частина перша статті 117 КЗпП України). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження своїх доводів про невиплату відповідачем заробітної плати при звільненні позивачкою надано індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (форма ОК-7), розрахункові листки, видані ТОВ «Технополіс-1» та виписку по картковому рахунку позивачки. За приписами частини десятої статті 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Ураховуючи невиконання відповідачем ухвали суду про витребування доказів, суд визнає нараховані позивачкою та не виплачені їй суми при звільненні, у зв`язку з чим доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з серпня 2023 року до лютого 2024 року, а також компенсації за 64 невикористані календарних днів відпустки у загальному розмірі 72 328,46 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2024 по 31.07.2024 (день ухвалення рішення) суд виходить з наступного. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як встановлено судом, відповідачем порушені строки виплати заробітної плати позивачці, повний розрахунок не проведений і на час розгляду справи вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності коштів на розрахунковому рахунку, а відтак з відповідача на користь позивачки відповідно до статті 117 КЗпП України слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні. Середній заробіток працівника визначається згідно статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі за текстом - Порядок). Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Із розрахункових листків убачається, що заробітна плата [PERSON] за листопад 2023 року становить 21 118,00 грн, за грудень 2023 року - 17 346,35 грн; число робочих днів за цей період становить 43 дні. Середньоденна заробітна плата складає 894,52 грн (38 464,35:43). Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2024 по 31.07.2024 за 130 робочих днів становить 116 287,60 грн (894,52 грн х 130 днів). Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні за правилами статті 117 КЗпП України, чинними на час звільнення позивача, не була обмежена в часі та не залежала від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Із огляду на викладене, порушене право позивачки підлягає захисту, тому суд вважає необхідним стягнути з ТОВ «Технополіс-1» на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 116 287,60 грн з наступним утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Згідно вимог статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved