Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Короткий зміст\~позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі Позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі\~Відповідач,\~Позичальник) про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 500819823 від 06.08.2019 року у розмірі 104\~188,62 грн. (сто чотири тисячі сто вісімдесят вісім гривень шістдесят дві копійки); витрати на сплату судового збору в сумі 2 684 грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 25 000 грн 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 серпня 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання Оферти на укладення Угоди про надання кредиту № 500819823, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі 57\~167,04 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 06.08.2026 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 23,00%. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Кредитного договору. 17.05.2021 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за договором (угодою) від 06.08.2019, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником, яким є: [PERSON] . 18.05.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за договором (угодою) від 06.08.2019, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником яким є: [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч. за кредитним договором № 500819823 від 06.08.2019 року, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Відповідач порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість станом на 19.10.2023 року в сумі 104\~188, 62 грн., які складаються із: - заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 55\~717,48 грн.; - заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги\~ 38\~570,23 грн.; - заборгованості за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 9\~900,91 грн.; - нараховані 3% річних 0,00 грн.; - інфляційні втрати 0,00 грн. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та змушує Позивача звертатися до суду з даним позовом. Процедура та позиції сторін Згідно правил ч. 6\~ст. 19 ЦПК України\~зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог\~ст. 274 ЦПК України\~справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 18 грудня 2023 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін /а.с. 58-59/. 18.01.2024 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідача /а.с. 63-68/. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, 07 лютого 2024 року, представник відповідача [PERSON] адвокат Гімарі Ренат Ахмедович надав суду відзив, в якому посилається на безпідставність позовних вимог. Представник посилається на те, що відповідач не погоджується з сумою кредитної заборгованості (104\~188,62 грн.), оскільки [PERSON] не була повідомлена про заміну кредитора, так як останній не надсилалось належним чином копія договорів та не узгоджувалась з відповідачем. Що стосується нарахованих відсотків за користування кредитом, то адвокат посилається на те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони можуть здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Так, термін сплати коштів за кредитним договором № 500819823 становить до 06 серпня 2026 року, а проценти за користування кредитними коштами визначені у фіксованій кредитній ставці 23%. Відповідач вважає, оскільки термін повернення коштів, визначений кредитним договором, то на теперішній час відсутні підстави для стягнення процентів за користування кредитними коштами. Більш того, позивач просить стягнути заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 38\~570,23 грн., що не є 23% від тіла кредиту (55\~717,48 грн.). Тобто, такий розрахунок позивача є помилковий. Також, відповідач вважає, що вартість адвокатських послуг є значно завищеною. У своєму відзиві представник відповідачає зазначив, що [PERSON] вважає, що вимоги позовної заяви не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки є надмірними, тому просить суд прийняти рішення з урахуванням вимог, визначених нормами чинного законодаства України /а.с. 71-79/. 14 лютого 2024 року до суду від представника позивача ТОВ «Коллект Центр» - Олександра Сердійчука надійшла Відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що законодаством України не передбачений обов`язок кредитора отримувати згоду, чи попереджати боржника про відступлення права вимоги за кредитним договором. За приписами ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Щодо незгоди відповідача з нарахуванням позивачем відсотків за кредитним договором, то представник зазначив наступне: 06 серпня 2019 року між позичальником [PERSON] та кредитовцем ПАТ «Альфа-Банк» шляхом підписання оферти на укладення угоди про надання кредиту № 500819823, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 57\~167,04 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 06 серпня 2026 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 23%. Згідно розрахунку, заборгованість [PERSON] за договором № 500819823 станом на 19 жовтня 2023 року становить 104\~188,62 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 55 717,48 грн., за відсотками на дату відступлення права вимоги 38\~570,23 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги) 9\~900,91 грн. Дані відсотки були розраховані саме за процентною ставкою 23% річних. Це стосується, як нарахування відсотків попереднім кредитором до дати відступлення прав вимоги, так і з моменту відступлення прав вимоги новим кредитором. Звертають увагу на те, що при відступленні прав вимоги відбулася заміна кредитора у зобов`язанні і право нараховувати відсотки перейшло до нового кредитора. Вважають, що сума понесених витрат на правову допомогу у розмірі 25\~000 грн. є обгрунтованою та підтверджена належними доказами /а.с. 86-91/. 20 лютого 2024 року рогляд справи відкладено для вирішення питання про укладення мирової угоди між сторонами /а.с. 98-102/. 02 квітня 2024 року розгляд справи відкладено за клопотання представника відповідача /а.с. 106-108/. 22 травня 2024 року, представником відповідача [PERSON] адвокатом Гімарі Р.А., через систему «Електронний Суд» було направлено до суду заяву про долучення доказів та проведення судового засідання без участі відповідача та її представника. У своїй заяві представник повідомляє, що до позивача було подано лист-пропозицію щодо часткового погодження з нарахованою відповідачу заборгованості і сплатою вказаною суми на протязі року. ТОВ «Коллект Центр» не звертаючи увагу на воєнний стан, та на те, що відповідач самостійно утримує двох малолітніх дітей, є внутрішньо переміщеною особою відмовив у задоволенні листа-пропозиції. У зв`язку з виниклими обставинами, просять суд задовольнити частково позов, а саме: відповідач погоджується з нарахованою їй заборгованістю, а саме з тілом кредиту (55\~717,48 грн.), нарахованими відсотками до моменту відступлення прав вимоги станом на 18.05.2021 (17\~434,23 грн.) та заборгованістю з пені станом на 18.05.2021 (1\~177,30 грн.). Загальна сума складає 74\~329,01 грн. /а.с. 128-135/. 22 травня 2024 року в справі оголошено перерву за клопотанням представника позивача /а.с. 136-138/. 18 липня 2024 року через систему «Електронний Суд» від представника позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких просять задовольнити позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» до [PERSON] в повному обсязі. У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлені вчасно, заяв та клопотань не надіслали. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Так, відповідно до ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Вимогами ст.\~12\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього\~Кодексу. Таким чином, відповідач знехтував своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, 06.08.2019 року між позичальником [PERSON] та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» шляхом підписання Оферти на укладання Угоди про надання кредиту № 500819823, відповідно до умов якого, банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі 57\~167,04 грн., а Позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 06.08.2026 р. та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 23 % /а.с. 4-7/. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. 17.05.2021 р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. за договором (угодою) від 06.08.2019, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником по якому є [PERSON] /а.с. 13-18/. 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у тому числі за договором (угодою) від 06.08.2019, що укладено між ПАТ «Альфа-Банк» та боржником за яким є [PERSON] /а.с. 19-26/. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч. за кредитним договором № 500819823 від 06.08.2019 р., що укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] /а.с. 27-32/. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514\~ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 513\~ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною другою статті 517\~ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Принцип змагальності, закріплений у\~ст. 12 ЦПК України, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Така правова позиція відображена в постанові ВС від 23.10.2019 у справі №917/1307/18. Судом установлено, що відповідач не сплачувала своєчасно грошові кошти для погашення позики за договором № 500819823 від 06.08.2019 року, тобто порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 19 жовтня 2023 року становить 104\~188, 62 грн., які складаються із: - заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 55\~717,48 грн.; - заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги\~ 38\~570,23 грн.; - заборгованості за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 9\~900,91 грн.; - нараховані 3% річних 0,00 грн.; - інфляційні втрати 0,00 грн. Дані обставини підтверджуються кредитним договором № 500819823 від 06.08.2019 року, розрахунком заборгованості за Договором кредиту, копією договору факторингу, копією реєстру боржників, витягом з реєстру боржників. В силу положень\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1\~ст. 599 ЦК України\~передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 Цивільного кодексу України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи те, що отримані кредитні кошти в добровільному порядку відповідачем до ТОВ «Коллект Центр» не повернуті, в позивача наявне право вимагати від відповідача повернення отриманих ним кредитних коштів та процентів за невиконання зобов`язання за кредитом. Отже, встановлення судом факту невиконання відповідачем зобов`язань перед позивачем щодо погашення кредиту, є підставою для повного задоволення позову. З огляду на вищевикладене, належна до стягнення з відповідача на користь позивача сума заборгованості за договором № 500819823 від 06.08.2019 року становить 104\~188,62 грн. Враховуючи порушення позичальником відповідачем [PERSON] умов договору, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 2 684 грн 00 коп. Враховуючи, що позов задоволено, відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2\~684 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні). Позивачем також до суду подано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якій просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 25 000 грн 00 коп. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, друга\~статті 133 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частинами четвертою та п`ятою\~статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста\~статті 137 ЦПК України). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої\~статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу\~конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення\~визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що до клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу стороною позивача надані докази на підтвердження обсягу понесених позивачем витрат та їх розміру. У судовому засіданні представник позивача на задоволенні клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу наполягав. Представник відповідача заперечував проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на завищений розрахунок часу наданих послуг та неспівмірність їх зі складністю справи. З огляду на наявність заперечень відповідача проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, суд приходить до висновку, що клопотання представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 17000 грн 00 коп. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Outcome: approved