Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди завданої кримінальними правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування, в якому просить суд з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] страхове відшкодування витрат на лікування у розмірі 24 791,21 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 11 199,24 грн., три відсотка річних у розмірі 804,50 грн., інфляійні втрати у розмірі 1 156,96 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 22 грудня 2021 року по пр. Броварському у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Volkswagen-Polo» р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , виїхав на зустрічну смугу руху та допустив лобове зіткнення із автомобілем марки «Сhevrolet-Lacetti», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Сhevrolet-Lacetti», р.н. [NUMBER] [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований до КНП «Київська Міська Клінічна Лікарня Швидкої Медичної Допомоги». 29 грудня 2021 року від отриманих в дорожньо-транспортній пригоді травм [PERSON] помер в приміщенні КНП «КМКЛШМД» Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки Volkswagen-Polo» р.н. [NUMBER] на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди бу застрахована згідно полісу №202278402 у ПРАТ СК «ВУСО». 23 грудня 2021 року по факту вказаної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021100000001508 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В ході проведення досудового розслідування кваліфікацію кримінально правопорушення змінено на ч. 3 ст. 286-1 КК України. 31 травня 2022 року на адресу ПРАТ СК «ВУСО» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 78 000,00 грн моральної шкоди для матері потерпілого [PERSON] . Вказану заяву отримано відповідачем та відкрито страхову справу №2240631. 08 червня 2022 року до матеріалів страхової справи долучено копію довідки про причину смерті [PERSON] , копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ГОВ «Ю «Центр Автовиплат Поліс». 07 листопада 2022 року до матеріалів страхової справи долучено оригінали фіскальні чеків по лікуванню на суму 24 791,21 грн, виписку із медичної карти стаціонарного хворої [PERSON] за період лікування з 22 грудня 2021 року по 29 грудня 2021 року, список медикаментів, призначених для лікування [PERSON] , оригінал фіскального чеку г витратах на поховання на суму 2 269,80 грн. [PERSON] , у зв`язку з отриманими в ДТП травмами не міг самостійно нести витрати на своє лікування, адже потребував стороннього догляду, том медикаменти для нього купувала його матір - [PERSON] . 03 квітня 2023 року ПРАТ СК «ВУСО» проведено виплату страхового відшкодування в інтересах позивача у розмірі 78 000,00 грн моральної шкоди на реквізити, зазначені у заяві про виплату страхового відшкодування. 03 травня 2023 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва у справі №'755/1317/23 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. Страховій компанії було надано всі необхідні документи, які надають право на отримання страхового відшкодування, а також подано оригінали квитанцій та чеків на 3 арк. - сума яких становить 24 791,21 грн, які підтверджують понесені [PERSON] витрати на лікування. Окрім того, надано виписку із медичної карги амбулаторного (стаціонарного) хворого №25500 (форма №027/о) та перелік медикаментів і предметів догляду, які були придбані за власні кошти. Проте, з метою уникнення відповідальності, ПРАТ СК «ВУСО» здійснено частко виплату страхового відшкодування із зазначенням того, що для прийняття рішення і відшкодуванню витрат на лікування позивачу необхідно надати свідоцтво про право спадщину Таким чином, невиплата ПРАТ СК «ВУСО» страхового відшкодування у частині відшкодування витрат на лікування є неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормі Закону. Разом з тим, на підставі наведеного, вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, трьох процентів річних та інфляційних втрат за користування коштами позивача за весь час прострочення за період з 06 лютого 2023 року по 26 липня 2023 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 серпня 2023 року відкрито провадження у вищевказаній справі та призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження до судового засідання без виклику сторін для розгляду справи по суті в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва за адресою: 02000, місто Київ, вулиця Пластова, будинок № 3, кабінет № 34. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явилвся, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених у змісті позовної заяви та відповіді на відзив, просить їх задовольнити в повному обсязі з урахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не з`явилвся, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Крім того, представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у ньому. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що 22 грудня 2021 року по пр. Броварському у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої автомобіль марки «Volkswagen-Polo» р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , виїхав на зустрічну смугу руху та допустив лобове зіткнення із автомобілем марки «Сhevrolet-Lacetti», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «Сhevrolet-Lacetti», р.н. [NUMBER] [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження та був госпіталізований до КНП «Київська Міська Клінічна Лікарня Швидкої Медичної Допомоги». 29 грудня 2021 року від отриманих в дорожньо-транспортній пригоді травм [PERSON] помер в приміщенні КНП «КМКЛШМД» Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки Volkswagen-Polo» р.н. [NUMBER] на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди бу застрахована згідно полісу №202278402 у ПРАТ СК «ВУСО». 23 грудня 2021 року по факту вказаної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021100000001508 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В ході проведення досудового розслідування кваліфікацію кримінально правопорушення змінено на ч. 3 ст. 286-1 КК України. 31 травня 2022 року на адресу ПРАТ СК «ВУСО» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 78 000,00 грн моральної шкоди для матері потерпілого [PERSON] . Вказану заяву отримано відповідачем та відкрито страхову справу №2240631. 03 травня 2023 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва у справі №'755/1317/23 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. Відповідно даного вироку, 22.12.2021 приблизно о 21 год. 45 хв., [PERSON] , керуючи в стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем марки «Volkswagen-Polo» р.н. [NUMBER] , рухалась в крайній лівій смузі проїзної частини пр. Броварського у м. Києві, зі сторони мосту «Метро» в напрямку станції метро «Лівобережна», зі швидкістю 64.7…75.48 км/год., яка перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги 50 км/год. Позаду вказаного автомобіля, в попутному з ним напрямку, в крайній лівій смузі, рухався автомобіль марки «Seat-Altea», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В цей час, в крайній лівій смузі зустрічного напрямку, один за одним відповідно, рухались автомобіль марки «Сhevrolet-Lacetti», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] (в салоні якого, на передньому пасажирському сидінні перебував пасажир [PERSON] ) та автомобіль марки «Volkswagen-Jeeta», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Під час руху, [PERSON] допустила порушення вимог пунктів 2.3 «б», 1.5, 2.9 «а», 10.1, 11.4, 12.9 «б» та розділу 34 горизонтальна дорожня розмітка 1.3 Правил дорожнього руху України, а саме: - підпункт «б» п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортом у дорозі; - п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; - п. 2.9: водієві забороняється: - підпункт «a» керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; - п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; - п. 11.4: на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги; - п. 12.9: водію забороняється: - підпункт «б»: перевищувати максимальну швидкість, зазначених в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлені дорожні знаки 3.29,3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил. - розділ 34 горизонтальна дорожня розмітка 1.3 Правил дорожнього руху України: подвійна суцільна паралельна лінія дорожньої розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху. Лінію 1.3 перетинати забороняється. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія [PERSON] виявились у тому, що вона, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, який впливає на увагу і реакцію водія, а також порушує її координацію, будучи обізнаною, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, розпочала керування технічно справним автомобілем марки «Volkswagen-Polo», д.н.з. [NUMBER] під час якого, рухаючись зі швидкістю, яка перевищувала максимально дозволену на даній ділянці дороги, маючи об`єктивну змогу спостерігати за показниками спідометру, створюючи своїми діями умови, в яких позбавлена можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, наближаючись до будівлі № 11 АЗС «WOG», розташованої по пр. Броварському у м. Києві, маючи об`єктивну можливість виявити наявну горизонтальну дорожню розмітку подвійної осьової лінії (перетинати яку категорично забороняється) та продовжувати рух в межах своєї смуги, відволіклась від керування транспортним засобом у дорозі та загрожуючи життю і здоров`ю громадян, перетнула подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхала в крайню ліву смугу зустрічного напрямку, де здійснила зіткнення з автомобілем марки «Сhevrolet-Lacetti», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого її автомобіль відкинуло по інерції назад у свою смугу руху, де відбулось зіткнення з автомобілем марки «Seat-Altea» р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в напрямку станції метро «Лівобережна» в межах своєї смуги. Крім того, автомобіль марки «Сhevrolet-Lacetti», внаслідок зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen-Polo», втратив курсову стійкість та, перебуваючи в некерованому стані, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen-Jeeta», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «Сhevrolet-Lacetti» [PERSON] та його пасажир [PERSON] отримали тілесні ушкодження та були доставлені до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де [INFO] водій [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер. Потерпілому [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: розрив лобкового та правого крижово-здухвинного з`єднань; перелом верхньої гілки лівої лобкової кістки; закритий фрагментарний перелом лівої стегнової кістки у середній третині; закритий перелом лівої плечової кістки; двобічні переломи ребер; розриви брижі тонкої та сигмоподібної кишок; гемоперетонеум (близько 250мл. Рідкої крові та її згортків у черевній порожнині - видалені при операції «Лапаротомія» від 22.12.2021р.);масивний крововилив у клітковину за очеревинного простору; масивні просочуючі крововиливи у клітковину малого таза, м`які тканини лівої сідничної ділянки та лівого стегна; переривчасте садно на правій нижній кінцівці, забійна рана в ділянці лівого колінного суглобу; смугасті крововиливи під ендокардом лівого шлуночка серця; гістологічно: распіраторний дістрес-синдром; фокуси некротичного нефрозу; порушення реологічних властивостей крові; набряк-набухання головного мозку з численними крововиливами в білій речовині мозку, вогнищево-рихлими субарахноїдальними крововиливами у півкулі мозку. Жирова емболія судин малого та великого кола кровообігу середнього ступеню. Ушкодження, спричинені [PERSON] , мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті. Смерть [PERSON] настала від тупої поєднаної травми тулуба та кінцівок з множинними переломами кісток скелету і ушкодженням внутрішніх органів, внутрішньою та тканинною кровотечею, розвитком у перебігу крововтрати та жирової емболії судин малого та великого кола кровообігу середнього ступеню з виникненням поліорганної недостатності. Даний вирок набрав законної сиили. Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту (див.: постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17 (провадження № 61-19719св19) зазначено, що «преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень». Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені у статті 1187 ЦК України. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України). Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (частина перша статті 1195 ЦК України). Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність морально шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах ліміту відповідальності страховика (страхової суми) є страховик завдавача шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (пункт 35), від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (пункт 96)). Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (див.: п. 104 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України). Страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства (п. 50 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про страхування»). У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За змістом статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. У частині першій статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Як встановлено в ході судового розгляду. та як вбачається з вищевказаного вироку, що потерпілою особою у даній кримінальній справі є позивач [PERSON] , яка пояснила суду, що загиблий [PERSON] є її сином. 03 квітня 2023 року ПРАТ СК «ВУСО» проведено виплату страхового відшкодування в інтересах позивача у розмірі 78 000,00 грн., моральної шкоди на реквізити, зазначені у заяві про виплату страхового відшкодування, що підтверджується платіжною інструкцією № 14181_00000/4beb7966-737a-4967-9 від 03.04.2023 року. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 08 червня 2022 року до матеріалів страхової справи долучено копію довідки про причину смерті [PERSON] , копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ГОВ «Ю «Центр Автовиплат Поліс». В подальшому, 07 листопада 2022 року до матеріалів страхової справи долучено оригінали фіскальні чеків по лікуванню на суму 24 791,21 грн, виписку із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] за період лікування з 22 грудня 2021 року по 29 грудня 2021 року, список медикаментів, призначених для лікування [PERSON] , оригінал фіскального чеку на витрати на поховання на суму 2 269,80 грн. Як встановлено, [PERSON] на момент перебування у лікаріні, у зв`язку з отриманими в ДТП травмами не міг самостійно нести витрати на своє лікування, адже потребував стороннього догляду, тому медикаменти для нього купувала його матір - [PERSON] , яка є позивачем у справі та потерпілою особою. Таким чином, обов`язком страховика є відшкодування потерпілому шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, у межах страхового відшкодування. Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач не довів витрати на лікування і придбання лікарських засобів, вартість яких становить 24 791,21 грн, оскільки надані копії фіскальних чеків мають погану якість і з них незрозумілі найменування препаратів. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 904/3315/18 наголошував на тому, що: «Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Згаданий принцип римського права «venire contra factum proprium» є вираженням «equitable estoppel» - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на «principles of fraud» та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Подібні висновки містяться й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18). Щодо позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно п.36.5. ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно ж до вимог ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком розміру пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних, який відповідачем не спростований, а саме: пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 11 199,24 грн., три відсотка річних у розмірі 804,50 грн., інфляійні втрати у розмірі 1 156,96 грн. Відповідно частин 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування шкоди завданої кримінальними правопорушенням, та стягнення страхового відшкодування. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Крім того, в позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі орієнтовно 7 000,00 грн. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правничу допомогу. У ст. 141 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг). Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За перевіркою матеріалів справи суд не вбачає доведених та документально підтверджених витрат позивача на професійну правничу допомогу. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити. Враховуючи наведене та

Outcome: approved