Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

У березні 2023 року позивач через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» в якій просив скасувати реєстрацію право власності квартири за відповідачем, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2479221580000 від 13.10.2021 р., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та витребувати із незаконного володіння вказану квартиру. На підтвердження своїх вимог позивач зазначив, що йому стало відомо, що відповідач став незаконно володільцем квартири, без відома позивача, яка розташована в [ADDRESS] на 5 поверсі. Обґрунтування позову зводяться до того, що підставою реєстрації права власності на квартиру за відповідачем, стало рішення Оболонського районного суду м. Києва № 756/12276/14-Ц від 07.05.2015 року та від 13.03.2020 р., які позивач має намір оскаржити. 25.04.2023 року представником відповідача подано відзив, у якому останній у задоволенні позовних вимог просив відмовити, вказуючи що Рішення Оболонського районного суду від 07.05.2015 року справа №756/12276/14-ц з врахуванням Рішення Апеляційного суду міста Києва від 25.06.2015 року по справі №756/12276/14-ц не було виконано на користь ПАТ «Дельта Банк» станом на дату Договору про відступлення прав вимоги №2151/К від 05 лютого 2020 року, право власнсоті на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] , водночас іпотека даної квартири не припинялася, а права вимоги по даній іпотеці перейшло до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», а відтак ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» мали всі права задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом реєстрації права власності на квартиру на підставі рішень судів, що набрали законної сили. 04.05.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому вказує, що право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. При цьому, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Як вбачається із витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.01.2021 № 242068233 та 16.09.2021 № 275183152, іпотекодержателем визначений - ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», серія та номер 2949 від 08.12.2011, і в той же час, власником зазначено [PERSON] . Позивач вказує, що ніякого окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя не укладав. Саме тому у ТОВ ФК «Приватні інвестиції» були відсутні підстави для реєстрації прав на спірну квартиру за собою та відчужувати квартиру іншим особам. 24.06.2024 судом відмовлено у прийнятті заяви представника позивача про зміну предмету і підстав позову, оскільки одночасна зміна предмету і підстав позову не відповідає вимогам процесуального законодавства. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду 21.06.2024 року заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. У судове засідання представник відповідача не з`явився, надали заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з тих підстав, що вказані у відзиві, також просили стягнути судові витрати. Представники третьої особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 07.05.2015, зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2015, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № 11218598000 від 19.09.2007 в розмірі 3 513 226,16 грн., що складається із заборгованості за кредитом 2 287 999,68 грн. та за відсотками 1 225 226,48 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 64309 від 19.09.2007 шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру номер [ADDRESS] , загальною площею 101 кв.м., житловою площею 52,30 кв.м., що належить [PERSON] на праві власності, за ціною визначеною на момент такого набуття, на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, а також стягнуто судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. 05.02.2020 на підставі договору про відступлення прав вимоги № 2151/К, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 11218598000 від 19.09.2007 та договором іпотеки № 64309 від 19.09.2007 перейшли до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції». 13.03.2020 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (01133,м. Київ, вул. Є. Коновальця (Щорса), 36 Б, код ЄДРПОУ 34047020) на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (04112, м. Київ, вул. Ж. Жабаєва, 7, код ЄДРПОУ 37356981) у зобов`язанні [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) за Договором кредиту №11218598000 від 19.09.2007 року та Договором іпотеки №64309 від 19.09.2007 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». Вказані вище рішення судів набрали законної сили. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення вимоги), а згідно з вимогами ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Порядок процесуального правонаступництва визначений нормами Цивільного процесуального законодавства. Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент оскаржуваної державної реєстрації) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент оскаржуваної державної реєстрації) державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості; Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент оскаржуваної державної реєстрації) державним реєстратором є: 2) нотаріус; Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент оскаржуваної державної реєстрації) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» надало приватному нотаріусу, який виконував функції державного реєстратора, Рішення Оболонського районного суду від 07 травня 2015 року справа № 756/12276/14-ц з врахуванням Рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 червня 2015 року по справі № 756/12276/14-ц та Ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року по справі № 756/12276/14-ц, що набрали законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а приватний нотаріус, який виконував функції державного реєстратора, мав всі підстави провести державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» на підставі поданих документів. Щодо посилань позивача на необхідність повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, то слід зазначити, що згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Оскільки в даному разі звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося на підставі рішення суду, то надсилання повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору не було необхідне. Крім того позивач був учасником по справі № 756/12276/14-ц на етапі винесення рішення, сам оскаржував вказане рішення в апеляційній інстанції і приймав участь при розгляді питання про заміну стягувача та винесенні Ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року по справі № 756/12276/14-ц, а відтак йому було достеменно відомо про можливу ймовірність звернення суду на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Щодо посилань Позивача на начебто застосування одночасно декількох видів стягнення, то слід зазначити, що згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 4.2 Договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі: - або рішення суду; - або виконавчого напису нотаріуса; - або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; - або за договором між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя; В даному випадку звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснено на підставі першого способу «на підставі рішення суду», жоден з інших способів реалізований не був. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 березня 2023 року по справі №756/10848/20, вирішено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» задовольнити та виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з двокімнатної квартири, загальною площею 101 кв.м., житловою площею 52,30 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що на праві приватної власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», з наданням [PERSON] іншого постійного жилого приміщення, а саме п`ятикімнатної квартири, загальною площею 150,20 кв.м., житловою площею 105,20 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що на праві приватної власності належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (залишено в силі Постановою Київського апеляційного суду від 20.09.2023 року по справі №756/10848/20. У постанові Київського апеляційного суду від 20.09.2023 року по справі №756/10848/20 зазначено, що ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуває право вимоги на спірну квартиру, в якості власника, на виселення іпотекодавця разом із членами сім`ї з квартири. Суд вважає, що встановлені в постанові апеляційного суду обставини, додатково підтверджують правомірність реєстрації права власності спірної квартири за відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, позивачем не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували позовні вимоги та вказували на неправомірну реєстрацію права власності спірної квартири за відповідачем. Таким чином, враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що рішення Оболонського районного суду від 07 травня 2015 року справа № 756/12276/14-ц з врахуванням Рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 червня 2015 року по справі № 756/12276/14-ц не було виконано на користь ПАТ «Дельта Банк» станом на дату Договору про відступлення прав вимоги № 2151/К від 05 лютого 2020 року, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] , водночас іпотека даної квартири не припинялася, і права вимоги по даній іпотеці перейшло до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», а відтак ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» мали всі права задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом реєстрації права власнсоті на квартиру на підставі Рішення Оболонського районного суду від 07 травня 2015 року справа № 756/12276/14-ц з врахуванням Рішення Апеляційного суду міста Києва від 25 червня 2015 року по справі № 756/12276/14-ц та Ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року по справі № 756/12276/14-ц. Повно, об`єктивно та всебічно дослідивши всі надані письмові докази по справі, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 512, 514, 656 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: dismissed