Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом вказуючи, що з відповідачем по справі мають спільного сина, [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з нею. Зазначає, що протягом останніх років відповідач, як батько, життям сина зовсім не цікавиться та не надає жодної матеріальної допомоги на його утримання. Зважаючи на те, що їй самотужки досить складно забезпечувати сина всім необхідним, вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти, так як є працездатною людиною, має достатній дохід, при цьому інших осіб на утриманні не має. Тому звертається до суду з відповідним позовом та просить стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, по 5 000,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення сином повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилась, від її представника, адвоката Турович О.М. до суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримала та просила задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним за зареєстрованим місцем проживання. Причини неявки суду не відомі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що було видане Виконкомом Бриківської сільської ради Корецького району Рівненської області, [INFO] народився [PERSON] та його батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 25 грудня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю. Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання. Згідно ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Враховуючи те, що домовленість між позивачкою та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для дітей віком від 6 до 18 років - 3 196 гривень. Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи інтереси дитини сторін, розмір прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище позивачки та відповідача, який в добровільному порядку не приймає участі в утриманні сина, будучи, при цьому, працездатною, молодою людиною, маючи задовільний стан здоров`я, не маючи інших аліментних зобов`язан, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти. А тому, вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання сина - в розмірі 2 500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. В матеріалах справі відсутні докази про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти саме у такому розмірі. Обґрунтовуючи необхідність стягнення аліментів в розмірі 5 000 грн. (більшому ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів), позивачка посилається на наявність у відповідача достатнього доходу, проте, жодних доказів щодо цього не додає. За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення. На підставі статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. На підставі статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі. Згідно ч. 1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову і відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved