Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом вказуючи, що він з відповідачкою 17 вересня 2011 року уклали шлюб. За час перебування в шлюбі у подружжя народилися спільні діти: дочка [PERSON] , 2015 року народження, син [PERSON] , 2021 року народження. Зазначає, що з 2023 року погляди позивача та відповідача на сімейне життя та ведення спільного господарства змінилися, а їхні шлюбні стосунки були фактично припинені. Вони проживають в різних населених пунктах, особисті потреби вирішуємо окремо один від одного, тим самим втратили почуття підтримки та піклування один про одного. 13 червня 2024 року між сторонами було укладено Договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, згідно якого вони дійшли домовленості стосовно місця проживання та самостійного утримання кожним з батьків спільних малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . У відповідності до умов зазначеного договору сторони вирішили визначити місце проживання дітей наступним чином: місце проживання [PERSON] , [INFO] , сторонами визначається разом з батьком за адресою: [ADDRESS] ; місце проживання [PERSON] , [INFO] , сторонами визначається разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем та збереження їхньої сім`ї є неможливим. Сім`я не живе разом, в зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливе. Позивач просить суд: розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 17 вересня 2011 року виконавчим комітетом Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1752; залишити малолітню доньку [PERSON] на подальше виховання батька [PERSON] ; залишити малолітнього сина [PERSON] на подальше виховання матері [PERSON] . Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 03.07.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить позовні вимоги задовольнити, додатковий час для примирення не призначати. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду клопотання, в якому позовні вимоги визнала, просить розглядати справу без її участі, додатковий час для примирення не призначати. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.51\~Конституції України та ч.1\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно ч.3\~\~ст.56 СК України\~\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Частина 3\~\~ст.105\~СК України передбачає, що\~\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~\~ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як слідує з матеріалів справи, сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 17 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №1752, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що слідує з відповідних копій свідоцтв про їх народження. Судом встановлено, що спільне подружнє життя у сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, шлюб фактично припинив існувати, позивач наполягає на розірванні шлюбу, сім`я розпалась і зберегти її неможливо. Згідно зі\~статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, а також те, що сторони не бажають зберегти сім`ю, спільне проживання суперечить їх інтересам, шлюбні відносини припинені, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Окрім вимоги щодо розірвання шлюбу позивач в позові просить: залишити малолітню доньку [PERSON] на подальше виховання батька [PERSON] ; залишити малолітнього сина [PERSON] на подальше виховання матері [PERSON] . Свою вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 червня 2024 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, згідно якого вони дійшли домовленості стосовно місця проживання та самостійного утримання кожним з батьків спільних малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи судом встановлено, що 13 червня 2024 року між позивачем [PERSON] (Батько) та відповідачем [PERSON] (Матір) укладено Договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Мендрик О.О. та зареєстровано в реєстрі №1090 (далі Договір). Згідно п.1.1 Договору, його укладено стосовно місця проживання та самостійного утримання кожним з Батьків спільних малолітніх дітей доньки - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . У відповідності до п.1.2 Договору Батьки домовилися про визначення місця проживання Дітей, порядку їх утримання та здійснення батьківських прав Матір`ю та Батьком, які проживають окремо. Згідно п.1.3. Договору Батьки вирішили визначити місце проживання дітей таким чином: місце проживання [PERSON] , [INFO] , сторонами визначається разом з батьком за адресою: [ADDRESS] ; місце проживання [PERSON] , [INFO] , сторонами визначається разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.3.1.1 Договору Батько зобов`язується піклуватися про здоров`я дитини, самостійно брати участь у вихованні дитини - [PERSON] , забезпечити дитині достатній рівень освіти. Відповідно до п.3.2.1 Договору Мати зобов`язується піклуватися про здоров`я дитини, самостійно брати участь у вихованні дитини - [PERSON] , забезпечити дитині достатній рівень освіти. Таким чином, позивач та відповідач, уклавши між собою вищевказаний Договір, в позасудовому порядку досягли згоди щодо місця проживання дітей та здійснення батьківських прав та обов`язків, в тому числі щодо утримання та виховання дітей. Згідно\~ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1\~ст. 161 СК України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За таких обставин, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо місця проживання дітей та здійснення свої батьківських прав та обов`язків, в тому числі щодо утриманні та виховання дітею, оскільки такий порядок здійснення свої батьківських прав сторони добровільно врегулювали ще до подання позову, уклавши відповідний договір. Водночас, суд вирішує спір, що реально виник. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дітей та порядку здійснення свої батьківських прав та обов`язків з приводу їх утримання та виховання, а отже вимоги в частині залишення малолітньої доньки [PERSON] на подальше виховання батька [PERSON] ; а малолітнього сина [PERSON] на подальше виховання матері [PERSON] судовому розгляду під час вирішення спору про розірвання шлюбу не підлягають.

Outcome: partial