Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

У травні 2024 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом про зменшення розміру його аліментних зобов`язань на утримання дочки [PERSON] , які стягуються з нього за судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 06.02.2024, з 1/4 частини до 1/8 частини його доходу. На обґрунтування позову зазначив, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, які мешкають у сільській місцевості, мають суттєві проблеми зі здоров`ям та невеликі пенсії, що потребує їх регулярної фінансової підтримки, і така підтримка ним надається. Окрім того колишня дружина вже кілька років разом з дитиною та новим чоловіком мешкають у Нідерландах, де як біженці отримують відповідну фінансову підтримку, при цьому відповідачка відмовляється сплачувати комунальні платежі за квартиру, у якій вона зареєстрована, і такі сплати здійснюються ним одноособово. З огляду на проживання відповідачки за кордоном він позбавлений права здійснювати контроль за цільовим витрачанням аліментів та через поведінку відповідачки, яка налаштувала дитину проти нього, дочка перестала з ним спілкуватись. За міркуванням позивача наведені обставини та отримання ним грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України - значного для нього і мізерного для відповідачки, є підставою для зміни розміру його аліментних зобов`язань в бік зменшення. Ухвалою від 20.05.2024суд залишив позовну заяву без руху з підстав її подання без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України, а саме: невідповідності обраного позивачем способу захисту порушених прав вимогам закону. 11.06.2024 від позивача надійшла позовна заява у новій редакції, в якій він заявив вимогу про зменшення розміру аліментів та подав додаткові докази. Ухвалою від 15.06.2024 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 25.06.2024 від відповідачки через «Електронний суд» надійшов відзив із запереченнями проти позову, однак ураховуючи, що відсутні підтвердження надсилання копії відзиву позивачу, суд не бере до уваги пояснення, викладені відповідачкою у відзиві, і вирішує справу на підставі пояснень та доказів позивача. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] . Дочка сторін проживає з матір`ю. З пояснень позивача вбачається, що після розірвання з ним шлюбу відповідачка з новим чоловіком та дітьми виїхала на постійне проживання до Нідерландів. За відомостями Державної прикордонної служби України у період 01.04.2022 - 18.03.2024 роках дочка сторін перебувала на території України впродовж 90 днів. 06.02.2024 суддею Дарницького районного суду м. Києва видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.01.2024 і до повноліття дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття (стаття 51 Конституції України) та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України). Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). За приписами частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі статтею 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, в тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень частини п`ятої статті 183СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною першою статті 192 цього Кодексу встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже за змістом наведеної правової норми умовою зміни розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Судовий наказ за своєю формою є немотивованим судовим рішенням, процедура видачі якого не передбачає оцінки доказів, проте це не означає неможливість перегляду розміру аліментів, стягнутих судовим наказом. Так, частинами сьомою та восьмою статті 170 ЦПК України передбачене право боржника на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів та на перегляд судового наказу про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами. Тлумачення змісту наведених норм матеріального та процесуального закону в їх системній сукупності дає підстави для висновку, що при вирішенні позову про зменшення розміру аліментів, стягнутих судовим наказом, суд має оцінити усі обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, незалежно від того, чи існували такі обставини на момент видачі судового наказу. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається, зокрема на те, що він утримує своїх непрацездатних батьків, на підтвердження чого надав копії їх паспортів та медичної довідки щодо стану здоров`я матері. Водночас дослідженням змісту вказаних документів установлено, що у них відсутні будь-які фактичні дані, які б свідчили про потребу батьків позивача у матеріальному утриманні та надання позивачем такого утримання, а належних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано. Ще одним аргументом позивача є сплата ним одноособово комунальних платежів за квартиру, у якій зареєстроване місце проживання відповідачки, однак ці доводи та надані на їх підтвердження докази суд відхиляє, оскільки такі обставини не мають правового значення для вирішення спору про розмір аліментів. До того ж позивач не позбавлений права вимагати від відповідачки, у тому числі і в судовому порядку, відшкодування частини витрат на утримання спільного майна. З наведеної вище підстави суд відхиляє і ствердження позивача про вчинення відповідачкою перешкод у спілкуванні з дитиною. На обґрунтування своїх вимог позивач також посилається на значний розмір отримуваного ним грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України та відсутність можливості здійснювати контроль за цільовим витрачанням аліментів. З огляду на те, що судовим наказом з позивача стягнуті аліменти у частці від його доходу, а дитина мешкає за кордоном, розмір фактично сплачуваних аліментів міг би мати значення для вирішення вимог позову, проте жодних доказів на підтвердження вказаної обставини позивач не надав. Отже на підставі оцінки наведених позивачем аргументів і наданих ним доказів суд дійшов висновку про недоведеність його вимог про зменшення розміру аліментів, у зв`язку з чим відмовляє у їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed