Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

07 березня 2024 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко Оксани Олександрівни відкрито спадкову справа після смерті [PERSON] , дата смерті: [INFO] , що відкрита за заявою спадкоємця - [PERSON] . Як стало відомо [PERSON] його батько, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [INFO] , за життя укладено договори з АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) та відкрито відповідні банківські рахунки, а саме: № [NUMBER] за договором банківського вкладу № SAMDN 25000734798701 від 23.04.2013; № [NUMBER] (USD) за договором банківського вкладу № SAMDNWFD 0070034395300 від 12.12.2013; № [NUMBER] (USD) за договором банківського вкладу № SAMDN 25000734798330 від 23.04.2013; № [NUMBER] (USD) за договором банківського вкладу № SAMDN 25000734797890 від 23.04.2013; № [NUMBER] (USD) за договором банківського вкладу № SAMDN 25000734798506 від 23.04.2013; № [NUMBER] (USD) за договором банківського вкладу № SAMDN 25000722483443 від 28.12.2011; № [NUMBER] (USD) за договором банківського вкладу № SAMDN 25000722610992 від 04.01.2012; № [NUMBER] (USD) за договором банківського вкладу № SAMDN 25000722611193 від 04.01.2012; № [NUMBER] (USD) за договором банківського вкладу № SAMDN 25000722611464 від 04.01.2012; № [NUMBER] (USD) за договором банківського вкладу № SAMDN 25000722483517 від 28.12.2011; № [NUMBER] за договором банківського вкладу від 28.12.2011; № [NUMBER] (USD) за договором банківського вкладу від 07.09.2012; № [NUMBER] (USD) за договором банківського вкладу від 28.11.2012; № [NUMBER] (USD) за договором банківського вкладу від 28.12.2011; з обслуговування банківської карти № [NUMBER] ; з обслуговування банківської карти № [NUMBER] . Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. було направлено листи №92/02-14 від 26.06.2023 року та №150/02-14 від 09.11.2023 року до АТ КБ «Приватбанк» щодо надання інформації про наявність грошових вкладів у національній та іноземній валюті, цінних паперів і банківських карток, у тому числі пенсійних заощаджень, на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також про існування договорів оренди банківських сеймових скриньок або будь-яких інших договорів, укладених між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк». АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було надано відповідь листом № 20.1.0.0.0/7-230705/44510 від 01.08.2023 р., та листом № 20.1.0.0.0/7-231117/56740 від 27.11.2023 р. згідно з якої випливає, на ім`я померлого [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відсутні відкриті рахунки, сейфові ячейки відсутні. Але, згідно з офіційною інформацією, розміщеною на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» передавав свої зобов`язання перед клієнтами банку за договорами, укладеними в АР Крим, ТОВ «ФК «Фінілон» (код ЄДРПОУ 38920700).: «…17.11.2014 між АТ "КБ "Приватбанк" та ТОВ "ФК "Фінілон" укладено "Договор о переводе долга б/н от 17.11.14г", згідно якого позивач перевів, а відповідач прийняв на себе виконання зобов`язань щодо сплати вкладникам та власникам банківських поточних рахунків (кредитори) грошових коштів, розміщених ними на підставі депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, які були укладені структурними підрозділами банку на території Автономної Республіки Крим (АР Крим), згідно переліку кредиторів та договорів, зазначеному в електронному додатку до договору - "Приложение №1 (Реєстр Кредиторов) к договору перевода долга № б.н. от 17.11.2014г"….» (Постанова ВС від 14 вересня 2021 року № 904/1721/20). «…внаслідок укладання 17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» договору про переведення боргу з подальшим укладенням 18 листопада 2014 року додаткової угоди до цього договору …., ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником за даним договором банківського вкладу. Відповідно до умов договору електронний додаток № 1 містить перелік депозитних договорів, за якими було здійснено переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон», в тому числі і по депозитному договору, який є предметом спору в даній справі….» (Постанова ВС від 23 листопада 2022 року, справа № 757/8242/20). Таким чином, АТ «КБ «ПриватБанк» 17.11.2014 року, уклавши угоду з ТОВ «ФК «Фінілон», ймовірно передав зобов`язання за договорами банківського вкладу, укладеними між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] . Та АТ «КБ «ПриватБанк» відмовив у наданні запитуваної інформації, що є порушенням порядку розкриття та використання банківської таємниці. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 30 травня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив по справі, відповідно до змісту якого відповідач не погоджується з позовними вимогами, оскільки у позовні заяві не вказано те, кому саме було відмовлено банком: позивачу чи приватному нотаріусу. При цьому, до позовної заяви позивачем додані копії двох відповідей АТ КБ «ПриватБанк» від 27.11.2023 та від 01.08.2023 на запити від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О.О, які не мстять відмови Банку надати запитувану нотаріусом інформацію/відомості. Отже, такі обставини свідчать про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не відмовляв нотаріусу у наданні запитуваної інформації, а навпаки - надав відповідь по суті. Виходячи з обґрунтування позовних вимог наявністю «відмови Банку» вбачається, що така відмова була надана самому позивачу. Однак, до позовної заяви позивачем не додано жодного ним будь якого звернення до Банку із запитом щодо надання інформації, яка зазначена у прохальній частині позову, та не надано жодного доказу в підтвердження отриманої від банку відмови у наданні інформації/відомостей. Отже, такі обставини свідчать про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не відмовляв Позивачу у наданні інформації, яку він намагається отримати наразі у судовому порядку шляхом пред`явлення до Банку позову. З урахування наведеного вбачається, що у позовній заяві не зазначено якими діями та у який спосіб АТ КБ «ПриватБанк» порушило або не визнає або спорює права Позивача та які саме права або законні інтереси позивача порушені відповідачем. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною,достатньою підставою для відмови у позові і не потребує перевірки обраного позивачем способу захисту і правової оцінки по суті спору Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача, судам не потрібно вдаватись до правової оцінки по суті спору та вимог. Тож, відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. Окрім того, позивач, як він зазначає у позовній заяві, звернувся до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] свого батька, [PERSON] . Проте позивачем не надано доказів ні звернення за заявою про прийняття спадщини, ні свідоцтва про право на спадщину , що має бути видане нотаріусом позивачу, як спадкоємцю. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом установлено, що 09 листопада 2023 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілка О.О. звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з запитом про надання інформації про наявність укладених договорів між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] та відкритих відповідно банківських рахунків. 27 листопада 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав відповідь приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Топілка О.О. 26 червня 2023 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілка О.О. звернулась повторно до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з запитом про надання інформації. 01 серпня 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав відповідь приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Топілка О.О. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації; 9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності. Відповідно до ч.1 ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську інформацію, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію. Вказані обмеження, зокрема викладені в ч. 4 ст. 62 Закону, й не стосуються випадків надання банком інформації, яка є банківською таємницею, за дозволом клієнта чи за рішенням суду. Статтею 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону. Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року у справі №501/1451/17, оскільки розкриття банківської таємниці може здійснюватися безпосередньо банками або на підставі рішення суду (стаття 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність») та виключно на підставах і у порядку, передбаченими законом, суд повинен розмежовувати ці підстави, коло суб`єктів, уповноважених на отримання відповідної інформації та її обсягу. Коло суб`єктів, які мають право вимагати безпосередньо від банку розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, визначається статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і може змінюватися тільки на підставі закону. При цьому, вказані суб`єкти мають право на отримання лише обмеженої інформації з урахуванням виконуваних ними функцій та з питань, зазначених у відповідному законі стосовно визначених суб`єктів. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками: 1) на запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи. Інформація щодо рахунку умовного зберігання (ескроу) та операцій за ним розкривається також на письмовий запит бенефіціара. Інформація про залишок коштів на банківському рахунку, майнові права на кошти на якому є предметом обтяження, операції за ним, обтяження, щодо яких до банку надійшли повідомлення, у тому числі взяті банком на облік, інші обмеження права розпоряджання рахунком розкривається також на письмовий запит обтяжувача, якщо право обтяжувача на отримання відповідної інформації передбачено правочином, на підставі якого виникає таке обтяження; 2) за рішенням суду; 3) органам прокуратури України, Служби безпеки України, Державному бюро розслідувань, органам Національної поліції України, Національному антикорупційному бюро України, Антимонопольному комітету України, Національному агентству з питань запобігання корупції, Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, - на їхні запити щодо банківських рахунків клієнтів та операцій, проведених на користь чи за дорученням клієнта, у тому числі операцій без відкриття рахунків, а саме відомості на конкретно визначену дату або за конкретний проміжок часу та стосовно конкретної юридичної або фізичної особи, фізичної особи - підприємця про: наявність рахунків, номери рахунків, залишок коштів на рахунках, операції списання з рахунків та/або зарахування на рахунки, призначення платежу, ідентифікаційні дані контрагента (для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний номер платника податку; для юридичних осіб - повне найменування, ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), номер рахунку контрагента та код банку контрагента; 4) центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику: а) на його запит щодо наявності банківських рахунків; б) у випадках та в обсязі, визначених Угодою між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки для поліпшення виконання податкових правил й застосування положень Закону США "Про податкові вимоги до іноземних рахунків" (FATCA) та іншими міжнародними договорами, що містять положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або укладеними на їх підставі міжвідомчими договорами. Порядок розкриття такої інформації встановлюється Національним банком України; в) на його запит щодо дотримання резидентами встановлених Національним банком України граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів; 5) центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, на його запит у випадках, встановлених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення"; 6) органам державної виконавчої служби, приватним виконавцям - на їхні запити з питань виконання рішень судів та рішень, що підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", - щодо банківських рахунків клієнтів та операцій, проведених на користь чи за дорученням клієнта, а саме відомості на конкретно визначену дату або за конкретний проміжок часу та стосовно конкретної юридичної або фізичної особи, фізичної особи - підприємця про: наявність рахунків, номери рахунків, залишок коштів на рахунках, операції списання з рахунків та/або зарахування на рахунки, призначення платежу, а також щодо договорів боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 7) Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку у разі самостійного подання банком інформації про банк як емітент та адміністративних даних відповідно до законів про цінні папери та фондовий ринок; 8) іншим банкам - на їхні запити у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення"; 9) центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, з метою здійснення верифікації та моніторингу державних виплат - на його запит щодо банківських рахунків фізичних осіб, яким призначено, нараховано та/або здійснено державні виплати, а також фізичних осіб, які звернулися за призначенням державних виплат, операцій списання з рахунків та/або зарахування на рахунки і залишки за такими рахунками на визначену дату або за конкретний проміжок часу; 10) особам, зазначеним власником рахунку (вкладу) у відповідному розпорядженні банку, у разі смерті такого власника рахунку (вкладу) - на їхній запит щодо наявності рахунків (вкладів) померлого власника та залишку коштів на рахунках (вкладах); 11) державним нотаріальним конторам, приватним нотаріусам, посадовим особам органів місцевого самоврядування, уповноваженим на вчинення нотаріальних дій, іноземним консульським установам (для вчинення такими особами нотаріальних дій з охорони спадкового майна, з видачі свідоцтв про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя) - на їхні запити щодо наявності рахунків (вкладів) та залишку коштів на рахунках (вкладах) померлих власників цих рахунків та/або щодо залишку коштів, які належать померлим фізичним особам та зберігаються на будь-яких рахунках у банках, та/або щодо рухомого майна таких осіб, що перебуває на збереженні та/або у заставі банку як заклад, щодо наявності індивідуального банківського сейфа та/або договорів про надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, та/або щодо наявності рахунків умовного зберігання (ескроу) та грошових коштів на цих рахунках, призначених для перерахування померлим бенефіціарам. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною другою статті 1228 ЦК України передбачено, що право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Згідно ст. 66 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави. Статтею 46 Закону України «Про нотаріат» передбачено право нотаріусу при вчиненні нотаріальних дій витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Відповідно до п. 3.4 глави 3 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 року № 267, до банку для надання довідок за рахунками (вкладами) у разі смерті їх власників державним нотаріальним конторам або приватним нотаріусам, іноземним консульським установам (для вчинення такими особами нотаріальних дій з охорони спадкового майна, з видачі свідоцтв про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя) щодо наявності рахунків (вкладів) та залишку коштів на рахунках (вкладах) померлих власників цих рахунків та/або щодо залишку коштів, які належать померлим фізичним особам та зберігаються на будь-яких рахунках у банках, та/або щодо рухомого майна таких осіб, що перебуває на збереженні та/або в заставі банку як заклад, щодо наявності індивідуального банківського сейфа та/або договорів про надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, та/або щодо наявності рахунків умовного зберігання (ескроу) та грошових коштів на цих рахунках, призначених для перерахування померлим бенефіціарам, подається заява за довільною формою. Довідка про наявність/відсутність інформації складається банком за довільною формою. Відповідно до ч. 1 ст. 1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. Судовому захисту підлягають лише порушені права, яких у даному випадку, судом не встановлено. На виконання вимог ч. 5 ст.12 ЦПК з метою реалізації своїх прав, суд усіляко сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними своїх прав, в тому числі користуватися своїми процесуальними правами в судовому засіданні. У даному випадку, позивач не надає доказів, що останній є спадкоємцем [PERSON] , а отже не має права на звернення з вказаним позовом. Окрім того, суд звертає увагу позивача, що обставини зазначені в позовній заяві не містять підтвердження прав позивача, оскільки з запитами про надання інформації звертався приватний нотаріус, а не сам позивач. За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Оскільки відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові, суд приходить до висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed