Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Ічня Чернігівської області, зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , батьківських прав відносно сина, [PERSON] , який народився [INFO] у м. Житомирі. Позов мотивований тим, що [PERSON] є батьком [PERSON] . З 2009 року [PERSON] ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Він не надавав жодних коштів на утримання сина, [PERSON] , не сплачував аліменти, призначені згідно з рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11.05.2011 року у справі № 2-2205/11, не відвідував його, не цікавився потребами, інтересами сина, не спілкувався з ним в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення і відчуття дитиною батьківської опіки. Відповідач не цікавився навчанням та підготовкою сина до самостійного життя. Поведінка [PERSON] не створювала основи для засвоєння сином загальновизнаних норм моралі, оскільки відповідач тривалий час вчиняв умисні тяжкі та особливо тяжкі кримінальні правопорушення, постійно ставив свою сім`ю в скрутне матеріальне становище, перебував у місцях позбавлення волі. Враховуючи наявність фактів невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків і відсутність його бажання зберегти сімейні правовідносини, позивач просить задовольнити позов у повному обсязі, оскільки це сприятиме дотриманню його прав та інтересів, принципів розумності та справедливості. Ухвалою суду від 10 травня 2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Від відповідача, який на час розгляду справи перебуває під вартою в СІЗО Житомирської установи виконання покарань №8, надійшла заява про визнання позову та про розгляд справи без його участі (а.с. 80-82). Відповідач зазначив, що позов про позбавлення його батьківських прав визнає в повному обсязі, а всі факти, наведені в позовній заяві, відповідають дійсності. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Вказав, що батько вкрай рідко відвідував його, не цікавився його життям, не мав необхідного батьківського впливу не надавав батьківської підтримки та не виконував свої батьківські обов`язки. Позивач пояснив, що [PERSON] постійно ставив їхню сім`ю у скрутне матеріальне становище, оскільки мав великі борги та зобов`язання по відшкодуванню грошових коштів потерпілим від шахрайських дій відповідача. Позивач пережив випадки залякування і погроз від сторонніх осіб, яким відповідач заборгував кошти. [PERSON] свідомо допускав прояви антигромадської поведінки і нехтував своїми батьківськими обов`язками, в той час коли позивач навчався в школі, та в подальшому у військовому інституті. Позивач вважає, що на сьогодні, наявність сімейних правовідносин із відповідачем створює перешкоди для реалізації його прав та інтересів, зумовлює обов`язок в подальшому піклуватись про батька, який більшу частину життя не цікавився ним. Під час реалізації права на працю, відповідно до отриманої освіти, позивач ризикує мати перешкоди, оскільки під час відбору кандидатів на посади у військові підрозділи посилюються вимоги щодо доброчесності, досліджуються декларації сімейних зв`язків та наявність фактів притягнення до кримінальної відповідальності близьких осіб. Окрім того, позивач пояснив, що його мама, [PERSON] , не бажала звертатись до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Окрім того, у зв`язку із особливостями навчання у військовому інституті та через війну в Україні позивач звернувся до суду з цим позовом після досягнення повноліття. В подальшому позивач надав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі. В заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, вважає, що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд встановив наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.12.2009 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Згідно рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11.05.2011 року по справі № 2-2205/11 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1000грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24.03.2011 і до повноліття дітей (а.с. 14). З листа Корольовського ВДВС у м. Житомирі № 91796/23.12-24/14 від 17.07.2024 року вбачається, що відповідач добровільно не сплачував аліменти та мав заборгованість (а.с. 118- 119). В період з 15.10.2010 року до 20.06.2011 року відповідач перебував під вартою в СІЗО Житомирської установи виконання покарань №8 (а.с. 19 -23) у зв`язку із підозрою та обвинуваченням щодо вчинення злочину. У помешканні за адресою: [ADDRESS] , де мешкав позивач, у 2010 та 2011 роках проводились обшуки в межах кримінальних проваджень щодо [PERSON] (а.с. 24, 26). Згідно з постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 02.08.2011року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст.ст. 190 ч. 2, 358 ч. 3 КК України, на підставі ст. 1. п «Д» Закону України «Про амністію» від 28.07.2011 року, а кримінальну справу відносно нього закрито (а.с.17,18). При цьому, 27.12.2011 року відповідач знову був взятий під варту згідно постанови Ленінського районного суду м. Вінниці № 4-2992/11 (а.с.30-32). Постановою Ленінського районного суду м.Вінниці від 10.04.2012 року по справі № 212/3588/2012 відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України на підставі п. «В», п. «Д» ст. 1 та ст. 6 Закону України «Про амністію у 2011 році», та його було звільнено з під варти із зали суду. (а.с. 33-35). В листопаді 2022 року [PERSON] було взято під варту у зв`язку з виконанням вироку. На сьогодні, відповідач засуджений та відбуває покарання за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09.12.2019 року по справі №296/336/12-к, згідно якого його визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.190 ч.2, ч.3, ч.4 КК України, та призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна. За ухвалою Житомирського апеляційного суду від 07.06.2022 [PERSON] змінено покарання за сукупністю злочинів і залишено остаточний термін покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі (а.с. 27 -28, 71 -73). За відомостями, наданими СІЗО ЖУВП №8, строк відбуття покарання відповідачу рахується з 07.11. 2022 року. Строк закінчення відбуття покарання - 07.11.2029 р. (а.с.53). Відповідно до ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 05.12.2022 року відповідача залишено в СІЗО ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» у зв`язку з розглядом кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] та інших осіб у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.2 ст.28, ч. 1 ст. 357,ч. 1 ст. 263, ч.3 ст. 146, ч. 4 ст. 190, ч.3 ст.289 КК України (а.с. 21). Згідно з відомостями ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» від 07.05.2024 №5/4555 та характеристики ув`язнений [PERSON] до безоплатної суспільної-корисної праці та проведення робіт з покращення побутових умов та благоустрою не залучався. Бажання працювати не виявляє, заохочень не має, характеризується посередньо (а.с. 51, 52). Відповідач тривалий час не бачився з позивачем як під час навчання у військовому інституті останнього так і під час перебування відповідача під вартою з 2022 року. Це підтверджується відомостями із листа-відповіді ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)» на адвокатський запит № 5/4555 від 07.05.2024 року про те, що ув`язненому [PERSON] з 07.11.2022 року по теперішній час короткострокові та тривалі побачення не надавались (а.с. 51) Позивач, [PERSON] , зареєстрований та до початку навчання в Житомирському військовому інституті ім. С.П. Корольова проживав разом з мамою, [PERSON] , що підтверджується відомостями із довідки ОСББ «Веселка-66» від 03.05.2024 року № 10 (а.с.58). Згідно змісту відповіді на адвокатський запит, яку надала адміністрація ліцею № 24 м. Житомира № 249, 250, 251 від 08.07.2024 року, [PERSON] , сина в школі не відвідував, не цікавився станом успішності і поведінкою сина. За час навчання в школі взаємовідносини позивача та його батька були конфліктними. [PERSON] не приділяв достатньої уваги вихованню сина, не спілкувався з ним в обсязі, необхідному для його нормального розвитку, не надавав доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяв засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу (а.с. 113 - 116). З 14.08.2020року по червень 2024 року позивач навчався у Житомирському військовому інституті ім. С.П. Корольова (далі- ЖВІ ім. С.П. Корольова), куди був зарахований відповідно до наказу начальника інституту від 14.08.2020 року № 16 (а.с.48, 50). Також позивач має чинний контракт від 14.08.2020 року на проходження військової служби у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (а.с. 49). Окрім того, у листі-відповіді Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова № 519/2556 від 03.05.2024 року зазначено, що під час навчання позивач проживав у курсантській казармі військового інституту (а.с. 48). За період навчання в ЖВІ ім. С.П. Корольова позивач зарекомендував себе як дисциплінований військовослужбовець, навчальні дисципліни засвоїв на «відмінно», фізично підготовлений на «відмінно». При виконанні службових обов`язків дотримується законів України та Статутів Збройних Сил України, завжди проявляє старанність та розумну ініціативність (а.с. 74). Згідно з листом-відповіддю Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова від 03 травня 2024 року № 519/2556 на адвокатський запит, батько жодного разу не відвідував [PERSON] за місцем навчання, не звертався до керівництва інституту щодо надання дозволу на відвідування та не цікавився станом його успішності (а.с. 48). За відомостями із Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) відповідач був і на сьогодні є боржником у численних виконавчих провадженнях (а.с. 59 -62). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з позивачем та його батьками - [PERSON] та [PERSON] , знайома, вони були сусідами, мешкали на одному поверсі в будинку за адресою [ADDRESS] . [PERSON] вона знає та пам`ятає з дитинства. До вступу в Житомирський військовий інститут ім. С.П. Корольова він проживав по сусідству. Починаючи з 2009 року вона дуже рідко бачила [PERSON] у квартирі його родини. Їй було відомо, що [PERSON] та [PERSON] розлучилися і після розлучення вона не бачила його в квартирі, де жив позивач. [PERSON] ніколи не бачила щоб відповідач гуляв з сином на вулиці. Назарій про тата нічого не розповідав під час зустрічей, часто був засмучений та пригнічений, тягнувся у спілкуванні до чоловіків. Вихованням [PERSON] займалась його мама, [PERSON] , а також їй допомагали її батьки (бабуся і дідусь), які проживали разом з ними. До [PERSON] , як до сусідки, часто приходили з поліції і розпитували про місцезнаходження відповідача. Коли вона була присутня під час обшуків у квартирі Нагорних, то [PERSON] виглядав дуже наляканим та пригніченим. Свідок [PERSON] пояснила, що вона та її чоловік є власниками квартири за адресою [ADDRESS] . У цьому помешканні також проживали [PERSON] , [PERSON] та їх діти. [PERSON] проживав зі своєю сім`єю допоки [PERSON] не пішов до школи, тобто до 2009 року. У 2011 році [PERSON] та [PERSON] розлучилися. Позивач мешкав за адресою: [ADDRESS] від народження і до вступу у Житомирський військовий інститут (серпень 2020 р.), після чого став проживати у казармі навчального закладу. Відповідач відвідував дітей 2-3 рази на рік, візити були короткими, а діти після цього були засмучені. [PERSON] не виконував свої батьківські обов`язки, йому було байдуже до сина. Він не приділяв Назарію уваги як батько, не цікавився його здоров`ям, навчанням, захопленнями. [PERSON] допомагала позивачу з домашніми завданнями. Дідусь водив його на гуртки і надавав йому чоловічої підтримки. Відповідач тривалий час офіційно не працював. У нього було багато боргів. Хоча відповідач ніколи не був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але він завжди її вказував і туди приходили позичальники, працівники з банку, які розшукували відповідача. Свідок неодноразово зазначала, що [PERSON] був пригнічений і наляканий під час обшуків у квартирі та через погрози з боку ошуканих батьком людей, у зв`язку із чим потребував психологічної допомоги. Він соромився батька і переживав через проблеми батька із законом. Коли [PERSON] став старшим, то говорив, що він не схожий на батька і ніколи не буде таким як його батько. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно із ч.1, 2 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Враховуючи зміст інформації, викладеної у листі-відповіді Житомирського військового інституту ім. С.П. Корольова № 519/2556 від 03 травня 2024 року щодо того, що під час навчання позивач проживав в курсантській казармі військового інституту; зміст довідки № 331/200/59 від 25.06.2024 р. про те, що в період з 2020 по 2024 рік позивач перебував на казарменому положенні, житлом від Міністерства оборони України не забезпечувався; вимоги п.п.131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо особливостей навчального процесу курсантів військових навчальних закладів та сукупність об`єктивних факторів (пандемія коронавірусної хвороби (COVID-19), війна в Україні), суд визнає поважність причин неподання позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] до моменту настання його повноліття. Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч.ч. 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, ч. 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами. За змістом роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 185/9339/21 від 29.01.2024року зазначено, що досягаючи повноліття, особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них - навіть після смерті одного з них. Тож навіть після досягнення дитиною повноліття батьки, які не позбавлені батьківських прав стосовно такої дитини, зберігають певні права та обов`язки щодо неї, які ґрунтуються на їх кровному спорідненні. Із повноліттям дитини «з`являються» права батьків на утримання з боку повнолітніх сина/дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав є спадкоємцями за законом своєї дитини. Таке нормативне регулювання сімейних відносин між батьками та повнолітніми сином/дочкою є втіленням моральних засад суспільства, за яких батько та матір, які належно виконували свої обов`язки щодо власної дитини протягом тривалого часу (від народження і до досягнення дитиною повноліття, а в певних випадках навіть після досягнення повноліття), мають право на утримання від повнолітніх сина/дочки, а також на спадкування за законом. Відповідно, позбавлення матері чи батька батьківських прав стосовно їхньої дитини, за умови доведеності факту невиконання ними своїх батьківських обов`язків, унеможливлює існування, зокрема, права на утримання та спадкування в майбутньому, та відповідатиме принципам розумності й справедливості. Приписи Сімейного кодексу України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття. Незважаючи на досягнення дитиною повноліття, суд має встановити обґрунтованість чи необґрунтованість передбачених статтею 164 СК України підстав позову про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити відповідне судове рішення. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019р. у справі № 631/2406/15-ц, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). 15.05.2024 року відповідач подав до суду заяву про розгляд даної справи за його відсутності і вказав, що визнає позовні вимоги та наявність наведених у позовній заяві фактів. Тобто, відповідач не має намірів спростовувати твердження позивача щодо свідомого нехтування ним, як батьком [PERSON] , своїми обов`язками, а погоджується з цим, що свідчить про відсутність інтересу до своєї дитини. Окрім того, в постанові Ленінського районного суду м. Вінниці № 212/3588/2021, йдеться про те, що відповідач під час підготовки до вчинення шахрайства відносно громадянки [PERSON] брехав їй про те, що [PERSON] , взяли в заручники і вимагають в якості викупу велику суму грошей. У свою чергу, [PERSON] надала відповідачу значну суму коштів, які він, їй не повернув. Цей факт, зафіксований в постанові суду, яка набрала законної сили, і є свідченням того, що відповідач не піклувався про інтереси та безпеку сина (а.с.33-34). У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» також зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Таким чином, використання відповідачем у корисливих цілях інформації про свого сина свідчить про наявність порушення немайнових прав [PERSON] його батьком. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом тривалого часу не займався вихованням і утриманням своєї дитини, що свідчить про незацікавленість його як батька у долі позивача, байдужому ставленні до своїх батьківських обов`язків. Окрім того, відповідач не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав та прагне розірвати сімейні правовідносини. Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідач не цікавився навчанням сина і його життям та в розвитку сина не відігравав наданої йому ролі, що зумовило необхідність залучення психолога для допомоги у корекції психоемоційного стану дитини (а.с.114). Окрім того, вчиняючи злочини та беручи значні суми позик, відповідач наражав життя та здоров`я свого сина, [PERSON] , на небезпеку, оскільки останній відчував на собі випадки погроз і залякувань внаслідок антигромадської поведінки батька. У постанові від 18.05.2018 р. у справі № 465/4959/16-ц Верховний Суд зазначив, що установивши триваючий характер неприязних відносин між батьком та дитиною, що стало підставою для звернення дитини (через законного представника) до суду за захистом її порушених прав, та врахувавши відсутність будь-якої можливості покращення відносин між учасниками справи, що зауважено позивачем та не спростовано відповідачем, суд забезпечив справедливу рівновагу між інтересами дитини та застосуванням у справі такого крайнього заходу впливу на батька, як позбавлення його батьківських прав У відповідності до ст.164 СК України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей чи зловживають батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на дітей своєю аморальною, антигромадською поведінкою, а також якщо батьки є хронічними алкоголіками чи наркоманами. Отже, названими документами, які наявні в матеріалах справи, цілком обґрунтовуються підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] . Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка сформована у постанові від 21 липня 2021 року у справі № № 202/7712/18 свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків може бути підставою позбавлення батьківських прав. З урахуванням принципу забезпечення «якнайкращих інтересів дитини» суд може застосувати до батька дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав у разі не підтримання ним стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. Приймаючи рішення по даній справі суд враховує: взаємовідносини сторін, як батька та сина; визнання позову відповідачем; життєві обставини як поважні причини, що обмежили позивача у праві звернення до суду за захистом свого права до досягнення повноліття; правові позиції Верховного Суду по справі №185/9339/21, а саме: позбавлення матері чи батька батьківських прав стосовно їхньої дитини, за умови доведеності факту невиконання ними своїх батьківських обов`язків, унеможливлює існування в батька / матері, зокрема, права на утримання та спадкування в майбутньому, та відповідає принципам розумності й справедливості. Незважаючи на досягнення дитиною повноліття, суд має встановити обґрунтованість чи необґрунтованість передбачених статтею 164 СК України підстав позову про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити відповідне судове рішення. Вищенаведений висновок Верховного Суду узгоджується також і з висновками ЄСПЛ у справі «Молдован проти України» (рішення від 14.03.2024 р.) щодо того, що застосований національними судами підхід і результат провадження повинні бути спрямовані на уникнення порушення з боку держави своїх позитивних зобов`язань за статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи вищезазначене суд вважає, що визнання позову не суперечить чинному законодавству, відповідає встановленим обставинам справи, а тому приймає рішення про задоволення позову.

Outcome: approved