Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що в провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області перебувала цивільна справа, в межах якої було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Барвінківська міська рада Харківської області, Державна інспекція архітектури та містобудування України про зобов`язання вчинити певні дії. Зобов`язано [PERSON] , припинити дії, що створюють загрозу майну [PERSON] та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом: приведення даху будівлі магазину «Престиж» розташованого за адресою [ADDRESS] у попередній стан для забезпечення належного водовідведення та гідроізоляції; демонтажу добудови складського приміщення орієнтовним розміром 4.0 м. * 13.0 м. (частково з цегли та полегшених металевих конструкцій) та добудови складського приміщення розміром 6.0 м. * 8.0 м. (з полегшених металевих конструкцій по металевому каркасу) до магазину «Престиж» розташованого за адресою [ADDRESS] , та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. 13.12.2023 Дніпровським апеляційним судом апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. 25 вересня 2023 року державним виконавцем Мєдвєдєвою І.М. було винесено постанову про закриття виконавчого провадження, відкритого за виконавчим листом, виданим за рішенням Дніпропетровського районного суду від 15 травня 2023 року по справі №611/434/20. Як вказує [PERSON] , вказані дії державного виконавця призвели до зневіри в правову державу, спричинили їй та її співмешканцю [PERSON] головний біль, безсоння, проблеми з тиском та стрес. Позивачка, посилаючись на ст. 1174 ЦК України, зазначила, що протиправні дії державного виконавця [PERSON] та заступника начальника відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шестопал Т.А. щодо виконання рішення Дніпропетровського районного суду від 15 травня 2023 року по справі №611/434/20 призвели до душевних страждань, просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 60 000 грн. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області віл 26 квітня 2024 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. 14 травня 2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями на позов, в якому зазначено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження [NUMBER] за виконавчим листом №611/434/20, виданим 27.07.2023 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області. Державним виконавцем вживаються всі можливі заходи примусового виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року у справі №611/434/20 в межах повноважень, є правомірними та узгоджуються з положеннями Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, представником відповідача зазначено, що позивачка не надала суду доказів того, чим підтверджується факт заподіяння їй моральних страждань, за яких обставин вони заподіяні, чому вона оцінила моральну шкоду саме на таку суму та з чого вона при цьому виходила, якими доказами це підтверджується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення цієї вимоги. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказуючи на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що 27 липня 2023 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист №611/434/20, на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року, яким зобов`язано [PERSON] припинити дії, що створюють загрозу майну [PERSON] та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом: приведення даху будівлі магазину «Престиж» розташованого за адресою [ADDRESS] у попередній стан для забезпечення належного водовідведення та гідроізоляції; демонтажу добудови складського приміщення орієнтовним розміром 4.0 м. * 13.0 м. (частково з цегли та полегшених металевих конструкцій) та добудови складського приміщення розміром 6.0 м. * 8.0 м. (з полегшених металевих конструкцій по металевому каркасу) до магазину «Престиж» розташованого за адресою [ADDRESS] (а. с. 35). Державним виконавцем Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєвою І.М. 15 серпня 2023 року було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з виконання виконавчого листа №611/434/20 від 27.07.2023 (а.с.34). З акту від 29.серпня 2023 року, складеного державним виконавцем Мєдвєдєвою І.М., при виході за адресою [ADDRESS] з метою перевірки виконання рішення було встановлено, що рішення суду боржником не виконано, внаслідок військової агресії російської федерації на території Барвінківської ОМГ дане приміщення зазнало пошкоджень, магазин обгорів, на даний час не працює. Боржника [PERSON] попереджено про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду та встановлено строк для його виконання протягом десяти робочих днів (а.с.35). Постановою державного виконавця Ізюмського відділу ДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєвої І.М. від 30 серпня 2023 року на боржника [PERSON] накладено штраф на користь держави у розмірі 1700,00 грн за невиконання рішення суду (а.с.36). 13 вересня 2023 року державним виконавцем Мєдвєдєвою І.М. було складено акт, в якому зазначено, що рішення суду не виконано, демонтаж добудови складського приміщення орієнтовним розміром 4.0 х 13.0 (частково з цегли та полегшених металевих конструкцій) та добудови складського приміщення розміром 6.0 х 8.0 метрів (з полегшених металевих конструкцій по металевому каркасу) до магазину «Престиж», розташованого за адресою [ADDRESS] не здійснено. Боржника [PERSON] вдруге попереджено про кримінальну відповідальність (а.с.41). Згідно постанови державного виконавця Ізюмського відділу ДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєвої І.М. від 14 вересня 2023 року на боржника [PERSON] накладено штраф на користь держави у розмірі 3400,00 грн за невиконання рішення суду (а.с.42). 15 вересня 2023 року державним виконавцем Мєдвєдєвою І.М. направлено до Відділення поліції №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення згідно ст. 382 КК України, вих. №35663 (а.с. 43). Відділенням поліції №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області було зафіксовано та внесено до журналу ЄО №281 від 27.04.2022 факт пошкодження адміністративної будівлі магазину «Престиж» внаслідок обстрілу зс рф за адресою: [ADDRESS] . В подальшому ці матеріали ЄО, відповідно до ст. 216 КПК України, були направлені до СБУ (а. с. 44). 25 вересня 2023 року державним виконавцем Ізюмського відділу ДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєвою І.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] на підставі ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 45). 29 січня 2024 року Ізюмським ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції направлено запит до ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області за вих. №7578 про надання інформації щодо можливості демонтажу добудови складського приміщення за адресою по [ADDRESS] та запит до Головного управління Служби безпеки України в Харківській області за вих. №7580 про надання інформації щодо можливості демонтажу добудови складського приміщення до магазину «Престиж», за вказаною адресою (а.с. 85, 88). 08 лютого 2024 року начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мартинчуком М.В. винесено постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження [NUMBER], якою визнано дії державного виконавця Ізюмського відділу ДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєвої І.М. при виконанні зазначено виконавчого провадження такими, що вчинені з порушенням ч.1 ст.18, ч.3 ст.63 ЗУ "Про виконавче провадження". З постанови від 09 лютого 2024 року винесеної заступником начальника відділу Ізюмського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шестопал Т.А., вбачається, що постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.09.2023, що видана [PERSON] про примусове виконання виконавчого листа №611/434/20 скасовано, визнано дії державного виконавця при виконанні зазначеного виконавчого провадження такими, що вчинені в порушення ч. 1 ст. 18, ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язано державного виконавця, в провадженні якого перебувало зазначене виконавче провадження, усунути порушення зазначені в постанові про результати перевірки законності виконавчого провадження та провести виконавчі дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 48). Згідно відповіді Управління Служби безпеки України в Харківській області №70/6-1616 від 09.02.2024, вбачається, що проводиться досудове розслідування по факту пошкодження будівлі магазину «Престиж» у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022221070000179 від 01.03.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбачено ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 438 КК України. По вказаному кримінальному провадженню планується призначення оціночно-будівельної експертизи будівлі магазину «Престиж», тому виконання робіт щодо реконструкції (демонтажу) зазначеної будівлі спричинить перешкоди у розслідуванні кримінального провадження (а.с. 59). 19 лютого 2024 року державним виконавцем Ізюмського ВДВС в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєвою І.М. направлено запит до Барвінківського комунального підприємства «Благоустрій» про визначення об`єму та вартості робіт з приведення даху будівлі магазину «Престиж» та добудови складського приміщення до магазину «Престиж» із залученням спеціаліста Барвінківського комунального підприємства «Благоустрій», за рахунок підприємства, з подальшим стягненням понесених витрат з боржника [PERSON] (а.с.68). 22 лютого 2024 року від Барвінківського комунального підприємства «Благоустрій» на запит державного виконавця надійшла відповідь за №107 щодо відсутності фінансової можливості вивчити або найняти потрібного спеціаліста, а також виконати будівельні роботи (а.с.69). 16 лютого 2024 року суддею Дніпропетровського районного суду Харківської області відкрито провадження по справі за скаргою [PERSON] , заінтересовані особи - державний виконавець Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєва Інна Миколаївна, [PERSON] , на бездіяльність державного виконавця (а.с.75). В судовому засіданні було встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2024 року, копія якої надана представником позивача в судовому засіданні, скаргу [PERSON] на бездіяльність та постанову державного виконавця задоволено частково. Визнати дії державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мєдвєдєвої Інни Миколаївни щодо винесення постанови від 25.09.2023 про закінчення виконавчого провадження [NUMBER] неправомірними. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №375/2051/18 (провадження № 61-11639ск19) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Тобто, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 635/6868/16-ц. Окрім цього, при розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 761/28949/17. Практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень. З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин. У переважній більшості випадків ЄСПЛ наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20. Судом не встановлено таких елементів складу цивільного правопорушення, як причинного зв`язку між протиправною поведінкою та моральною шкодою, завданої внаслідок дій чи бездіяльності державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Крім того, оцінюючи всі докази кожен зокрема та в сукупності, суд приходить до висновку, що до позовної заяви не надано доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме з боку ді2 відповідача , з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань. Разом із тим, суд погоджується з тим фактом, що внаслідок дій державного виконавця, які визнано неправомірними постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2024 року у справі №611/434/20, позивачка, можливо, й пережила неприємні емоції, однак скористалася правом оскарження бездіяльності в судовому порядку. Проте, в позовній заяві та в ході розгляду справи позивачем та її представником не доведено належними та допустимими доказами, що дані негативні емоції досягли рівня страждання внаслідок протиправних дій державного виконавця являються підставою для відшкодування моральної шкоди та стягнення грошових коштів у зазначеному нею розмірі. Сам факт наявності судового рішення про визнання дій неправомірними не являється на переконання суду прямим доказом заподіяння позивачеві моральної шкоди та безумовною підставою для її відшкодування. Оремо судом звертається увага , що вищевказана постанова Дніпропетровського апеляційного суду була постановлена вже після подання даної позовної заяви [PERSON] про стягнення моральної шкоди. З огляду на те, що "розумність"і "справедливість" що зазначена у ст. 23ЦК України, які є оціночними поняттями, та суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди (вказана позиція викладена у Постанові ВС КАС України №750/6330/17 від 27 листопада 2019 року). Вимога ефективності судового захисту перекликається з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. ЄСПЛ часто використовує інші способи залагодження моральної шкоди, нематеріальні. У справі Аміхалай проти Молдови (20.04.2004) зазначено, що сам факт визнання порушення є достатньою компенсацією моральної шкоди. Те саме зазначено у рішення Білуха проти України (09.11.2006). Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed