Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

ТОВ «ФК «Укрглобал-фінанс», від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Руденко К.В., звернулось до суду через підсистему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3101016 у розмірі 41939,40 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн просять покласти на відповідачку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.08.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (торгова марка «Credit7») та [PERSON] був укладений договір № 3101016, який був підписаний [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора (далі - ІТС), за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 6000,00 грн шляхом їх переказу на платіжну картку відповідачки емітовану в АТ «А-БАНК», з визначенням строків погашення кредиту та відсотків за користування кредитом. 28.06.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023 року, відповідно до умов якого право вимоги до [PERSON] за договором №3101016 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.08.2022 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс». Всупереч умовам кредитного договору [PERSON] допустила порушення своїх зобов`язань за кредитним договором №3101016 від 13.08.2022 року у зв`язку з чим, у неї утворилась заборгованість в розмірі 41939,40 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 6000,00 грн та заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п. 1.4. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 13.08.2022 року по 28.06.2023 року (включно). Тому позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02 травня 2024 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та задоволено клопотання позивача та витребувано у АТ «А-БАНК» інформацію про те, чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжну карту № [NUMBER] ; виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до платіжної карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 13.08.2022 року по 18.08.2022 року з відображенням часу зарахування коштів та відомості про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № [NUMBER] в період з 13.08.2022 року по 18.08.2022 року. 25.03.2024 року до суду, через підсистему «Електронний суд», надійшов відзив від представника відповідачки - адвоката Литвиненка В.Л І., в якому останній просив суд поновити строк для подачі відзиву тавідмовити в задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що зразок кредитного договору, та правила надання кредитних коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту розміщений у мережі інтернет, проте відповідачка немає доступу до інтернету та не була ознайомлена з умовами отримання кредитів та інших послуг; що кредитний договір №3101016 від 13.08.2022 р. є нікчемним, оскільки він складений з порушенням законодавства про споживче кредитування, не містить всіх істотних умов та обов`язкових реквізитів; що позивачем на надано доказів на підтвердження розміру заборгованості, тому перевірити нараховані суми боргу неможливо. Окрім того, представник відповідачки зазначив, що відповідачка [PERSON] не була належним чином повідомлена про заміну кредитора у зобов`язанні, позивачем не надано підтвердження набуття позивачем права вимоги за кредитним договором тому сторона відповідача вважає, що ТОВ «УКРГЛОБАЛ- ФІНАНС» є неналежним позивачем у даній справі. 25.07.2024 року судом постановлено ухвалу про участь представника відповідачки [PERSON] - адвоката Литвиненка В.Л. у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У судовому засіданні представник відповідачки - адвокат Литвиненко В.Л. висловив свої заперечення щодо позовних вимог. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала свого представника, з позовом не погодилась. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 07.08.2024 року через систему «Електронний суд», надійшло клопотання представникапозивача - [PERSON] , у якому останній просив проводити розгляд справи без його участі, за наявними в матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та зазначив, що згідно з відповіді АТ «А-БАНК», відповідачка отримала суму кредиту після підписання договору №3101016 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.08.2022 року, підписаний відповідачкою о 19 год. 52 хв. 03 сек, що узгоджується з довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК Україна» про здійснення переказу коштів без відкриття рахунку. Проте, відповідачка належним чином не виконав свої зобов`язання та порушив умови договору №3101016. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, засухавши відповідачку та її представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази приходить до наступного висновку. 13.08.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (торгова марка «Credit7») та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 3101016. Зразок кредитного договору, правила надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженими директора ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНИ» наказом №67-ОД від 14.06.2021 року (далі - Правила), викладені для загального доступну в мережі Інтернет на сайті https://credit7.ua/pro-nas/. Окрім того, разом з підписанням договору № 3101016 [PERSON] підписано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (додаток № 1 до вказаного договору) (а.с. 12). Також, 13.08.2022 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту де вона підтвердила: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором; отримання інформації про право кредитодавця залучати до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, про встановлені законодавством вимоги щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки), про моє право на звернення до Національного банку України у разі недотримання таких вимог кредитодавцем та/або колекторською компанією, а також про право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі врегулювання простроченої заборгованості; отримання повідомлення про передбачену статтею 182 Кримінального кодексу України відповідальність за незаконне збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації про третіх осіб, персональні дані яких передані кредитодавцю. Відповідно до п. 9.7. кредитного договору, електронний підпис кредитодавця створюється на договорі шляхом накладання аналогу власноручного підпису уповноваженої особи ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відтиску печатки ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком, попередньо узгодженим сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» в ІТС ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА / зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис Клієнта на Договорі та вважається направленням ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. [PERSON] , відповідно до умов кредитного договору, п.п. 6.1.17, 6.1.18 правил, в особистому кабінеті в ІТС прийняла пропозицію укласти кредитний договір та підписала кредитний договір №3101016 13.08.2022 року шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором «X191» (підписано: 13.08.2022 о 19:52:03). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 вказаного Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ст. 8 вказаного Закону, юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Суд приходить до висновку, що волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у справі №127/23910/14-ц від 23.12.2020 року, що ґрунтуються на презумпції свободи договору. Тобто, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. Окрім того, підписання відповідачкою паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення її з умовами кредитування, що узгоджується зпостановами Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №572/1169/17 та від 12.02.2020 року у справі №382/327/18. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом п.п. 10,11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом кредитного договору №3101016 від 13.08.2022 на умовах, встановлених договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 6 000,00 грн (п.1.2. Кредитного договору); строк кредиту 360 днів (1.3. Кредитного договору). Щодо тверджень представника відповідачки з приводу відсутності у матеріалах справи первинних документів, за якими обліковується заборгованістьсуд приходить до наступного. Визначення первинного документу та загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться в Законі України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) та в Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за N 168/704; далі - Положення N 88). Згідно із ч. 1 ст.9 Закону № 996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст.9 Закону №996-XIV). Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку (частина 3 статті 9 цього Закону). Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (абз.10 ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV ). Таким чином, первинні документи підтверджують господарські операції для ведення бухгалтерського обліку та подачі фінансової звітності та є доказом перерахування на рахунок кредитора грошових коштів та відображає рух коштів за кредитним договором. Окрім того, розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Тому, враховуючи, що кредит було видано на платіжну картку відповідачки то правовідносини між відповідачкою, як позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та «Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» затвердженої Постановою НБУ № 164 від 29.07.2022, відповідно до положень якої вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань (п. 159 розділу VIII Положення). Відповідно до листа ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» на адресу ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» про перерахування коштів та відповіді АТ «А-БАНК», наданої суду на виконання ухвали суду від 02.05.2024 року, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором №3101016 виконало та 13.08.2022 року о 19.53 год. надало відповідачці кредит в сумі 6000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітованої в АТ «А-БАНК» на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] . Інформація про підтвердження здійснення операцій була направлена на номер телефона [NUMBER] , який також був наданий відповідачкою ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» під час укладання кредитного договору. Таким чином, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №3101016 від 13.08.2022 року виконало у повному обсязі. За положеннями п. 1.4. кредитного договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» здійснював нарахування відсотків за користування кредитом в розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування. Відповідно до п. 1.5.орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 1.5.1. за стандартною ставкою за весь строк кредиту 75 218,24% річних; 1.5.2. за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 30 825,69% річних. Розділами 3,4 кредитного договору сторони узгодили порядок обчислення (нарахування) процентів. порядок зміни процентів. Економічну сутність та базу розрахунку процентів та порядок повернення (виплати) кредиту та сплати процентів. Відповідно до п.5.4.1 договору відповідачка взяла на себе зобов`язання, зокрема, у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором. Таким чином, за умовами договору [PERSON] зобов`язалась повернути суму кредиту, сплатити проценти, штрафи та пені. Проте, відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. Згідно зі ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення, від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд приходить до висновку, що правовідносини, які склалися між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. В обґрунтування суми заборгованості за кредитним договором позивачем надано розрахунок заборгованості з якого вбачається, що в період дії кредитного договору №3101016 від 13.08.2022 року [PERSON] свої зобов`язання порушила, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість у сумі 41939,40 грн, яка складається з: 6000,00 грн - заборгованості за кредитом; 35939,40 грн - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 13.08.2022 року по 28.06.2023 року (включно). У постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року в справі № 367/4970/13-ц, зроблено висновок, що «заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник та його представник не надали суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника». Заперечення щодо правильності розрахунків відповідачою [PERSON] та її представником обґрунтовані не були, свого розрахунку стороною відповідача суду не надано. У судовому засіданні представник позивача, посилаючись на «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України наполягав на тому, що нараховані відповідачці відсотки є не законними та підлягають списанню». Пунктом 18Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Проте, нараховані відповідачці [PERSON] відсотки у сумі 35939,40 грн за кредитним договором № 3101016 від 13.08.2024 року не є неустойкою за прострочення зобов'язання чи іншими штрафними санкціями, та нараховані у межах вимог п. 1.4 договору, узгоджених з відповідачкою при укладенні договору. Щодо заперечень з приводу переходу до позивача права вимоги за кредитним договором суд приходить до наступного. За змістом п. 5.1. Кредитного договору №3101016 від 13.08.2022 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою. 28.06.2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (кредитор) та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» був укладений договір відступлення права вимоги № 28/06/23 від 28.06.2023 року, відповідно до умов якого право вимоги за договором №3101016 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.08.2022 року перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Відповідно до п.п. 1.1.-1.2 договору відступлення права вимоги, на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Згідно з п. 6.2 договору відступлення права вимоги, за цим договором кредитор передає, а новий кредитор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованості (п.п. 6.2.1). Для підтвердження дійсності прав вимоги, що відступаються, кредитор надає новому кредиторові всі документи в порядку, передбаченому цим договором (п.п. 6.2.2). Права вимоги переходять до нового кредитора з моменту зарахування грошових коштів в повному обсязі в розмірі, визначеному в п.7.1 договору, на рахунок кредитора, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання новим кредитором та кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається (п.п. 6.2.3.). відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників (п.п. 6.2.4). Відповідно до п. 6.3 договору відступлення права вимоги моменту переходу до нового кредитора прав вимоги, відповідно до умов п. 6.2.3 цього договору, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) кредитора за цими кредитними договорами. Разом з правами вимоги до нового кредитора переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним чинним законодавством, право на всі суми, які новий кредитор одержить від боржників на виконання його вимог, та інші, включаючи права, які забезпечують зобов`язання боржника. Перехід права вимоги також підтверджується: копією витягу з реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 28/06/23, копіями платіжної інструкції № 110 від 28.06.2023 року за яким ТОВ «ФК» УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» та долученого до нього листа директору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» про перерахування грошових коштів у сумі 937477,96 грн згідно договору відступлення права вимоги № 28/06/23 (а.с. 32-34). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Згідно зі ст. 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як передбачено ч. 1 ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно ч. 1 ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Згідно з Правовою позицією Верховного Суду в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15№ «боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Таким чином, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Доказів належного виконання кредитних зобов`язань відповідачки на користь первісних кредиторів матеріали справи не містять. Зазначене підтверджується також постановою КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц. Аналогічний правовий висновок міститься постанови КЦС ВС від у справі № 361/2105/16-ц від 6 лютого 2019 року та у справі КЦС ВС у справі № 667/11010/14-ц від 06 лютого 2019 року. Таким чином, ТОВ «ФК» УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №3101016 від 13.08.2022 року в розмірі 41939,40 грн, яка складається з: 6000,00 грн - заборгованості за кредитом; 35939,40 грн - заборгованості за нарахованими процентами. Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів відсутності заборгованості відповідачки [PERSON] перед позивачем суду не надано, факт перерахування від первинного кредитора грошових коштів та їх отримання за кредитним договором №3101016 від 13.08.2022 відповідачкою та її представником не спростовано, а договір переходу права вимоги, з яким не погоджувалась відповідачка та її представник, не є нікчемними за законом та не визнані недійсними у встановленому законом порядку, суд доходить висновку, що ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3101016 від 13.08.2022, а тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 3101016 у сумі 41939,40 грн, яка складається з: 6000,00 грн - заборгованості за кредитом; 35939,40 грн - заборгованості за нарахованими процентами. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідачки понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Укрглобал-фінанс» та адвокатом Руденком К.В. укладено договір про надання правової допомоги №03/07/2023 від 03.07.2023 року. Також, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем суду надано: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім`я [PERSON] , копію довіреності від 03.07.2023 року, копію акту приймання-передачі наданих послуг №28 договору №03/07/2023 від 03.07.2023 року, копію витягу реєстру №1 до акту приймання передачі наданих послуг №28 до договору №03/07/2023 від 03.07.2023 року, копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів №535 від 08.01.2024 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що витрати пов`язані з оплатою правової допомоги у розмірі 5 000,00 грн підлягають задоволенню. Відповідно до платіжної інструкції № 804 від 26.04.2024 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн, що відповідає коефіцієнту 0,8 від 3028,00 грн (п.1 ч.2, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved