Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути з останньої на його користь заборгованість за кредитними договорами №6874971414 від 28 вересня 2020 року, №8330861_RESTRUKT від 27 серпня 2020 року в розмірі 40 895,26 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 вересня 2020 року між відповідачкою [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір №6874971414, підписанням якого відповідач акцептувала публічну пропозицію ТзОВ «Центр фінансових рішень», яка була розміщена на веб сайті даної установи та беззастережно приєдналась до умов договору. 07 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-16, згідно умов якого, первісний кредитор (ТзОВ «Центр фінансових рішень») передає (відступає) новому кредитору (АТ «Таскомбанк») свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами. За умовами даного договору первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредиторі свої права, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. 21 березня 2023 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/9-Ф від 21.03.2023. Відповідно до умов вказаного вище договору позивач набув право грошової вимоги до відповідача у справі за договором №6874971414 від 28 вересня 2020 року в розмірі 27 506,86 грн., з яких 17 414,69 грн. -заборгованість за тілом кредиту, 2,74 грн. - заборгованість за відсотками, 10 089,43 грн. - заборгованість по комісії. Крім того, 27 серпня 2020 року між відповідачкою [PERSON] та Акціонерним товариством «Таскомбанк» було укладено кредитний договір №8330861_RESTRUKT, підписанням якого відповідачка акцептувала публічну пропозицію, яка була розміщена на веб сайті даної установи та беззастережно приєдналась до умов договору. 21 березня 2023 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/9-ф , згідно умов якого, первісний кредитор (АТ «Таскомбанк») передає (відступає) новому кредитору (ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами. Відповідно до умов вказаного вище договору позивач набув право грошової вимоги до відповідачки у справі за договором №8330861_RESTRUKT від 27 серпня 2020 року в розмірі 13 388,40 грн., з яких 8 037,34 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 0,09 грн. заборгованість за відсотками, 5 350,97 грн. заборгованість по комісії. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість згідно вказаних вище кредитних договорів та судові витрати. Справа заява надійшла до Личаківського районного суду м. Львова 30.04.2024. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 07.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 12.06.2024 розгляд справи відкладено на 07.08.2024 о 14.20 год. без проведення судового засідання за наявними в ній матеріалами. 14 червня 2024 року відповідачкою подано відзив на позовну заяву вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної в позові заборгованості, не доведено переходу права вимоги позивача до неї, вважає, що надані позивачем розрахунки заборгованості не є безспірними доказами підставності позовних вимог. Просить в задоволенні позову відмовити. 25 червня 2024 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому позивач вказує, що кредитні договори та договори факторингу було укладено згідно вимог чинного законодавства, обумовлені кредитні кошти перераховувались відповідачці. Також звертає увагу суду на те, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача згідно наданого суду договору факторингу, що також підтверджується наданим суду витягом з реєстру боржників та платіжними документами. 05 липня 2024 року відповідачкою подано заперечення на відповідь на відзив, з мотивами аналогічними наведеним у відповіді на відзив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2020 року між відповідачкою [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» було укладено кредитний договір №6874971414, підписанням якого відповідач акцептувала публічну пропозицію ТзОВ «Центр фінансових рішень», яка була розміщена на веб сайті даної установи та беззастережно приєдналась до умов договору (а.с.9-12). Крім того, 27 серпня 2020 року між відповідачкою [PERSON] та Акціонерним товариством «Таскомбанк» було укладено кредитний договір №8330861_RESTRUKT, підписанням якого відповідачка акцептувала публічну пропозицію, яка була розміщена на веб сайті даної установи та беззастережно приєдналась до умов договору (а.с.29-34). Таким чином, договори були укладені в електронній формі, які відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. З цього моменту електронний договір вважається укладеним, в силу положень ч. 2 ст. 640 та ст. 1046 ЦК України. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Відповідно до умов кредитних договорів ТзОВ «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» надано кредитні кошти, обумовленому договорами порядку, в свою чергу відповідач зобов`язалась повернути кошти та сплатити проценти за користування ними в порядку та на умовах, визначених цими договорами, однак остання неналежно виконує взяті на себе обов`язки внаслідок чого за невиконання умов договорів виникла заборгованість, яка станом на 31.03.2024 за кредитним договором №6874971414 від 28.09.2020 становить 27 506,86 грн., з яких 17 414,69 грн. - сума заборгованість за тілом кредиту, 2,74 грн. - заборгованість за відсотками, 10 089,43 грн. - заборгованість по комісії (а.с.18). Відповідно станом на 31.03.2024 за кредитним договором №8330861_RESTRUKT від 27.08.2020 заборгованість становить 13 388,40 грн., з яких 8 037,34 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 0,09 грн. заборгованість за відсотками, 5 350,97 грн. заборгованість по комісії. В подальшому 07 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Центр фінансових рішень» та Акціонерним товариством «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-16, згідно умов якого, первісний кредитор (ТзОВ «Центр фінансових рішень») передає (відступає) новому кредитору (АТ «Таскомбанк») свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами. За умовами даного договору первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредиторі свої права, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників (а.с.19-20). 21 березня 2023 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/9-Ф від 21.03.2023. Відповідно до умов вказаного вище договору позивач набув право грошової вимоги до відповідача у справі за договором №6874971414 від 28 вересня 2020 року, вказане також підтверджується наданими суду актом прийому - передачі реєстру права вимоги та витягом з реєстру прав вимоги (а.с.23-24). Крім того, 21 березня 2023 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №НІ/11/9-ф , згідно умов якого, первісний кредитор (АТ «Таскомбанк») передає (відступає) новому кредитору (ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») свої права вимоги до позичальника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами. Відповідно до умов вказаного вище договору позивач набув право грошової вимоги до відповідачки у справі за договором №8330861_RESTRUKT від 27 серпня 2020 року вказане також підтверджується наданими суду актом прийому - передачі реєстру права вимоги та витягом з реєстру прав вимоги (а.с.40-43). Всупереч умовам договорів позики відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов Може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов`язань за договорами, відповідно до розрахунків, наданих позивачем, загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором №№6874971414 від 28.09.2020 становить 27 506,86 грн., з яких 17 414,69 грн. - сума заборгованість за тілом кредиту, 2,74 грн. - заборгованість за відсотками, 10 089,43 грн. - заборгованість по комісії. Крім того, заборгованість за договором №№8330861_RESTRUKT від 27.08.2020 становить 13 388,4 грн., з яких 8 037,34 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту, 0,09 грн. заборгованість за відсотками, 5 350,97 грн. заборгованість по комісії. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позовні вимоги не доведені та безпідставні оскільки як зазначалось вище кредитні договори були укладені в електронній формі, для отримання кредиту за таким договором відповідачкою було виконано відповідний алгоритм дій, без виконання яких кредитні договори не були б укладені. Крім того, судом безспірно встановлено факт правомірності переходу до позивача права грошової вимоги до відповідачки і такий підтверджується наявним в матеріалах справи договорами факторингу, актами - прийому передачі реєстру боржників та витягами з реєстру боржників. Таким чином, зважаючи на те, що відповідачка порушила умови договорів, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо інших доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України» (PRONINA v. UKRAINE), № 63566/00 § 23, рішення від 18 липня 2006 року). З огляду на факти справи, доводи сторін та згадані вище висновки, суд вважає, що він розглянув основні юридичні питання, порушені у цій справі, та немає необхідності аналізувати будь-які інші аргументи відповідача, які по суті не мають вирішального значення та зводяться до незгоди з позовними вимогами, жодними чином не спростовують ні розміру заборгованості, ні самого факту укладання кредитного договору, такий факт відповідач. Таким чином, зважаючи на те, що відповідака порушила умови договорів, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови договору, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3 028 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с.2).

Outcome: approved