Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

[PERSON] 29.03.2024 звернувся в Залізничний районний суд м. Львова з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визначити за [PERSON] , яка померла [INFO] , 1/3 (одну третю) частки у спільному сумісному майні, а саме квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла його рідна тітка [PERSON] , він є спадкоємцем майна померлої за заповітом від 23 квітня 2021 року, який зареєстрований в реєстрі за №157. На підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 29.03.2001, виданого Львівською міською радою згідно із розпорядженням №308 від 29.03.2001, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Станом на 23.11.2023 зазначена квартира складається із однієї житлової кімнати та кухні, загальна площа - з 15,4 кв.м змінилась на 16,7 кв.м, житлова - з 9,4 кв.м змінилась на 10,7 кв.м, до квартири належить комора в підвалі площею 8 кв.м. Один із співвласників квартири [PERSON] у 2018 році помер і його частку за законом успадкували: дружина [PERSON] та син - відповідач [PERSON] . Для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] за заповітом, він звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Герич І.Б., у зв`язку з чим була заведена спадкова справа №18/2023. Разом з тим, рішенням приватного нотаріуса від 15.02.2024 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] , у зв`язку з тим, що не визначена частка померлої у спільному майні та рекомендовано звернутись до суду. Таким чином, позивач зазначає, що при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини. Він, як спадкоємець, позбавлений можливості реалізації своїх спадкових прав, оскільки відповідач згоду на визначення за померлою [PERSON] відповідної частки у праві власності на квартиру приватному нотаріусу не надав. Ухвалою\~ Залізничного районного суду м. Львова від 02.04.2024 справу передано за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова. Згідно із протоколом автоматизовного розподілу судової справи між суддями від 03.05.2024, головуючим суддею визначено Кротову О.Б. Ухвалою судді від 09.05.2024 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання. Окрім цього, зазначеною ухвалою зобов`язано приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Герич І.Б. надати належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №18/2023, заведеної після смерті [PERSON] . На виконання ухвали, 31.05.2024 від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Герич І.Б. судом отримано копії спадкової справи №18/2023, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Також ухвалою суду від 03.06.2024 витребувано в приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. копії матеріалів спадкової справи №71/2017, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . На виконання вимог ухвали суду від 03.06.2024, від приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. 12.06.2024 надійшла копія спадкової справи №71/2017, заведена після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 18.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, шляхом скерування повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, та телефонограмами. Враховуючи неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень сторони позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Герич І.Б. в судове засідання не з`явилась, 07.06.2024 звернулась в суд із заявою, у якій просила розглядати справу у її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і\~заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Згідно частини першої статті\~15, частини першої статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої\~статті 16 ЦК України). Згідно частини першої та другої\~статті 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є\~ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Таким чином, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом № [NUMBER] про право власності на квартиру від 29.03.2001, виданим Львівською міською радою. Після смерті одного із співвласників квартири, а саме [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину за законом, яка складалась із 1/3 (однієї третьої) частки квартири [ADDRESS] , прийняли інші співвласники його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Так, згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. 01.02.2018, яке зареєстровано в реєстрі за №921, свідоцтво про право на спадщину на 1/3 (одну третю) частку указаного майна видано [PERSON] . Право власності на 1/9 (одну дев`яту) частку квартири підлягає державній реєстрації. Також, згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. 01.02.2018, яке зареєстровано в реєстрі за №923, свідоцтво про право на спадщину на 2/3 (дві третіх) частки указаного майна видано [PERSON] . Право власності на 2/9 (дві дев`ятих) частки квартири підлягає державній реєстрації. Згідно із відповіддю №584857 від 09.05.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано в реєстрі право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на зазначену квартиру, а саме 1/3 (одну третю) частку, у відповідних частках згідно із зазначеними вище свідоцтвами про право на спадщину. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01.07.2023 Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №270. Заповітом від 23.04.2021, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Німак М.О., за реєстровим №157, [PERSON] на випадок смерті зробила таке розпорядження: належну їй частину квартири [ADDRESS] заповіла [PERSON] . У зв`язку з наведеним, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Герич І.Б. із заявою про прийняття спадщини за заповітом та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 4/9 (чотири дев`ятих) частки квартири [ADDRESS] . 13.09.2023 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Герич І.Б. була заведена спадкова справа №18/2023, номер у Спадковому реєстрі 71234543. Разом з тим, листом №01/02-14 від 15.02.2024 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що відсутня згода співвласника квартири [PERSON] на визначення за померлою [PERSON] 1/3 (однієї третьої) частки у праві власності на вищезгадану квартиру, відтак спадкоємцю рекомендовано звернутись до суду для визначення за померлою відповідної частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . Саме тому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач [PERSON] покликається на те, що відсутність визначеної частки у майні спадкодавиці [PERSON] у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру, позбавляє його можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у позасудовому порядку, що підтверджується наведеною вище відмовою у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, позивач звернувся до суду із метою захисту свого спадкового права. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі (частина друга статті 1226 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22) зазначено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України. Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти. При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається із спадкової справи №18/2023, заведеної після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] у заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом зазначив про склад спадкового майна померлої, яке складається із 4/9 (чотирьох дев`ятих) частки квартири [ADDRESS] . Разом з тим, у матеріалах спадкової справи відсутня згода іншого співвласника квартири [PERSON] щодо розміру частки померлої, зокрема 1/3 (однієї третьої) частки у спільній сумісній власності, та загалом, з урахуванням отриманої у спадщину після смерті [PERSON] , - 4/9 (чотирьох дев`ятих) частки квартири. Враховуючи наведене, оскільки право на зазначену частку у майні померлої не визнається іншою особою відповідачем [PERSON] , з огляду на зазначені вище норми ст. 392 ЦК України, вірним способом захисту у даному випадку є визнання права власності на частку в квартирі в порядку спадкування. \~ \~ \~ \~Окрім цього, суд звертає увагу на таке. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом\~частки співвласника\~у праві\~спільної власності\~на нерухоме\~майно за\~померлим не\~узгоджується з\~вимогами чинного\~законодавства,\~оскільки у\~такому разі\~судом буде\~вирішено питання\~про права\~особи,\~яка не\~має цивільної\~процесуальної правоздатності\~та дієздатності,\~що свідчить,\~у тому\~числі,\~про неефективність\~способу захисту\~права особи\~відповідно до\~положень статті\~16\~ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах, зокрема від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження\~№ 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 28 липня 2021 року у справі № 148/2418/15 (провадження №61-5860св21),\~від 13 жовтня 2021 року у справі № 759/10030/18 (провадження №61-6096св20), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Таким чином, суд при вирішенні зазначеного спору, враховує вищевказані положення закону, а також релевантну практику Верховного Суду, та зазначає, що на час розгляду справи [PERSON] померла, тому, відповідно до частини четвертої статті\~25 ЦК України,\~її цивільна правоздатність припинилась, що свідчить про неможливість визначення права власності на 1/3 (одну третю) частку спірної квартири за померлою особою, а відтак вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень\~статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Разом з тим, слід роз`яснити, що у такому випадку спадкоємець - позивач [PERSON] не позбавлений можливості захисту своїх прав, шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Також суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача в користь позивача судових витрат, а саме стягнення судового збору, оскільки відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог, а в разі відмови у задоволенні позову - на позивача.

Outcome: dismissed