Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулося Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.03.2007 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 333/П, відповідно до якого остання отримала у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 122\~000 доларів США на строк до 02.03.2027. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2010 у справі № 2-4374/2010 стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 333/П від 02 березня 2007 року у розмірі 1\~114\~928,01 грн та 79\~252,73 грн, вирішено питання про судові витрати. Посилаючись на те, що рішення суду відповідачем не виконане, заборгованість не погашена, позивач вважає, що з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають стягненню за період з 12.03.2017\~по 23.02.2022\~три проценти\~річних в\~сумі 43\~925,70\~грн та інфляційні втрати в сумі 120 167,06 грн, а всього 164\~092,76 грн, які просив стягнути з відповідача на свою користь та вирішити питання про судові витрати. У судовому засіданні 05.03.2024 представник позивача [PERSON] оголосив вступне слово, виклав зміст та підстави позовних вимог, позов просив задовольнити. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.03.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено провести заочний розгляд справи. У судове засідання 18.06.2024 сторони не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від неї до суду не надходило. Відповідач повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом направлення судової повістки на адресу її зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52). Згідно з ч. 4 ст.\~268\~ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 06 серпня 2024 року. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. \~ \~ \~ 02.03.2007 між Публічним акціонерним товариством Акціонерним банком «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 333/П, відповідно до умов якого остання отримала у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 122\~000 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 02 березня 2027 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року у справі № 2-4374/10 стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 1\~114\~928,01 грн по залишку суми кредиту, заборгованості по простроченому кредиту, заборгованості по простроченим відсоткам та 79\~252,73 грн пені за прострочення сплати кредиту і пені за прострочення сплати відсотків, а також стягнуто судові витрати у розмірі 1 730 гривень. Провадження за зустрічним позовом [PERSON] в частині вимог про визнання частково недійсним кредитного договору за № 333/П від 02.03.2007, укладеного між сторонами, в частині п. 3.2.8 договору про право банку збільшувати розмір відсотків за користування кредитом з 12,5% річних до 13,5 % річних у разі порушення позичальником термінів внесення чергових платежів по договору та в частині п.п.4.1-4.3 договору про порядок внесення змін (доповнень) та розірвання договору в односторонньому порядку закрито. Частково задоволено зустрічні позовні вимоги [PERSON] та встановлено валюту зобов`язань по кредитному договору № 333/П від 02.03.2007 національну валюту України - гривню. У задоволенні решти зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовлено Доказів виконання відповідачем указаного судового рішення про стягнення з неї на користь банку заборгованості матеріали справи не містять. Предметом даного позову є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних та суми інфляційних втрат за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, разом із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Із матеріалів справи слідує, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг та отримала кредит у розмірі 122\~000 доларів США. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 червня 2010 року у справі № 2-4374/10 стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 1\~114\~928,01 грн по залишку суми кредиту, заборгованості по простроченому кредиту, заборгованості по простроченим відсоткам та 79\~252,73 грн пені за прострочення сплати кредиту і пені за прострочення сплати відсотків Таким чином, з ухваленням рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2010, яким стягнуто з відповідача заборгованість за договором № 333/П від 02.03.2007, зобов`язання відповідача зі сплати заборгованості за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, тому позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 на загальну суму 164 092,76 грн. Однак, визначаючи період, за який підлягають стягненню з відповідача суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає таке. У постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц Велика Палата Верховного Суду, вказала, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. При цьому, указане обмеження не пов`язане із поданням заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, яке є підставою для відмови у задоволенні позову, а лише встановлює певні часові проміжки, за які кредитор має право на стягнення з боржника заборгованості, що пов`язана із невиконанням чи неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі викладеного, суми згідно зі ст. 625 ЦК України, підлягають сплаті за останні три роки, які передували подачі позову. Звертаючись до\~суду із\~позовом позивач\~просив стягнути\~з відповідача три проценти\~річних в\~сумі 43\~925,70\~грн та\~інфляційні втрати\~в сумі\~120\~167,06\~грн за період з 12.03.2017 по 23.02.2022, згідно з наданим розрахунком. Однак, як слідує з матеріалів справи, з даним позовом позивач звернувся до суду 16.02.2023, а тому період обчислення 3% річних та інфляційних втрат має обмежуватися періодом з 16.02.2020 по 23.02.2022. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягає 3 % річних від простроченої суми, заявленої позивачем, в розмірі 17 922,98 грн та інфляційні втрати в розмірі 56 134, 65 грн. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості, розрахованої на підставі статті 625 ЦК України складає 74\~057,63 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1\~211, 29 грн.

Outcome: partial