Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

15.11.2019 до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя звернувся [PERSON] , в обґрунтування якого зазначив, що 23.04.2010 між ним та відповідачкою [PERSON] зареєстровано шлюб. На час подання позову до суду сторони проживають окремо, відповідачкою подано позов про розірвання шлюбу. Під час шлюбу подружжям придбано квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2014, право власності на яку зареєстровано за відповідачкою [PERSON] . Оскільки квартира придбана під час шлюбу, вона є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач просить суд у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частки за кожним на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Крім того позовна заява містить орієнтовний розрахунок судових витрат, згідно з яким витрати по сплаті судового збору склали 1820,00 грн; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи 20000 грн (т. 1, а.с. 2-3). Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18.11.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 26.12.2019 відповідачкою подані заперечення на позовну заяву, які за формою та змістом відповідають відзиву на позовну заяву, у якому остання проти позову заперечувала у повному обсязі; послалась на те, що квартира є її особистою власністю, оскільки придбана за власні кошти, одержані від продажу 26.06.2014 належної їй на праві власності квартири [ADDRESS] . Крім того її мати отримувала гроші від передачі земельного паю в оренду, від продажу нерухомого майна та постійно давала їй гроші протягом 2000-2014 років, які відповідачка збирала для купівлі власного житла. Крім того, мати дарувала їй гроші, що відбувалось у присутності [PERSON] . Просила у задоволенні позову відмовити. 16.06.2020 позивачем подано відповідь на відзив, у якому останній вказує, що відповідачкою не доведено належними доказами факт придбання спірної квартири за особисті кошти. Крім того позивач працював, також отримував дохід від оренди земельних паїв. 14.08.2014 [PERSON] повернув йому борг у сумі 105000,00 грн, а 20.08.2014 борг у сумі 2000,00 доларів США повернув [PERSON] . До того ж мати позивача подарувала йому грошові кошти, які вона довгий час отримувала від здачі в оренду земельної ділянки та позивач з метою придбання квартири брав у борг 1000,00 доларів США у сестри [PERSON] та 3000,00 доларів США у [PERSON] . Просив позов задовольнити. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.05.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. На виконання Розпорядження Голови Верховного Суду від 08.03.2022 за № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», яким змінено територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави, вказана справа передана на розгляд Октябрському районному суду м. Полтави. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 за № 65 відновлено територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова з 23.11.2022. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12.06.2023 справу передано за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. 01.08.2023 вищевказана справа надійшла до Московського районного суду м. Харкова та ухвалою від 07.08.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 28.08.2023 відповідачкою подано відзив на позовну заяву, у якому вона заперечує проти доводів позивача, які вважає непідтвердженими належними доказами. При цьому підтверджує, що під час придбання спірної квартири дійсно були використані її особисті кошти та спільні кошти, а тому частки сторін у майні не є рівними та наводячи власний розрахунок, вважає спільні кошти подружжя при купівлі квартири складають 28/100 частки, отже за позивачем можна визнати право власності на 7/50 (14/100) частки квартири. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.09.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, які відповідають обставинам, викладеним у позовній заяві, відповіді на відзив. При цьому представник позивача зазначила, що вона завіряла копії розписок, за якими [PERSON] позичав грошові кошти та потім отримував від боржників, проте їх оригіналів вона не має, отже не може надати їх суду. Позивач при цьому зазначив, що до знайомства з [PERSON] та під час спільного життя працював як на підприємстві, так і в наступному сам на себе. Розписки після повернення грошей повертав особам, які позичали в нього гроші. Де оригінали розписок, він не знає. Відповідачка та представники останньої проти позову заперечували, послались на недоведеність вимог позивача. Зазначали, що на придбання спірної квартири витрачені гроші, які є особистою власністю відповідачки, тож рівності часток у праві власності у даному випадку бути не може, частка позивача є значно меншою. Копії розписок, надані на підтвердження повернення [PERSON] грошей, за відсутності їх оригіналів є недопустимим доказом. До того ж [PERSON] , який начебто позичив [PERSON] та [PERSON] грошові кошти за розписками у 2009 та 2008 роках, відповідно у сумі 2000 доларів США та 105 тис. грн враховуючи свій заробіток не мав таких грошей. При цьому ні [PERSON] , ні [PERSON] враховуючи місце свого працевлаштування, не могли мати таких грошей на момент ймовірного повернення [PERSON] . Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що [PERSON] є її братом, [PERSON] колишня дружина брата. У 2014 році вони вирішили придбати власне житло, так як з попереднього місця проживання були змушені з`їхати. Вони почали збирати кошти на придбання спільного житла. [PERSON] продала належну їй кімнату у гуртожитку за 13000 доларів, крім того у них були спільні кошти. [PERSON] у серпні-вересні 2014 роки повернули борги, зокрема односелець [PERSON] повернув 105 тис. грн, а також [PERSON] . Також вона дала 1000 доларів США, а її зять [PERSON] позичив 3000 доларів США. Всі позичені кошти були в наступному повернуті. [PERSON] показав, що з [PERSON] колись разом працював, разом проживають в одному селі. Приблизно у 2008 році він позичав у [PERSON] гроші в сумі 105000 грн для придбання трактора, який був потрібен для господарства. Гроші мав повернути за першою вимогою. Дружина позивача у червні 2014 року просила повернути гроші, проте він віддав у серпні [PERSON] . При цьому останній повернув йому розписку. Щодо долі розписки [PERSON] дав суперечливі показання: спочатку зазначив, що він її знищив, потім що вона зберігалась у нього з іншими документами. У 2022 році через обстріли російських військових було знищено частину його будинку разом з документами. Свідок [PERSON] дала такі свідчення: з [PERSON] знайома з 2008 року та підтримує відносини й досі. З [PERSON] познайомилась через [PERSON] У 2014 році вони вже були одружені та звернулись до свідка з проханням знайти ріелтора, в чому вона їм допомогла. За допомогою ріелтора, якого вона порадила, [PERSON] продала свою квартиру за 13000 доларів, після чого вони деякий час мешкали у родичів позивача. В тому ж році вони купили спірну квартиру, для чого [PERSON] займала додатково гроші. В придбаній квартирі робився капітальний ремонт, були замінені вікна, проводка, тощо. [PERSON] та [PERSON] до знайомства мешкали в одному гуртожитку. [PERSON] працював на заводі, назвати його заможнім свідок не можна. Він не мав свого житла, автомобіля чи дорогих гаджетів. Його батьки мешкають в селі. Допитана як свідок [PERSON] показала, що у 2010 році її донька [PERSON] почала мешкати разом з [PERSON] і вони одружились. На той час обидва працювали. У 2014 році [PERSON] продала свою кімнату у гуртожитку за 13000 доларів США, які свідок зберігала у себе та віддала донці, коли у тому ж вона придбала спірну квартиру. На придбання квартири вона дала донці 3000 доларів США, крім того, протягом останніх 10 років до того неодноразово передала гроші на загальну суму біля 10000 доларів США. Про позики донькою чи позивачем коштів для придбання квартири їй нічого не відомо. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показанні свідків, дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні правовідносини: 23.04.2010 між сторонами зареєстровано шлюб. Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 08.01.2020 шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 10.02.2020 (т. 2, а.с. 35). Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 16.09.2014, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карафетовою К.В., реєстровий № 3885, [PERSON] продала, а [PERSON] , що діяла за письмовою згодою [PERSON] , придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS] за 416000,00 грн (т. 2, а.с. 27-28). Згідно із договором купівлі-продажу квартири від 26.06.2014, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., реєстровий № 1538, [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] за 149820 грн, що є еквівалентом 13200,00 доларів США (т. 2, а.с. 23-25). Звітом з незалежної оцінки майна встановлено, що вартість спірної квартири [ADDRESS] станом на 25.10.2019 становить 364823,00 грн. Вартість квартири відповідачем не оспорювалась, отже суд вважає наданий позивачем доказ в обґрунтування вартості квартири допустимим, належним, достовірним та достатнім (т. 1, а.с. 6). Крім того судом установлено, що позивач працював, отримував заробітну плату та дохід від земельних паїв, дохід від земельних паїв також отримувала матір позивача (т. 2 а.с. 81-112), у свою чергу відповідачка працювала, отримувала заробітну плату, а її матір отримувала дохід від земельних паїв (т. 2 а.с. 31-34). Копії розписок від імені [PERSON] та [PERSON] про отримання у борг грошових коштів від [PERSON] , які мають записи від імені [PERSON] про повернення відповідних коштів, суд не бере до уваги через ненадання позивачем чи представником останнього їх оригіналів, що цілком узгоджується з положеннями ч. 6 ст. 95 ЦПК України. При цьому суд бере до уваги, що позивач та його представник підтвердили у судовому засіданні, що оригіналів відповідних розписок вони не мають. Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана норма закону свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється співвласником виключно за взаємною згодою. Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічно до презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, діє й презумпція рівності часток дружини й чоловіка у спільному майні в разі його поділу. Така презумпція може бути спростована одним із подружжя шляхом її оспорювання в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. У постанові Верховного Суду у справі № 334/9028/15-ц від 13.03.2019 зроблений такий висновок: за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Під час розгляду справи судом встановлено, що спірна квартира придбана під час шлюбу, позивач та відповідач беззаперечно мали спільний побут, працювали, отримували дохід та певну допомогу від батьків у вигляді грошових коштів та мали на меті придбати майно саме в інтересах сім`ї. Покази свідків як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача щодо надання коштів сторонам суд вважає недостатніми для відступлення від рівності часток подружжя у праві спільної власності. Також матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що спірне майно придбане здебільшого за особисті кошти відповідачки, зокрема за кошти, отримані від продажу квартири, належної на праві власності відповідачці, оскільки спірна квартира придбана через три місяці після продажу квартири, що належала відповідачці. За таким умов відсутня як одночасність укладення угод купівлі-продажу, так і докази, що гроші від продажу належної відповідачці нерухомості витрачені на придбання спірної квартири. Таким чином презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя відповідачкою не спростовано, а підстави для відступлення від рівності часток у праві власності відсутні, тому позов має бути задоволений у повному обсязі. Спірна квартира в порядку поділу майна подружжя має бути поділена між сторонами порівну та визнано право власності за кожним на 1/2 її частку, з метою подальшої реєстрації часток кожного з подружжя у відповідних органах на підставі рішення суду. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог та стягує з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1820,00 грн, доказів понесенні інших витрат, що заявлені у попередньому розрахунку на час ухвалення рішення у справі, позивачем не надано, відповідачкою про наявність судових витрат до судових дебатів не заявлено.

Outcome: approved