Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У березні\~2023\~року до\~суду надійшла\~позовна заява\~Акціонерного товариства\~комерційний банк\~«Приватбанк» до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 18.06.2014. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між нею та Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. [PERSON] відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком, відповідач отримала кредитну картку. Розмір кредитного ліміту у подальшому збільшився до 25\~000 грн. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. Однак, відповідач порушила умови договірних зобов`язань, внаслідок чого станом на 23.02.2023 утворилася заборгованість у загальному розмірі 30\~666, 81 грн., з яких: 25\~412,28 грн. заборгованість за кредитом, 5\~254,53 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Позивач просить стягнути вищевказану заборгованості у розмірі 30\~666, 81 грн., а також судовий збір у розмірі 2\~684, 00 грн. Заперечення відповідача 16 жовтня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача [PERSON] адвокат Сідько С.І. заперечує проти задоволення позову, посилаючись на наступне. Позовну заяву датовано 17.03.2023, за змістом поданих позивачем розрахунків заборгованості, АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути заборгованість, яка виникла з 10.06.2015, що, на думку представника відповідача, не є можливим з огляду на встановлені ст. 257 ЦК України строки позовної давності. Тому, вважає, що заборгованість як станом на 30.06.2019 в обсязі 21\~539,14 грн., так само як і заборгованість за період з 01.07.2019 по 17.03.2020 не може бути стягнута на користь позивача. Щодо заборгованості за період з 17.03.2020 по 23.02.2022 зазначила, що з листопада 2021 року відповідач не використовувала кошти з кредитного ліміту, а з серпня 2022 року, коли [PERSON] здійснила останній внесок на кредитну картку, вона вважала, що повністю розрахувалася з АТ КБ «Приватбанк». Крім того, [PERSON] наголошувала на тому, що позивачем не доведено факт належного ознайомлення відповідача при укладенні договору з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Також звертала увагу суду на те, що [PERSON] під час укладення договору не надано належним чином інформації щодо умов кредитування та не узгоджено їх із споживачем, що є порушенням відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на викладені обставини, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До позовної заяви додане клопотання, в якому позовні вимоги позивач підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Також, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. У судове засідання відповідач [PERSON] також не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Від представника відповідача адвоката Сідько С.І. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в кримінальному процесі. Однак, наданий представником відповідача доказ на підтвердження зайнятості останньої 12.08.2024 о 10 годині 00 хвилин в кримінальному провадженні № 530/1248/23, що перебуває на розгляді у Котелевському районному суді Полтавської області, не містить відомостей стосовно того, що адвокат Сідько С.І. є представником однієї зі сторін у даній справі. З огляду викладене, відсутні належні докази на підтвердження поважності причин неявки представника відповідача у судове засідання, тому суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи. Обставини справи, що встановлені судом 18.06.2014\~ [PERSON] звернулася\~до ПАТ\~КБ «Приватбанк»\~з метою\~отримання банківських\~послуг,\~а саме\~грошових коштів,\~у зв`язку\~із чим\~підписала анкету-заяву № б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. З вищевказаної анкети-заяви видно, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 19). Згідно довідки Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , останній надано кредитні картки: № [NUMBER] , із датою відкриття 18.06.2014, терміном дії 01/18, № [NUMBER] , із датою відкриття 06.07.2015, терміном дії 04/18, № [NUMBER] , із датою відкриття 12.04.2018, терміном дії 03/22 (а.с. 18). Із довідки Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я [PERSON] (договір № б/н), вбачається, що станом на 18.06.2014 кредитний ліміт за картковим рахунком № [NUMBER] встановлено у розмірі 2 600,00 грн., 18.06.2014 кредитний ліміт зменшено до 2\~600 грн.; 07.10.2017 кредитний ліміт збільшено до 10\~000 грн.; 26.02.2018 кредитний ліміт збільшено до 20\~000 грн.; 16.10.2020 кредитний ліміт збільшено до 25\~000 грн.; 14.08.2021 кредитний ліміт зменшено до 24\~800 грн.; 13.10.2021 кредитний ліміт зменшено до 24\~763,74 грн.; 25.10.2021 кредитний ліміт зменшено до 24\~763,74 грн.; 05.11.2021 кредитний ліміт зменшено до 24\~763,74 грн.; 09.02.2022 - кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (а.с. 17). Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 23.02.2023 у відповідача виникла заборгованість перед банком, що становить 30 666, 81 грн., з яких: 25 412,28 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5 254,53 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с. 13-16). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Із аналізу вказаної норми чинного законодавства слідує, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідність до вимог ст. ст. 626, 628\~ЦК України договором\~є домовленість\~двох або\~більше сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав та\~обов`язків.\~Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ч.\~1,\~3\~ст. 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від\~22 листопада 1996 року № 543/96-В\~«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу. У відповідність до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.\~ Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, при підписанні 18.06.2014 анкети-заяви між банком та відповідачем, як фізичною особою споживачем банківських послуг, виникли договірні правовідносини, які регулюються положеннями статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року. Однак, дослідивши вказану анкету-заяву від 18.06.2014, суд вважає, що при укладенні договору із [PERSON] . АТ КБ «ПриватБанк» не дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, з огляду на наступне. Із позовних\~вимог вбачається,\~що, окрім тіла кредиту (простроченого), позивач також просить стягнути з відповідача складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Так, дослідивши підписану сторонами 18 червня 2014 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, судом встановлено, що в ній не зазначена процентна ставка за користування кредитними коштами. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] ознайомлена також із паспортом споживчого кредиту, доданим до позовної заяви. Обґрунтовуючи право\~вимоги в\~цій частині,\~у тому\~числі розмір\~і порядок\~нарахування відсотків\~за користування\~кредитними коштами,\~крім самого\~розрахунку кредитної\~заборгованості за\~договором від\~18\~червня 2014\~року,\~АТ КБ\~«Приватбанк» надає\~та посилається\~на Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Однак, суд не може прийняти до уваги вказані докази, так як матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей з Умов\~надання споживчого\~кредиту фізичним\~особам розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про програму кредитування ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, суд керується ч. 6 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що Витяг з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, та містяться у матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 червня 2014 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. До такого висновку прийшла колегія суддів Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року (№ 14-131цс19). З огляду на викладені обставини, пред`явлені АТ КБ «Приватбанк» вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості за відсотками не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. Разом з тим, враховуючи те, що фактично отримані та використані [PERSON] кошти у добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також беручи до уваги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, що свідчить про порушення його права, суд вважає, що кредитор вправі звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом зобов`язання позичальника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредиту. Отже, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача загальний залишок заборгованості за наданим кредитом у розмірі 25\~412,28 грн. Посилання представника відповідача на пропуск строків позовної давності не можуть бути прийняті до уваги суду, оскільки з матеріалів справи, а саме з розрахунку заборгованості станом на 23.02.2023, видно, що [PERSON] 12.08.2022 внесено 1000 грн. на погашення заборгованості, що свідчить про переривання строків позовної давності. З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи і проаналізувавши наявні у її матеріалах докази, та порівнявши їх у співвідношенні із нормами чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредитом у розмірі 25 412,28 грн. Щодо судових витрат Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 684 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 06 березня 2023 року. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 2\~227,70 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial