Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював у відповідача завідуючим відділенням, лікарем-отоларингологом отоларингологічного відділення центру хірургії одного дня. 25.05.2022 позивач отримав попередження про звільнення у зв`язку з реорганізацією структурних підрозділів лікарні та внесення змін до штатного розпису відповідача. Наказом № 444-02-02 від 22.07.2022 позивача було звільнено у зв`язку із скороченням штату. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки йому не запропонували всі посади, що були вакантними на підприємстві на день його звільнення, строки звільнення дотримані не були, він був виведений позаштат, всупереч роз`ясненням Мінсоцполітики від 13.03.2012. На думку позивача звільнення було проведене із порушенням ч. 2 ст. 40, ст. 43, статті 49-2 КЗпП України, що спричинило йому моральні страждання, які позивач оцінює у 50000,00 грн. Вказані обставини були підставою для звернення позивача до суду з позовом за захистом трудових прав. Позивач також просив суд витребувати у відповідача докази: штатно-посадової книги або іншого документу, що містить інформацію про фактичну кількість працівників Центру хірургії одного, в тому числі ті, які були вакантними у Центрі хірургії одного та у інших відділеннях лікарні, що відповідають кваліфікації позивача на день його звільнення; інформацію коли та на яких підставах посаду позивача виведено позаштат, табелю обліку робочого часу, умови оплати праці, докази створення робочого місця позаштатного працівника; наказ № 44-02-01 від 19.05.2022 про реорганізацію. Відповідно до ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Позивачем не надано доказів неможливості самостійно отримати та надати докази, які він просить витребувати, оскільки інформаційний запит таким доказом не є, а тому суд відмовляє позивачу у задоволенні його клопотання. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Дослідивши матеріали справи суд встановив. Наказом Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» № 115-02-02 від 11.03.2021 позивач був прийнятий до центру хірургії одного дня на посаду завідуючим відділенням, лікарем-отоларингологом. 25.05.2022 позивач отримав попередження про звільнення у зв`язку з реорганізацією структурних підрозділів лікарні та внесення змін до штатного розпису відповідача, про що був виданий відповідний наказ № 44-02-01 від 19.05.2022. Наказом Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» № 444-02-02 від 22.07.2022 позивач був звільнений з посади у зв`язку зі скороченням штатів. Позивачу, разом із попередженням про звільнення, була запропонована вакантна посада, яку він міг виконувати зі збереженням медичного стажу та необхідних доплат, а саме: посаду лікаря-отоларинголога відділення отоларингології. Від запропонованої посади позивач відмовився, про що свідчить незгода останнього, зафіксована ним власноруч на бланку попередження про звільнення. Позивач вважає, що при його звільненні відповідачем допущено порушення частини 2 статті 40, частин 3, 5 статті 49-2 КЗпП України, а саме: не запропоновано всі наявні на підприємстві вакантні посади та не враховано тривалого безперервного стажу роботи позивача. Суд відхиляє дане твердження позивача, виходячи з наступного. Відповідно до пункту першого статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний у випадку скорочення чисельності або штату працівників. При розгляді трудових спорів, пов`язаних з оскарженням звільнення за пунктом першим статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці або скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, та про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу. При цьому мається на увазі, що роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи. Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення статті 49-2 КЗпП України. Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Судом встановлено, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме, скорочення чисельності штату працівників, позивач попереджався про наступне вивільнення за два місяці з дати його попередження. З часу попередження про наступне вивільнення та до дати звільнення позивача відповідач мав вакантну посаду лікаря-отоларинголога відділення отоларингології. Доказів існування інших вакантних посад суду не надано. Суд відхиляє посилання позивача на те, що його звільнення відбулося без погодження з профспілковим комітетом, оскільки відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. Доказів того, що позивач є обраним до профспілкових органів суду не надано. Згідно із записами трудової книжки, позивач був звільнений 25.07.2022, через два місяці після попередження про звільнення, на підставі наказу № 444-02-02 від 22.07.2022, доказів того, що позивач працював у відповідача позаштатом суду не надано. Враховуючи вищенаведене, суд, приходить до висновку, що відповідачем при звільненні позивача не порушено вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника та ст. 43 КЗпП України. З огляду на те, що у відповідача відбулися зміни у організації виробництва, що потягло скорочення штату працівників, відповідачем дотримано порядок звільнення позивача за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України і враховано вимоги частини 2 статті 40, частини першої статті 42 та статті 49-2 КЗпП України, позовні вимоги не можуть бути задоволені і підстав для поновлення позивача на роботі немає. Вимоги про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed