Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

07 червня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину. Свої вимоги мотивує наступним. Сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 лютого 2020 року по справі № 541/57/20 з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка вказує, що у неї суттєво змінився матеріальний та сімейний стан. 09 серпня 2022 року вона народила дитину від іншого чоловіка. Шлюб не реєструвала, аліменти на цю дитину не отримує. У зв`язку з цим збільшилися витрати на спільну з відповідачем дитину. Позивачка не має можливості працювати, так як перебуває в соціальній відпустці по догляду за дитиною. Просить суд збільшити розмір аліментів з 1/4 частини до 1/3 частини з усіх доходів щомісячно. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 13 червня 2024 року відкрито провадження по справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, вказаних в позовній заяві та просила їх задовольнити. Вказала, що ціни на продукти харчування зросли, що потребує додаткових коштів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив проти позовних вимог [PERSON] Пояснив суду, що він працює і отримує заробітну плату в розмірі 10000 грн. За рішенням суду сплачує аліменти на спільну з позивачкою дитину. Заборгованості по аліментам немає. Він одружився та має ще одну малолітню дитину. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2014 року по 16 жовтня 2019 року. Від вказаного шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). На підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 лютого 2020 року по справі № 541/57/20 з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 27, 28). Відповідач працює та отримує заробітну плату в розмірі 10000 гривень, щомісяця сплачує аліменти на дитину, заборгованості не має (а.с. 19, 20). [PERSON] одружився та має малолітнього сина від другого шлюбу (а.с. 21, 22). Позивачка 09 серпня 2022 року народила сина від іншого чоловіка (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою ВРУ від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Ст. 141 СК України передбачається, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, із аналізу наведеної вище норми, розмір аліментів не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів, а значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів на неповнолітню дитину суттєво погіршився її матеріальний стан чи змінився сімейний стан. Аліментні платежі позивачка отримує в повному обсязі. Стан здоров`я її та спільної дитини не змінився. Позивачка не перебуває у шлюбі, за стягненням аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , не зверталася. Будь-яких доказів підвищення цін на продукти харчування суду не надала. Та обставина, що позивачка після народження другої дитини несе витрати на їх забезпечення, сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану. Такий за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів того, що суттєво змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, які дають підстави для зміни розміру аліментів, позивачкою суду не надано. Таким чином, на підставі викладеного, з урахуванням наданих суду доказів, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed