Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

До суду\~із позовом\~звернулось Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Діджи\~Фінанс» до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~Товариство з\~обмеженою\~відповідальністю\~«Мілоан» про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову вказали, що 17.04.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено угоду № 2844520 щодо кредитування - кредитний договір, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надали відповідачу у користування кредитні кошти в розмірі 10000 грн., з встановленим строком користування 30 днів, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісію. 13.09.2021 р. згідно умов Договору відступлення прав вимоги №07Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним Договором № 2844520 від 17.04.2021 р. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», а відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача. ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 39326 грн., з яких: 9000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 29626 грн. - заборгованість за відсотками; 700 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № 2844520 від 17.04.2021 року у розмірі 39326 грн. та судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Представник позивача повідомлений у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, проте до суду направив клопотання, в якому просив суд розглянути справу без його участі, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач та його представник повідомлені у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, проте до суду представник відповідача направив відзив на позов, відповідно до якого відповідач позов визнав частково, просив стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн., оскільки на його думку вони є завищеними з урахуванням складності справи. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином судовою повісткою через систему «Електронний суд». Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17.04.2021 року в особистому кабінеті на сайті\~ТОВ «Мілоан» [PERSON] \~було подано анкету-заяву на отримання кредиту № 2844520. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті. Законодавством України передбачено оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов Кредитного Договору № 2844520 від 17.04.2021 р., з встановленим строком користування кредитними коштами 30 днів, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача (а.с.8-14). Таким чином, відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 2844520 від 17.04.2021 р. з ТОВ «Мілоан» та на підставі\~платіжного\~доручення (долучено до позовної заяви) відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 10 000 грн. (а.с.15). Проте, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого відповідно до положень ст.ст.530, 1082, 1084 ЦК України 13.09.2021 р. згідно умов Договору відступлення прав вимоги №07Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним Договором № 2844520 від 17.04.2021 р. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», а відповідно Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача (а.с. 21-27). Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 39326 грн., з яких: 9000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 29626 грн. - заборгованість за відсотками; 700 грн. заборгованість за комісійними винагородами, що підтверджується розрахунком заборгованості та витягом з Додатку до договору факторингу (а.с. 20). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З наданих представником позивача суду доказів вбачається, що відповідач згідно укладеного Кредитного договору\~№ 2844520 від 17.04.2021 р. отримав від ТОВ «Мілоан» кредит в сумі 10 000 грн. Розмір заборгованості по кредиту підтверджено позивачем копією платіжного доручення 44062864 від\~17.04.2021\~р. про перерахування коштів. За вказаних обставин, на переконання суду вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту підлягають до задоволення. Водночас, суд критично оцінює розмір заборгованості, які позивач просить стягнути з відповідача по вищезазначеному договору в частині нарахованих відсотків за користування кредитом. Пунктом 7.1 Договору про споживчий кредит\~№ 2844520 від 17.04.2021 р. передбачено, що сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутися не пізніше дати встановленої п.1.4 Договору. При цьому суд враховує, що\~Договором про споживчий кредит\~№ 2844520 від 17.04.2021 р. передбачено, що відповідачу кредит надано строком до 17.05.2021 р. на 30 днів (п.1.4 Договору), розмір відсотків згідно додатку №1 до цього договору встановлено в сумі 2 640 грн., комісія 700 грн., а тому в цьому розмірі 3340 грн. підлягають до стягнення відсотки за користування кредитом та комісія. Відповідно до п.2.3.1.2 Договору про споживчий кредит позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6. Договору. Однак, в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України\~позивачем не надано суду доказів, а матеріали справи таких не містять щодо пролонгації строку кредитування відповідно до п.п.2.3.1.1.-2.3.1.2 Договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п.п.4.1., 4.2. Договору. Отже, позивачем нараховувалися проценти після закінчення строку дії Договору про споживчий кредит № 2844520 від 17.04.2021 р. Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12 згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд також враховує, що позивачем вимог в порядку ч.2 ст.625 ЦК України не заявлялось. Також Велика\~палата Верховного\~суду у\~постанові від\~23.10.2019\~року,\~за результатами\~розгляду справи\~№ 723/304/16-ц\~прийшла до\~такого висновку: стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошима після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтується на нормах матеріального права. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору про сплату позичальником\~на користь\~банку комісій\~у вигляді\~винагороди за додатковий\~моніторинг погашення\~кредиту та\~за резервування\~ресурсів є\~нікчемними,\~оскільки вказані\~платежі є\~платою,\~встановлення якої\~було заборонено\~частиною третьою\~статті 55\~Закону України\~«Про банки\~і банківську\~діяльність»,\~частиною четвертою\~статті 11\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~і пунктом\~3.6\~Правил надання\~банками України\~інформації споживачу\~про умови\~кредитування та\~сукупну вартість\~кредиту,\~затверджених постановою\~правління Національного\~банку України\~від 10\~травня 2007\~року №\~168,\~які були\~чинними на\~момент укладення\~спірного кредитного\~договору,\~а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемними на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року» В цьому контексті слід оцінювати і неправомірне зарахування платежу у розмірі 1000 гривень 19.05.2021 року на «сплату комісії за пролонгацію», оскільки дану пролонгацію зроблено позивачем самостійно без повідомлення відповідача. Дані грошові кошти мають бути враховані на зменшення відсотків та тіла кредиту, а не несправедливої та в розумінні закону нікчемної «комісії». Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором про споживчий кредит № 2844520 від 17.04.2021 р. у розмірі\~10038 грн., оскільки заборгованість за тілом кредиту становить 9000 грн., заборгованість за відсотками становить 2 640 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 700 грн., загальна сума, яка сплачена відповідачем, становить 2302 грн., що відповідає розрахунку наданого ТОВ «Діджи Фінанс». Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Позов задоволено на 25,5 % (10038 грн. х 100% / 39326 грн.). Відповідно до\~ст.141 ч.1 ЦПК України , враховуючи, що позов задоволено на 25,5%, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 617 гривень 71 копійка (2422,40 х 25,5 %). Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Згідно до ст.133 ч.3 п.1 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем до суду надані докази понесених стороною позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвокатського бюро «Анастасії Міньковської» у сумі 6000 гривень. Зокрема, суду надано: Договір № 42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 року, Додаткову угоду № 003414614319 до Договору № 42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 року, детальний опис робіт, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (а.с. 44-51). Проаналізувавши зроблений адвокатом розрахунок, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, враховуючи обсяг складених адвокатом в рамках даної справи документів, час, витрачений адвокатом на надання таких послуг, виходячи з предмету спору, ціни позову, значення справи для сторін, її складності, усталеної судової практики з розгляду справ цієї категорії, а також критеріїв реальності адвокатських послуг, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог та їх розмір має складати 1530 грн. (6000 х 25,5 %), що відповідає вимогам ст.141 ч.ч.2, 3 ЦПК України.

Outcome: partial