Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Везем Шиппінг» про розірвання попереднього договору купівлі-продажу та стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.12.2021 між сторонами укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-11115, відповідно до умов якого сторони зобов`язались до 30.04.2022 укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу, належного ТОВ «Везем шиппінг». Так, 16.12.2021 з метою виконання умов попереднього договору купівлі-продажу автомобіля, позивач отримав кредитні кошти в розмірі 202600,00 грн., призначені на придбання автомобіля. На виконання умов попереднього договору, в той же день, позивач перерахував на рахунок відповідача повну вартість автомобіля в розмірі 326735,90 грн. Основний договір до 30.04.2022 укладений не був. Проте, транспортний засіб позивачем отримано так і не було. Посилаючись на викладене, а також у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним договором, позивач вважає, що наявні підстави для розірвання попереднього договору та повернення позивачу сплачених коштів в розмірі 326735,90 грн. та моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн. Окрім того, просив покласти на відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та правничої допомоги у розмірі 37000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.03.2023 справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва для розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2023 у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням сторін. 24.07.2024 від представника позивача - адвоката Стельниковича С. А. надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність. До судового засідання представники відповідача не з`явились з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин, суд розглянув відповідно до ст. 280 ЦПК України за правилами заочного позовного провадження. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, 15.12.2021 між ТОВ «Везем шиппінг» та [PERSON] було укладено та підписано попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №ПКП-11115. Відповідно до п.1.1. вищевказаного договору ТОВ «Везем шиппінг» зобов`язується укласти в майбутньому з [PERSON] договір купівлі-продажу (основний договір) на належний товариству транспортний засіб, який був викуплений на аукціоні в USA за внесені позивачем на рахунок товариства грошові кошти: марка «CHEVROLET»; модель «IMPALA PREMIER»; рік випуску 2017; номер шасі (кузова рами) [NUMBER] . Відповідно до п.1.2. ТОВ «Везем шиппінг» та [PERSON] зобов`язувались укласти основний договір купівлі-продажу до 30.04.2022. Згідно п.2.1 сторони погодили вартість транспортного засобу в розмірі 326735,85 грн. у тому числі ПДВ - 54455,97 грн. 16.12.2021 з метою виконання умов попереднього договору купівлі-продажу автомобіля, позивач отримав кредитні кошти шляхом укладення кредитного договору №2038442758 та отримав в АТ «Отп банк» кредитні кошти в розмірі 202600,00 грн. 16.12.2021 [PERSON] перерахував у відділенні АТ «Отп банк» грошові кошти в розмірі 326735,90 грн. на безготівковий рахунок ТОВ «Везем шиппінг», призначення платежу: оплата за авто згідно рахунку №111 5-ВШ0191 від 15.12.2021 в т.ч. ПДВ CHEVROLET. Факт перерахування грошових коштів підтверджується банківською квитанцією АТ «Отп банк» № 176ТООЗІКО від 16.12.2021, тобто [PERSON] сплатив 100% вартості вищевказаного автомобіля одразу після підписання попереднього договору купівлі-продажу автомобіля виконавши зі своєї сторони всі зобов`язання. Згідно п.2.4 попереднього договору купівлі-продажу вказано та погоджено сторонами: «Наступні розрахунки за транспортний засіб здійснюються стороною-2 на розрахунковий рахунок сторони-1 відповідно до виставлених нею рахунку, але не пізніше строку, встановленого в п. 1.2 даного договору», тобто до 30.04.2022. За твердженням позивача, «CHEVROLET IMPALA PREMIER» був доставлений вантажним кораблем із Сполучених Штатів Америки (USA) в м. Клайпеда (Республіка Литва) в березні 2022, однак, ТОВ «Везем шиппінг», відмовилось в односторонньому порядку виконувати умови договору та доставляти автовозом з порту Клайпеда (Республіка Литва) оплачений позивачем (100%) транспортний засіб в Україну, що призвело до відмови в односторонньому порядку виконати вимоги підписаного сторонами попереднього договору купівлі-продажу в т.ч. п.1.2 договору щодо укладення основного договору купівлі-продажу до 30.04.2022. 14.07.2022 в порядку досудового врегулювання спору, [PERSON] звернувся до ТОВ «Везем шиппінг» з письмовою претензією про повернення грошових коштів в розмірі на вказаний ним рахунок в АТ КБ «Приватбанк». Проте, станом на день звернення з позовом умови договору не виконані. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. В силу положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. (ч.1,2 ст. 651 ЦК України). Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до абзацу 2 ч. 1, 2-3 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статті 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого позивачем на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти в погодженому сторонами розмірі. Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу, зазначеного в п. 1.1. попереднього договору, в строк до 30.04.2022, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між позивачем та відповідачем укладений не був. Оскільки сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, під час укладання попереднього договору, то передана позивачем відповідачу сума коштів в розмірі 326735,90 в розумінні ст. 530 ЦК України, підлягає поверненню позивачу. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду України від 18.02.2009 у справі №6-23108св08, у постановах Верховного Суду України від 25.09.2012 у справі №6-82цс13, від 13.02.2013 у справі №6-176цс12 та у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 №461/5297/16-ц, від 17.06.2021 у справі №711/5065/15-ц. Суд відмічає, що невиконання вищевказаних умов договору №ПКП-11115 від 15.12.2022 призвело до привласнення відповідачем сплачених позивачем грошових коштів та відсутності транспортного засобу який він сподівався отримати внаслідок виконання даного договору. Окрім того, наразі позивач змушений сплачувати кредит в АТ «ОТП БАНК» за транспортний засіб, який внаслідок бездіяльності ТОВ «ВЕЗЕМ ШИППІНГ» та порушення ними умов договору не отримав. За таких обставин, враховуючи, що попередній договір є чинним, суд вважає, що вимога про його розірвання підлягає задоволенню. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Вимоги в частині стягнення 30000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з таких підстав. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22). Позивач, вказує на заподіяння йому моральної шкоди внаслідок невиконання зобов`язання відповідачем. Однак, окрім посилань в позові на її заподіяння, не надав суду належних та допустимих доказів наявності чи заподіяння такої моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача, як особи яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою. За відсутності доказів про завдання моральної шкоди, посилання позивача про застосування правового висновку Верховного Суду від 14.12.2021 в справі № 147/66/17 не можуть бути взяті до уваги. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є не обґрунтовані, і в цій частин позову слід відмовити. Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 4366,39 грн. (3373,99 (за вимогу майнового характеру) + 992,40 (вимога немайнового характеру). Щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 37 000 грн. суд відзначає наступне. Відповідно до частин 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу (правову) допомогу представником позивача адвокатом Стельниковичем С.А. надано попередній розрахунок витрат на правову допомогу на суму 37000 грн., копію рахунку-фактури №1 від 11.07.2022, копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 14.08.2022, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 30.09.2010, копію договору про правову допомогу від 11.07.2022. Як вбачається із рахунку-фактури №1 від 11.07.2022 узгоджена між сторонами вартість правової допомоги у розмірі 37 000 є фіксованою, яка, зокрема, складається з таких послуг як: надання юридичних консультацій та участь адвоката в судових засіданнях. Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) та розумності розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах від 19.01.2023 у справі № 345/136/18 у справі № 758/6113/19, зазначено, що суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відмова стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові від 22.03.2023 у справі № 758/6113/19 Верховний Суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення суми витрат на правову допомогу, за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, зазначив, що такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до п.4 ч.3 ст.137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до п.2 ч.3 ст.141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу). Так, заперечень щодо розміру заявлених витрат відповідачем не висловлено. Поряд з цим, суд, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи та критерію необхідності такої роботи, часу, а також враховуючи те, що адвокат не приймав участь в судових засіданнях, оскільки подав відповідно заяву про розгляд справи без його участі, суд вважає, що застосування такого коефіцієнту вартості наданих адвокатом послуг є невиправданим. За наведених обставин, суд доходить висновку про зменшення заявленого розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] до 10000,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial