Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

04 грудня 2023 року представник позивача Бориспільської міської ради звернувся до суду з позовом, яким просив : визнати незаконним та скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 38063642 про право власності [PERSON] на нежитлове приміщення 300, площею 49,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; витребувати у власність Бориспільської міської ради з незаконного володіння [PERSON] нежитлове приміщення 300, площею 49,6 кв.м., яке знаходиться за адресою : [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 5368 грн. Вимоги обґрунтовано тим, що під час передачі, належного міській раді на праві власності, нежитлового приміщення у оренду ТОВ «КОРТЕКС» 02 грудня 2020 року стало відомо від громадянки [PERSON] про факт незаконної повторної реєстрації цього майна за [PERSON] . Працівниками головного управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бориспільської міської ради було складено відповідний акт про вчинення перешкод щодо передачі-прийняття нерухомого майна комунальної власності міської територіальної громади, яке розташоване за адресою : [ADDRESS] та підписання акта передачі-прийняття. Міською радою встановлено, що відповідно відомостей з інформаційної довідки з Держав-ного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07 грудня 2020 року за № 235664040, право власності на нежитлове приміщення 300, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстроване (здійснено подвійну реєстрація права власності на один об`єкт, що є власністю міської ради) за [PERSON] . Підставою виникнення права власності зазначено технічний паспорт серія та номер: б/н, виданий 20 липня 2020 року; акт державної технічної комісії, серія та номер: 5, виданий 27 січня 2003 року та довідка серія та номер: виданий 20 липня 2020 року. Враховуючи дану обставину, міською радою встановлено факт подвійної реєстрації права власності на одне й те ж нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою : [ADDRESS] за Бориспільською міською радою та [PERSON] . Так, на підставі заяви ПП [PERSON] від 16 жовтня 2002 року виконавчим комітетом Бориспільської міської ради було прийнято рішення «Про надання дозволу приватному підприємцю [PERSON] на проектно-вишукувальні роботи на проведення капітального ремонту нежитлового приміщення без зміни конструктивної схеми з використанням під магазин та організацію окремого виходу по [ADDRESS] » 03 грудня 2002 року рішенням виконкому міської ради за № 883 «Про внесення змін в рішення виконкому за № 779 від 22 жовтня 2002 року «Про надання дозволу приватному підприємцю [PERSON] на проектно-вишукувальні роботи на проведення капітального ремонту нежитлового приміщення без зміни конструктивної схеми з використанням під магазин та організацію окремого виходу по [ADDRESS] » внесено зміни та виправлено допущену помилку у ініціалах приватного підприємця і надано дозвіл [PERSON] на проведення капітального ремонту без зміни конструктивної схеми у вищевказаному приміщенні. За результати виконаних робіт Бориспільською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю 27 січня 2003 року видано акт № 5 про прийняття в експлуатацію магазину після капітального ремонту приміщення по [ADDRESS] . Згідно Державних будівельних норм «Склад та зміст проектної документації для будівниц-тва ДБН А.2.2-3:2014», затверджених Наказом № 163 від 04 червня 2014 року Мінрегіону України, капітальний ремонт - сукупність робіт на об`єкті будівництва, введеному в експлуатацію в установленому порядку, без зміни його геометричних розмірів та функціонального призначення, що передбачають втручання у несучі та огороджувальні системи при заміні або відновленні конструкцій чи інженерних систем та обладнання у зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення його експлуатаційних показників, а також благоустрій території. Представник позивача стверджує, що проведення капітального ремонту у вже існуючому приміщення жодним чином не утворює нової речі та не дає права [PERSON] на оформлення права власності на таке приміщення на підставі вищевказаного Акту № 5 від 27 січня 2003 року. 10 жовтня 2002 року було укладено договір № 47 між КП «Житлово-експлуатаційна контора № 1» виконавчого комітету Бориспільської міської ради та приватним підприємцем [PERSON] щодо оренди вищевказаного спірного нежитлового приміщення площею 30,0 кв. м. розташованого по [ADDRESS] . В подальшому, на підставі вищевказаного дозволу на проведення капітального ремонту спірного приміщення [PERSON] здійснено ремонт підвального приміщення під магазин та отримано Акт № 5 ДАБК від 27 січня 2003 року. У зв`язку із зміною форми договору оренди, викликаною набранням чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, між КП «Житлово-експлуатаційною конторою №1» та [PERSON] було укладено новий договір оренди приміщення комунальної власності від 05 січня 2004 року за № 31/47 терміном дії до 31 грудня 2011 року. Згодом, на підставі рішення міської ради від 21 вересня 2006 року за № 464 з 1 жовтня 2006 року було визначено орендодавцем майна територіальної громади міста Борисполя Головне управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету міської ради. 06 листопада 2006 року, не розриваючи договір оренди від 05 січня 2004 року за № 31/47, між ГУ ЖКГ виконавчого комітету міської ради та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди за № 014 індивідуально визначеного нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Борисполя строком на 360 днів, що діє з 06 листопада 2006 року до 31 жовтня 2007 року. До вказаного договору 20 грудня 2007 року, 02 грудня 2008 року, 01 листопада 2011 року, 18 жовтня 2014 року та 28 жовтня 2015 року вносились зміни. Тобто, протягом 15 років між орендодавцем (КП «ЖЕК-1» та ГУ ЖКГ виконавчого комітету міської ради) та ФОП [PERSON] діяли договірні відносини щодо оренди спірного приміщення та ним справно сплачувалась орендна плата за користування даним приміщенням, жодних дій щодо оформлення права власності на спірне житлове приміщен-ня [PERSON] не здійснювалось. Наявність орендних відносин також підтверджується рішеннями Бориспільської міської ради від 08 листопада 2007 року за № 2292-24-V, від 13 листопада 2008 року за № 4913-42-V та заяв [PERSON] від 26 жовтня 2007 року, від 26 вересня 2008 року та від 27 жовтня 2006 року. 12 липня 2017 року, під час дії договірних відносин між ГУ ЖКГ виконавчого комітету міської ради та [PERSON] , державним реєстратором міської ради Левчишиною Ю.А. на підставі поданих документів за Бориспільською міською радою було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на спірне нежитлове приміщення, загальною площею 45,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується витягом від 18 липня 2017 року за № 92231436 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Підставою виникнення права власності стали такі документи : довідка про належність майна до комунальної власності серія та номер: 12-26-2719; рішення про формування комунальної власності міста, серія та номер: 12 від 18 лютого 1992 року; довідка серія та номер 01-07-265 від 07 липня 2017 року; лист серія та номер 11-07-1478 від 20 березня 2017 року, видавник Регіональне відділення Фонду Державного майна України; технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 06 жовтня 2016 року. У 2017 році [PERSON] припинив свою підприємницьку діяльність на підставі чого 29 грудня 2017 року між ГУ ЖКГ виконавчого комітету Бориспільської міської ради та [PERSON] було укладено договір про розірвання договору оренди та укладено акт передачі-прийняття спірного нежитлового приміщення. Отже, [PERSON] на протязі тривалого часу погоджувався з тим, що власником цього нежитлового приміщення по [ADDRESS] є територіальна громада міста у особі Бориспільської міської ради. Однак, при здійсненні передачі нежитлового приміщення в оренду іншому орендареві, працівниками міськвиконкому було встановлено факт незаконної повторної реєстрації права власності [PERSON] на нежитлове приміщення, яке належить на праві власності Бориспільській міській раді. У зв`язку з цим, на даний час на одне і те ж приміщення проведено державну реєстрацію за Бориспільською міською радою, яка є не скасованою чи не визнана незаконною та за [PERSON] , який на думку міської ради, неправомірно на підставі акту № 5 від 23 січня 2003 року, яка стосується цього ж нежитлового приміщення, проведено держану реєстрацію права власності на вже зареєстроване за міською радою майно. Згідно відомостей з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07 грудня 2020 року за № 235664040 спірному приміщенню присвоєно нову поштову адреса : [ADDRESS] . Документів, що підтверджують присвоєння поштової адреси спірному об`єкту нерухомого майна ні міською радою, ні її виконавчими органами [PERSON] не видавались. Враховуючи вищевказане, представник міської ради вважає, що державним реєстратором Огребчуком Р.В. безпідставно присвоєно нову адресу спірному нежитловому приміщенню та порушено норму п. 41 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127. Також, в акті № 5 від 27 січня 2003 року, на підставі якого зареєстровано право власності [PERSON] на спірне приміщення площею 49,6 кв.м. по [ADDRESS] , зазначено іншу площу приміщення, а саме : 34,66 кв.м., та не вказано номеру самого приміщення. Таким чином, враховуючи вищевказане, на переконання позивача, державним реєстратором неправомірно (безпідставно) проведено повторну реєстрацію права власності [PERSON] на вже зареєстроване за міською радою майно всупереч чинному законодавству України та волі територіальної громади в особі уповноваженого на те органу - Бориспільської міської ради, а тому представник позивача вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 11 грудня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Відповідач своїм процесуальним правом подати відзив на позов не скористався. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою суду від 12 квітня 2024 року у справі закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті. Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань до суду не направили. Разом з тим, представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, а розгляд справи здійснити у його та позивача відсутність. Від представника третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Зважаючи на неявку сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Повно і всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved