Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] з посиланням на те, що згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА №602806 від 10.10.2005р. вона є власником земельної ділянки, що знаходиться на території Ясенівської сільської ради Ставищенського району Київської області, площею 2,6519 га, кадастровий номер: 3224288000:03:001:0068, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2629925032242, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 07.10.2015 року між ТОВ «Інтерагроінвест» в особі директора [PERSON] та нею укладено договір оренди землі №346 від 07.10.2015р.. Згідно п. 3.1 договору строк оренди 7 років з дати укладання договору (тобто до 07.10.2022р. включно). Згідно п. 5.3 договору орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку за призначенням, не погіршувати її стан, і не виснажувати її. Відповідно до п. 7.1 договору після закінчення оренди орендар зобов`язаний повернути орендовану земельну ділянку орендодавцю. За п. 7.1 договору орендодавець має право на відшкодування збитків заподіяних орендарем. За п. 12.1 договору зміни умов договору здійснюються за взаємною згодою у письмовій формі. Згідно з п. 12.2 дія договору припиняється у разі закінчення строку, на якій він був укладений. За п. 12.4 реорганізація орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. 20.01.2022р. та 22.02.2022р. вона зверталася до ТОВ «Інтерагроінвест» з повідомленням про припинення дії договору оренди від 07.10.2015р., закінчення терміну дії договору оренди 19.10.2022р., і у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди 19.10.2022р., повернення земельної ділянки для самостійного її оброблення та й оскільки вартість оренди вже давно не відповідає ринковим цінам і є значно нижчою. Крім того, орендар, висаджуючи кукурудзу та інші зернові культури, виснажив покров земельної ділянки та не поновив властивості землі. Відповідь на ці звернення не надходила, хоча згідно штампів вхідної кореспонденції відповідач звернення отримав. В подальшому, під час військового стану і бойових дій, отримала лист-повідомлення від відповідача про те, що строк дії договору оренди землі закінчується, а розірвання договору в односторонньому порядку не передбачено, а тому відповідач відмовляє у проханні розірвати договір оренди і має переважне право в порядку ст. 33 ЗУ «Про оренду» на поновлення договору оренди. В подальшому, вона неодноразово зверталася до відповідача повторно з листом про припинення дії договору оренди земельної ділянки та повернення земельної ділянки, але також отримала відмови. У серпні 2022 року на її адресу надійшов лист із текстом підписаної додаткової угоди від 10.08.2022р., укладеної нібито між ТОВ «Інтерагроінвест» в особі директора [PERSON] та нею, в якій строк дії договору оренди становив до 19.10.2022р. і міг бути продовжений за вимогами ст. 126-1 ЗК України. Текст даної угоди фактично повністю змінює договір і укладено його на тривалий строк, всупереч вимогам ст. ст. 792, 785, 203, 208-210 ЦК України. Вона звернулася до відповідача щодо пояснення обставин продовження дії договору оренди без її згоди, неповернення земельної ділянки, досудового врегулювання спору і розірвання договору оренди, на що отримала відповідь ТОВ «Інтерагроінвест» в особі директора Кучера В.В. про відсутність підстав повернення її земельної ділянки і розірвання договору оренди, та про продовження оренди на тих же (невигідних і таких що ставлять її у нерівне положення) умовах строком дії оренди до 31.10.2029р.. Таким чином, її право власності на земельну ділянку і належний дохід від оренди за ринковими цінами порушено, як і порушено свободу укладення договору оренди і її волевиявлення на припинення невигідних орендних відносин. Позивач просить,\~зурахуванням уточнених\~позовних вимог\~(т.\~1\~а.\~с.\~240-245), визнати договір оренди землі укладений між нею та ТОВ «Інтерагроінвест» від 07.10.2015р. за №346 припиненим із 20.10.2022 року та зобов`язати ТОВ «Інтерагроінвест» повернути їй земельну ділянку, що знаходиться на території Ясенівської сільської ради Ставищенського району Київської області, площею 2,6519 га, кадастровий номер: 3224288000:03:001:0068, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2629925032242, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва; зобов`язати Державного реєстратора Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області Долнер Олену Василівну скасувати записи, які внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, про продовження строку дії договору оренди від 07.10.2015р. за №346, вчиненого між позивачем та ТОВ «Інтерагроінвест» відносно земельної ділянки, що знаходиться на території Ясенівської сільської ради Ставищенського району Київської області, площею 2,6519 га, кадастровий номер: 3224288000:03:001:0068, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2629925032242, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини викладені в позовній заяві та просять позовні вимоги задовольнити із зазначених вище підстав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні додатково зазначила, що додаткової угоди №1 від 10.08.2022 року до договору оренди землі від 07.10.2015 року за №346 про продовження строку оренди її земельної ділянки відповідачем ТОВ «Інтерагроінвест», вона не підписувала, зверталась письмово до відповідача про припинення орендних відносин. Представники відповідача ТОВ «Інтерагроінвест», - Якименко І. В., [PERSON] \~та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в інтересах відповідача не визнали, просять в їх задоволенні відмовити повністю з підстав їх необгрунтованості. До суду від ТОВ «Інтерагроінвест» подано відзив на позовну заяву (т. 1 а. с. 192-197), згідно якого твердження позивача, про те, що відповідач порушує право власності на земельні ділянки і належний дохід від оренди за ринковими цінами, порушує свободу укладення договорів оренди, не відповідає дійсності та не знаходить свого підтвердження в доданих до позовної заяви документах, адже підписуючи додаткову угоду до первісного договору оренди сторони погодили його умови, в тому числі і порядок продовження дії договору задекларований в ст. 126-1 ЗК України. Позивач не скористалася своїм правом на відмову у поновленні договору шляхом звернення до державного реєстратора не пізніше, ніж за місяць до закінчення договору, звернутись із такою заявою сторона може у будь-який час до закінчення договору оренди землі. Зважаючи на ту обставину, що при укладенні договору оренди земельної ділянки та змін до нього сторони діяли вільно, його умови були визначені на розсуд сторін і погоджені ними, його умови є обов`язковими, в тому числі і умови про автоматичну пролонгацію договору, відтак в даній справі відсутній предмет спору та наявні всі підстави для закриття провадження у справі. \~ Відповідач\~-\~Державний реєстратор\~Медвинської сільської\~ради Білоцерківського району Київської області Долнер О.В. до суду не прибула, належним чином повідомлена про місце, час та дату судового розгляду по справі (т. 1 а. с. 155, т. 2 а. с. 83, 97). Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області до суду не прибув, до суду направив клопотання про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення (т. 1 а. с. 214-221), відповідно до яких Головне управління не входить у систему органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері реєстрації речових прав і це має бути враховано при ухваленні рішення. Представник третьої особи Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області до суду не прибув, направив письмові заяви, відповідно до яких просить розглядати справу за його відсутності за наявними в ній матеріалами (т. 1 а. с. 156, 223, т. 2 а. с. 10, 84, 98). Суд, розглянувши справу, заслухавши позивача та її представника, представників відповідача ТОВ «Інтерагроінвест», з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №602806 від 10 жовтня 2005 року [PERSON] є власником земельної ділянки, що знаходиться на території Ясенівської сільської ради Ставищенського району Київської області, площею 2,6519 га, кадастровий номер: 3224288000:03:001:0068,\~реєстраційний номер\~об`єкта нерухомого\~майна:\~2629925032242,\~цільове призначення\~земельної ділянки\~-\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва(т. 1 а. с. 37 39, 44 47, 121 -123, 128 136). 07.10.2015\~року [PERSON] \~уклала договір\~оренди №346\~належної їй\~земельної ділянки\~кадастровий номер: 3224288000:03:001:0068 з ТОВ «Інтерагроінвест» на строк сім років (т. 1 а. с. 24 - 28). \~Позивач [PERSON] \~20.01.2022\~року,\~21.02.2022\~року зверталася\~письмово із\~заявами до\~ТОВ «Інтерагроінвест»\~про відсутність\~подальших намірів\~продовжувати договірні\~відносини щодо\~оренди відповідачем\~земельної ділянки\~кадастровий номер: 3224288000:03:001:0068 (т. 1 а. с. 29 - 30, 198), на що отримала відповідь про бажання відповідача продовжити договірні орендні відносини, так як останній має переважне право на поновлення права оренди земельної ділянки (т. 1 а. с. 40, 199). У відповідь на такі заяви позивача ТОВ «Інтерагроінвест» направило їй проект додаткової угоди щодо поновлення орендних відносин, яка позивачем підписана не була (т. 1 а. 35-36, 200-203). Проте, 10.08.2022 року позивач підписала з відповідачем ТОВ «Інтерагроінвест» додаткову угоду №1 до договору оренди землі №346 від 07.10.2015 року про продовження дії оренди її земельної ділянки у відповідності з вимогами ст. 126-1 ЗК України, що підтверджується висновком експерта від 09.05.2024 року №КСЕ-19/111-24/10816 (т. 1 а. с. 33-34, т. 2 а. с. 227-235). На письмове звернення позивача щодо продовження без її згоди строку оренди земельної ділянки (т. 1 а. с. 31-32, 204-205), листом від 06.03.2023 року за №54 ТОВ «Інтерагроінвест» роз`яснило позивачу [PERSON] , що на підставі ст. 126-1 ЗК України строк дії договору оренди земельної ділянки, належної позивачу, продовжено автоматично до 31.12.2029 року (т. 1 а. с. 206-207). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 1 а. с. 38-39, 208-210), право оренди відповідачем належної позивачу земельної ділянки було зареєстровано та продовжено до 31.10.2029 року згідно підписаної сторонами додаткової угоди №1 від 10.08.2022 року до договору оренди землі №346 від 07.10.2015 року. Згідно письмового повідомлення секретаря Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 19.03.2024 року, Державний реєстратор Медвинської сільської ради Долнер О.В. звільнена з Медвинської сільської ради за власним бажанням 26.12.2023 року (т. 2 а. с. 205). У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. \~ \~Згідно із\~ст.\~ст.\~4\~ч.\~1;\~5\~ч.\~1\~ЦПК України\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~Згідно\~із ч.\~1,\~2\~ст.\~76\~ЦПК України\~доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.\~1,\~3\~ст.\~89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. В ст. 14 Конституції України вказано, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з вимогами ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Тобто, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц). Частина друга статті 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 4 червня 2019 року у справі\~№916/3156/17 (провадження №12-304гс18). В п. 127 Постанови ВП ВС від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20 вказано, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів. Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким, визначеним на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорення права. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина третя 152 ЗК України). Згідно з частинами другою та третьою статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 651 ЦК України). Відповідно до частин першої, третьої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 ЦК України). За змістом цих норм у разі зміни договору за домовленістю сторін зобов`язання змінюються (виникають нові) у такому ж порядку, як і при укладенні договору, тобто з моменту, коли про таку зміну було досягнуто домовленості, а у випадку, якщо договір чи закон обумовлюють виникнення зобов`язань за договором, настанням відповідної події, вчиненням сторонами відповідних дій, державною реєстрацією договору чи державною реєстрацією речового права за договором тощо, то й зміна (виникнення нових) зобов`язань за зміненим договором відбувається з моменту настання такої події, вчинення дій, реєстрації договору чи права тощо. У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. За ч. 1, 9 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Відповідно до частини четвертої статті 124, статті 125, частини п`ятої статті 126 ЗК України (у редакції, чинній на час укладення договору оренди землі) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України від 06 жовтня 1998 року №161-XIV "Про оренду землі". Стаття 2 ч. 1 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що відносини, пов`язані з орендою землі регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативними актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оренду землі" орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 вказаного Закону). Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 17 вказаного Закону об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно із статтями 18, 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. З аналізу статті 33 Закону України «Про оренду землі» слідує, що наразі нею закріплено дві окремі правові підстави поновлення договору оренди землі: переукладення договору оренди землі на новий строк (ч. ч. 1-5 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі»); так зване «автоматичне» поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах (ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі»). Алгоритм поновлення договору за ч. ч. 1-5 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» виглядає так: 1) повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк (з додатковою угодою-додатком до листа); 2) узгодження із орендодавцем зміндо договору оренди землі; 3) укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди. З аналізу ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» слідує, що для поновлення договору оренди на її підставі необхідна наявність лише двох обставин:1) продовження користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі; 2) відсутність протягом одного місяця після закінчення строку дії договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновлення договору оренди землі. За одночасної наявності таких обставин законодавець встановлює, що «договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах». Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як\~зазначено вище,\~позивач неодноразово\~зверталась до\~ТОВ «Інтерагроінвест»\~із заявами\~про припинення орендних відносин, так як виявила бажання самостійно обробляти свою земельну ділянку, на що від відповідача отримала лист з пропозиціями про поновлення договірних відносин та проект додаткової угоди з цього приводу. 10.08.2022 року позивач підписала з відповідачем ТОВ «Інтерагроінвест» додаткову угоду №1 до договору оренди землі №346 від 07.10.2015 року про продовження дії оренди її земельної ділянки у відповідності з вимогами ст. 126-1 ЗК України, що підтверджується висновком експерта від 09.05.2024 року №КСЕ-19/111-24/10816 (т. 1 а. с. 33-34, т. 2 а. с. 227-235). Доказів, які б вказували на підписання даної додаткової угоди позивачем під примусом, обманом, тощо, [PERSON] до суду не надано. Встановлено, що примірники спірних додаткових угод, належних позивачу та відповідачу ТОВ «Інтерагроінвест» по своєму змісту є ідентичними. Таким чином, суд вважає, що у позивача було волевиявлення щодо поновлення орендних відносин з ТОВ «Інтерагроінвест» та досягнуто домовленості між сторонами з цього приводу, відтак підстави для визнання договору оренди землі укладеного між позивачем та ТОВ «Інтерагроінвест» від 07.10.2015р. за №346 припиненим із 20.10.2022 року та зобов`язання ТОВ «Інтерагроінвест» повернути позивачу спірну земельну ділянку, відсутні. За ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 125\~ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. \~ Відповідно\~до статті\~126\~ЗК України\~право власності,\~користування земельною\~ділянкою оформлюється\~відповідно до\~Закону\~України «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень»N1952-IV. Згідно з частинами другою, третьою статті 3 Закону N1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону N1952-ІV державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, зокрема право оренди земельної ділянки. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За визначеннями, наведеними у статті 2\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) є офіційне визнання і підтвердження державою фактів як набуття, так і зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав\~на нерухоме майно;\~заявником у таких випадках є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав\~на нерухоме майно у процесі проведення таких реєстраційних дій. В п. 58 постанови ВП ВС у справі №823/2042/16 від 04.09.2018 року вказано, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. За таких\~обставин,\~суд дійшов\~висновку про\~те,\~що позовні\~вимоги позивача\~в частині зобов`язання державного реєстратора Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області скасувати записи про продовження строку дії спірного договору оренди земельної ділянки від 07.10.2015р. за №346, задоволеними бути не можуть, оскільки державний реєстратор в таких позовних вимогах не є належним відповідачем. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, оскільки вони є не обґрунтованими та не підтверджуються зібраними по справі належними і допустимими доказами. \~ \~

Outcome: dismissed