Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась із заявою про видачу обмежувального припису, у якій, просить видати обмежувальний припис відносно кривдника [PERSON] шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження його прав строком на шість місяців у вигляді: - заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) із заявником за адресою: [ADDRESS] ; заборони наближатись на відстань ближче 20 метрів до місця проживання (перебування) заявника за адресою: [ADDRESS] ; заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори із матір`ю [PERSON] , а також контактувати нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та у будь-який спосіб спілкуватись із нею. В обґрунтування заяви зазначає, що вона проживає однією сім`єю із сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок належить їй на праві приватної власності. Проживаючи із сином, вона потерпає від насильства з його боку протягом тривалого часу. В сім`ї з ініціативи сина відбуваються постійні скандали, [PERSON] зловживає алкогольними напоями, перебуваючи у стані сп`яніння поводить себе неадекватно; висловлюється на адресу заявниці нецензурними словами, принижує, здійснюючи таким чином психологічний тиск на неї, погрожує фізичною розправою, застосовує до неї фізичну силу, заподіючи тілесні ушкодження, а також знищує майно заявниці. [PERSON] є особою похилого віку, така поведінка сина негативно впливає на її здоров`я, постійно перебуває у стані стресу та тривоги, побоюючись за особисту небезпеку. З огляду на протиправні дії сина, а саме намагання завдати їй фізичної шкоди, заявниці приходиться покидати своє помешкання, в тому числі через вікна, шукати прихисток у сусідів. На будь-які зауваження з приводу припинення протиправної поведінки, син не реагує. Заявниця неодноразово зверталась до правоохоронних органів, проте, останнє не дало жодного результату. Вчинення протиправних дій сином [PERSON] зумовило винесення працівниками поліції 20.05.2024 р. та 09.07.2024 р. заборонних приписів: серії ВВ №334656 та серії №334657. На підставі складених працівниками поліції протоколів в справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо заявниці (ч.І ч.2 ст. 173-2 КУпАП) та накладено адміністративні стягнення за вчинення вказаних протиправних дій, що стверджується постановами Тернопільського міськрайонного суду від 30.05.2024 р. ( справа №607/11367/24); від 17.04.2024 р. (справа №607/7714/24); від 11.05.2023 р. ( справа №607/7636/23). Зазначила, що її син [PERSON] вчиняє щодо неї насильство протягом тривалого часу, незважаючи на заходи вжиті поліцією та судом, надалі чинить на неї психологічний тиск, погрожує фізичною розправою, а також застосовує фізичне насильство та впевнений у своїй безкарності. Його агресія щоразу посилюється. Вказані обставини та факти, на думку заявниці, свідчать про небажання кривдника ставати на шлях виправлення та свідчать про стійку протиправну поведінку, його тривале зневажливе ставлення до суспільних відносин щодо охорони фізичного та психологічного здоров`я осіб, з якими кривдник перебуває у сімейних чи близьких відносинах. [PERSON] переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства сином щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою. Ухвалою суду 02.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 05.08.2024 року на 12 год.00 хв.. 05.08.2024 року у судовому засіданні заявницею заявлено клопотання про надання їй можливості скористатись своїм право на захист, яке задоволено судом, у зв`язку із чим його відкладено на 06.08.2024 року. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Шептак А.І. заяву про видачу обмежувального припису підтримали з підстав викладених у ній та просять її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, у порядку передбаченому ч.9 ст.128 ЦПК України, причин неявки у судове засідання суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, доходить до наступного висновку. [PERSON] є сином заявниці [PERSON] та проживає разом із нею без реєстрації у житловому будинку [ADDRESS] . Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності гр. [PERSON] згідно свідоцтва про право власності №706549 від 18.03.2013 року. [PERSON] протягом 2023 року та січня-серпня 2024 року неодноразово зверталась до відділення поліції №4 (м.Збараж) Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області про вчинення її сином [PERSON] домашнього насильства. Поліцейським СРППВП №4 м.Збараж Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області було винесені термінові заборонні приписи, а саме: - від 20.05.2024 серії АА №334656 стосовно [PERSON] у зв`язку із висловлюванням нецензурною лайкою, погрози фізичною розправою [PERSON] строком на 10 діб з 00.00 год. 21.05.2024 по 00.00 год. 31.05.2024; - від 09.07.2024 серії АА №334657 стосовно [PERSON] у зв`язку із скоєнням домашнього насильства стосовно своєї матері [PERSON] , яке полягало у образах нецензурною лайкою строком на 10 діб з 21 год.30 хв. 09.07.2024 до 21.30 год. 19.07.2024; - від 02.08.2024 серії [NUMBER] стосовно [PERSON] у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства, а саме 02.08.2024 о 14 год.20 хв. психологічного характеру відносно своєї матері [PERSON] в ході якого висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою строком на 8 діб. Крім цього, судом з`ясовано, що [PERSON] постановами Тернопільського міськрайонного суду, які набрали законної сили, притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, тобто за вчинення ним домашнього насильства стосовно своєї матері [PERSON] , а саме: -від 11.05.2023 року у справі №607/7636/23, з якої вбачається, що [PERSON] 13.04.2023 о 01 год.47 хв., перебуваючи на місцем проживання в [ADDRESS] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері [PERSON] , а саме висловлював погрози та образи нецензурними словами, чим могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої. [PERSON] зазначеною постановою визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень; -від 17.04.2024 року у справі №607/7714/24, з якої вбачається, що [PERSON] 15.03.2024 близько 15 год.00 хв. перебуваючи за адресою: [ADDRESS] висловлювався нецензурною лайкою на адресу [PERSON] , чим порушив вимоги термінового заборонного припису серії АА №334651 від 12.03.2024, а саме заборону в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] протягом п`яти діб. Крім цього, 11.03.2024 [PERSON] близько 18 год. перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно своєї матері [PERSON] , а саме висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. [PERSON] зазначеною постановою визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень; -від 30.05.2024\~року у\~справі №607/11367/24 з якої вбачається, що 20.05.2024 о 22:00 год. [PERSON] перебуваючи за місцем свого проживання по [ADDRESS] вчинив стосовно своєї матері [PERSON] домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали у висловлюванні нецензурною лайкою та погрозах фізичною розправою, чим могла бути завдана шкода її психічному здоров`ю. [PERSON] зазначеною постановою визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком три доби. Відповідно до пункту третього частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. За пунктом дев`ятим частини першої ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом першим частини першої ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до пунктів сьомого та восьмого частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно правового висновку викладеного у Постанові Верховного Суду від 19.05.2020 № 404/5203/19 (61-22539св19), законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішенні такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущень необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. Згідно з визнаними Україною міжнародними стандартами насильство в сім`ї виступає грубим порушенням прав людини і посягає на основні соціальні цінності життя людини, честь та гідність, недоторканність та безпеку, власність та приватне життя, а також на право дітей на виховання у сімейному середовищі. В силу вимог частини другої ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частиною третьою даної статті визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Судом встановлено, що заявник [PERSON] систематично, протягом тривалого часу потерпає від насильства, яке вчиняє відносно неї її син [PERSON] , яке виражається у систематичному, тривалому психологічному тиску щодо неї, її приниженні, нецензурній лайці, залякуванні, цькуванні, застосуванні щодо неї фізичної сили. Внаслідок зазначених дій стосовно [PERSON] . Тернопільським міськрайонним судом виносились постанови за ст.173-2 КУпАП про визнання його винуватим за вказаною статтею та накладення адміністративного стягнення. Крім цього, стосовно останнього органом Національної поліції України упродовж 2024 року виносились термінові заборонні приписи, а тому, суд приходить до висновку, що [PERSON] є кривдником в розумінні пункту 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», який продовжує вчиняти домашнє насильство. Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд, з урахуванням оцінки ризиків та з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої [PERSON] , вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] у вигляді заборони перебувати йому в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] , заборону кривднику наближатись на відстань ближче 20 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] по [ADDRESS] ; заборону [PERSON] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] або контактувати нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також у будь-який спосіб спілкуватись із нею. Суд вважає, що строк чинності припису слід встановити шість місяців, виходячи з того, що саме такий строк дії обмежувального припису є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я заявника. Також, суд вважає, що існують ризики продовження [PERSON] у майбутньому вчинення домашнього насильства у будь-якому його прояві стосовно своєї матері [PERSON] . На підставі наведеного,

Outcome: approved