Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач) в якому просить суд стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, обґрунтовуючи підставність позову тим, що дитина проживає біля неї та перебувають на її утриманні. Відповідач, всупереч покладених на нього законодавцем обов`язків, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є фінансово спроможним, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач подав відзив на позов, відповідно до якого позов визнав частково, готовий нести аліментні зобов`язання по відношенню до спільної із позивачем дитини в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), мотивуючи тим, що він офіційно не працевлаштований, оскільки здійснює догляд на постійній основі за своєю матір`ю [PERSON] 1959 р.н., якій встановлена 2 група інвалідності внаслідок психічного розладу здоров`я з 18.09.2012, у зв`язку із чим мати обмежена в здатності контролювати свою поведінку, обмежена в самообслуговуванні, пересуванні, тощо. Отримуваний ним дохід становить соціальна допомога від УСЗН Гайсинської РДА та плата від здачі належної йому земельної ділянки в користування (оренду). Крім цього, 22.08.2020 він уклав шлюб із [PERSON] , у якому мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , з ними також проживає син дружини від попереднього шлюбу [PERSON] , [INFO] , відтак матеріальне та сімейне становище не дозволяє нести аліментний обов`язок по відношенню до спільної із позивачем дитини у запропонованому позивачем розмірі. Ухвалою суду\~від 13.05.2024\~позовна заява\~прийнята до\~розгляду,\~відкрито провадження\~у цивільній\~справі,\~розгляд справи\~вирішено\~здійснити за\~правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 07.06.2024 було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5), зазначено [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 05.09.2014 у справі №137/630/14-ц, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.6). Як слідує зі змісту Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу за №00038021387, [PERSON] 25.03.2017 зареєструвала шлюб, про що було вчинено актовий запис за №19 та змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до довідки №201 від 08.04.2024 виданої квартальним комітетом Асоціацією органів самоорганізації населення м. Вінниці (а.с.7), [PERSON] [INFO] , проживає без реєстрації в [ADDRESS] , разом з донькою [PERSON] , 2012 року народження. Позивач звернулась до суду із позовом в якому просить суд присудити із відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної із відповідачем дитини, вказуючи, що у добровільному порядку останній їх не надає. Статтею 180\~ч.1\~СК\~України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом (ст.181 ч.2 СК України). Зібрані у справі докази підтверджують, що позивач наділена правом на звернення до суду із даним позовом, оскільки їх спільна із відповідачем дитини проживає з нею та така обставина не заперечувалась відповідачем. Пункти 1, 2 статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачають, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище як платника аліментів так і дитини; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В силу ч. ч. 1, 2, 5\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Правилами ст.141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, у тому числі щодо її утримання. Обов`язок щодо доведеності обставин вказаних у заявах по суті визначено ст.76, 77, 81 ЦПК України та покладено на сторін. Вирішуючи питання щодо можливість відповідача надавати матеріальну допомогу дитині, суд враховує надані відповідачем наступні докази. Так, як слідує із свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON] , який був зареєстрований 22.08.2020 про що було зроблено Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) актовий запис за №1346 (а.с.27). Відповідач у шлюбі має дитину [PERSON] , [INFO] , на що вказує свідоцтво про народження серія [NUMBER] (а.с.28). Як слідує із Висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу за №31 (а.с.31), [PERSON] проживає разом із [PERSON] в [ADDRESS] станом на 01.04.2024 потребує постійного стороннього догляду, оскільки обмежена в самообслуговуванні, здатності до самостійного пересування, орієнтації в просторі, спілкуванні, не може контролювати свою поведінку, висновок дійсний до 01.10.2024. Відповідно до відомостей з податкової служби за період 01 кварталу 2023 року по 01 квартал 2024 року, [PERSON] отримував дохід у вигляді соціальних виплат у розмірі 33657,00 грн. та надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення в оренду (а.с.32-35). При цьому, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, доказів щодо неможливості нести аліментний обов`язок за станом здоров`я, матеріали справи не містять. Ураховуючи фактичні обставини даної справи, а також обставини, зазначені у ст. 182 СК України, рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, вимоги ч. 9 ст. 7 СК України щодо принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу дитині у спосіб обраний позивачем, у розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) щомісячно на спільну дитину із позивачем, розмір яких не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення до суду позову і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів буде задовольняти потреби дитини відповідно до її віку та розвитку, відповідатиме обов`язку обох батьків щодо утримання дитини та не порушуватиме законні інтереси платника аліментів, не буде для нього надмірним тягарем, а для інших утриманців відповідача забезпечить розумний баланс щодо належного утримання. При цьому, суд звертає увагу, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, чи участь у додаткових витратах. З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково. Суд вважає за необхідне допустити рішення суду до негайного виконання в частині стягнення аліментів за один місяць. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат керується правилами Глави 8 ЦПК України. Ураховуючи те, що позов задоволено частково, а при його подачі позивач була звільнена від сплати судового збору, тому суд присуджує із відповідача в дохід держави витрати пропорційно до задоволеної суми позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: partial