Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , права власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 66,9 м. кв., житловою площею 44,4 м. кв., допоміжна площа 22,5 м. кв. з господарськими будівлями: літня кухня, гараж, сарай, сарай, сарай, вбиральня, та спорудами: ворота з хвірткою, огорожі, ворота, колодязь. Свої позовні вимоги мотивує тим, що його батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Господарство за адресою [ADDRESS] , станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року належало до колгоспного двору, головою та єдиним членом колгоспного типу двору була [PERSON] , відповідно, стверджує, що будинок (колишній колгоспний двір) повністю належав [PERSON] на праві власності. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Зважаючи на складений в його користь [PERSON] заповіт, він є спадкоємцем за заповітом після її смерті. Зазначає, що так як він був зареєстрований та постійно проживав разом із матір`ю, [PERSON] , на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті, не заявив про відмову від прийняття спадщини, а тому він прийняв спадщину після смерті [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Вказує, що внаслідок його звернення у Жовківській державній нотаріальній конторі Львівської області було зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON] № 23/2024, номер у Спадковому реєстрі 71865867, йому вже видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак постановою № 52/01-16 від 18 січня 2024 року Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області відмовлено йому, [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що ним не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації. Стверджує, що право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Любельської сільської ради Жовківського району Львівської області. Водночас правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було. Так як його матері, [PERSON] , належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами як голові та єдиному членові колгоспного типу двору, а тому позивач вважає, що його право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 25 липня 2024 року о 09 год. 30 хв. Витребувано з Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію спадкової справи № 23/2024, номер у Спадковому реєстрі 75473889, яка зареєстрована 18 січня 2024 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у яких просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що проти задоволення позовних вимог не заперечують, визнають такі. Представник третьої особи, Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що заперечень проти позовних вимог не має. Крім того на виконання вимог ухвали суду із Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 23/2024, номер у Спадковому реєстрі 75473889, яка зареєстрована 18 січня 2024 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Любеля, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Личаківським РВ УМВС України у Львівській області 20 липня 1998 року. Батьком позивача є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 31 жовтня 1963 року сільським ЗАГС Любельської сільської ради. Факт реєстрації шлюбу 14.02.1969 року у сільському ЗАГС села Любеля між батьками позивача, [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яке видане 14.02.1969 року сільським ЗАГС села Любеля. Викладеним у виписці з погосподарської книги № 5 (1985-1990 роки) по Любельському старостинському округу № 8 села Любеля Жовківської міської ради (Любельська сільська рада) № 19-06/202, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 22.03.2024 року, стверджується, що господарство за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок домогосподарства № [NUMBER] , станом на 30.06.1990 року належало до колгоспного двору, станом на 30.06.1990 року головою та єдиним членом колгоспного типу двору була [PERSON] , 1926 року народження. З виписки з погосподарської книги № 9 (1991-1995 роки) по Любельському старостинському округу № 8 села Любеля Жовківської міської ради (Любельська сільська рада) № 19-06/203, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 22.03.2024 року, вбачається, що господарство за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок домогосподарства № [NUMBER] , станом на 15.04.1991 року належало до колгоспного двору, станом на 15.04.1991 року головою та єдиним членом колгоспного типу двору була [PERSON] , 1926 року народження. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок, який станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою та єдиним членом колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] , була [PERSON] , то відповідно суд констатує, що будинок (колишній колгоспний двір) повністю належав [PERSON] на праві власності. [PERSON] померла [INFO] , про що 03 липня 2015 року у Любельській сільській раді Жовківського району Львівської області було зроблено відповідний актовий запис за № 13, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане Любельською сільською радою Жовківського району Львівської області 03 липня 2015 року. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельні ділянки. Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON] , 04.02.2011 року на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своєму синові, [PERSON] , тобто позивачу. Цей заповіт посвідчено [PERSON] , секретарем Любельської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 6. Чинність даного заповіту підтверджується інформацією із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 42085716, який сформований 11.11.2015 року Львівською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи». Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Викладеним у довідці 19-06/146, яка видана Любельським старостинським округом № 8 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 22.02.2024 року, стверджується, що [PERSON] на день смерті, [INFO] , проживала і була зареєстрована по [ADDRESS] . З довідки № 19-06/145, яка видана Любельським старостинським округом № 8 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 22.02.2024 року, вбачається, що [PERSON] проживав разом з мамою, [PERSON] , на день її смерті, [INFO] , по [ADDRESS] та вели спільне господарство. Суд враховує, що [PERSON] упродовж шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті [PERSON] не заявляв про відмову від прийняття спадщини, а тому він прийняла спадщину після смерті [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Внаслідок звернення позивача у Жовківській державній нотаріальній конторі Львівської області було зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON] № 23/2024, номер у Спадковому реєстрі 71865867, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75473889 від 18.01.2024 року. Суд бере до уваги, що державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань Ольгою Ярославівною 07.03.2024 року були видані [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме: серії НТВ № 190084, яке зареєстроване в реєстрі за № 373, спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,7540 га, що розташована на території Любельської сільської ради Львівського району Львівської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого Жовківською райдержадміністрацією Львівської області 30 листопада 2012 року ЯМ № 917461, зареєстрованого в книгу реєстрацій державних актів за № 462278551014258, кадастровий номер землі 4622785500:09:000:0069; серії НТВ № 190085, яке зареєстроване в реєстрі за № 374, спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,6327 га, що розташована на території Любельської сільської ради Львівського району Львівської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого Жовківською райдержадміністрацією Львівської області 30 листопада 2012 року ЯМ № 917463, зареєстрованого в книгу реєстрацій державних актів за № 462278551014260, кадастровий номер землі 4622785500:11:000:0474; серії НТВ № 190086, яке зареєстроване в реєстрі за № 375, спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,4410 га, що розташована на території Любельської сільської ради Львівського району Львівської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого Жовківською райдержадміністрацією Львівської області 30 листопада 2012 року ЯМ № 917464, зареєстрованого в книгу реєстрацій державних актів за № 462278551014261, кадастровий номер землі 4622785500:11:000:0502; серії НТВ № 190087, яке зареєстроване в реєстрі за № 376, спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,3835 га, що розташована на території Любельської сільської ради Львівського району Львівської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого Жовківською райдержадміністрацією Львівської області 30 листопада 2012 року ЯМ № 917464, зареєстрованого в книгу реєстрацій державних актів за № 462278551014259, кадастровий номер землі 4622785500:11:000:0438. [PERSON] є власником даного майна, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав № 368884866, № 368886936, № 368889994, № 368892074, які сформовано [PERSON] , Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області 07.03.2024 року відповідно. Факт видачі позивачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] підтверджує те, що він прийняв спадщину після її смерті. Однак постановою № 52/01-16 від 18 січня 2024 року Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що ним не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Любельської сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З довідки № 5223, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 28.09.2020 року, вбачається, що станом на 31.12.2012 року реєстрація права вланості на одноповерховий, дерев`яний житловий будинок [ADDRESS] не проводилась. Як зазначає позивач, правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 19.12.2023 року, та з довідки-характеристики № 900, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 19.02.2024 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , вбачається, що рік побудови житлового будинку 1983, загальна площа житлового будинку 66,9 м. кв., житлова площа 44,4 м. кв., допоміжні приміщення: веранда, площею 9,3 м.кв., санвузол 5,3 м. кв., коридор 7,9 м. кв. При будинку є господарські будівлі: літня кухня, гараж, 3 (три) сараї, вбиральня, та споруди: ворота з хвірткою, огорожі, ворота, колодязь. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом смерті матері, [PERSON] , прийняв після її смерті спадщину, оскільки постійно проживав разом із нею на день смерті, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після її смерті. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач єдиний спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцем немає. Так як матері позивача, [PERSON] , належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами як голові та єдиному членові колгоспного типу двору, а право власності на такий підтверджується записами в погосподарській книзі, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON] як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] підлягає визнанню право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, як наслідок право позивача [PERSON] на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] .

Outcome: approved