Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

05.04.2024 ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитними договорами № 2862337 від 26.01.2022, № 13887-02/2022 від 13.02.2022, у загальному розмірі 41 764 грн 39 к., а також понесені судові витрати. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 січня 2022 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2862337, договір підписано шляхом введення одноразового ідентифікатора (підписання електронним підписом). Відповідно до умов укладеного договору відповідач отримав кошти на умовах строковості, зворотності та платності та зобов`язався повернути кредити та сплатити проценти за користування кредитами в порядку та на умовах, визначених цими Договорами. 19.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 19102023, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором відповідача. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло статусу кредитора за кредитним договором № 2862337 від 26.01.2022. Відповідно до Реєстру боржників від 19.10.2023 до Договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права вимоги до відповідача в сумі 30 728 грн 39 к., з яких 6 700 грн 00 к. заборгованість за основною сумою боргу, 24 028 грн 39 к. сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання прав вимоги до відповідача, а саме з 19.10.2023 за кредитним договором № 2862337 від 26.01.2022 та 08.12.2022 за кредитним договором № 13887-02/2022 від 13.02.2022, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідач не виконав свого обов`язку та не повернув надані йому кредити в строки, передбачені умовами зазначених Договорів. Невиконання відповідачем умов кредитних договорів стало підставою для пред`явлення в суді даного позову. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 23 травня 2024 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 12.06.2024. 12.06.2024 у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню, судова справа № 610/2920/19, судове засідання відкладено до 11.07.2024. 11.07.2024 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою відповідача до 30.07.2024. 30.07.2024 належним чином повідомлені учасники в судове засідання не прибули. Представник позивача [PERSON] в позовній\~заяві просив\~проводити розгляд\~справи за\~відсутності представника\~позивача, на задоволенні позову наполягав, не заперечувала\~проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, рекомендованими листами, направленими на його адресу місця реєстрації судом та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Причин неявки суду [PERSON] не повідомив, відзив на позов не надавав, будь яких заяв з процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно зі\~статтею 280 Цивільного процесуального кодексу України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті\~223, статті\~280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 26 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2862337 який було підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора М 081, із зазначенням П.І.Б.,\~РНОКПП,\~номеру паспорту,\~адреси та\~номеру мобільного\~телефону (а.с. 7-12). Відповідного до п.п. 1.2. п. 1 Кредитного договору, на умовах, встановлених договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені Договором. Сума кредиту складає 6 700 грн. Відповідно до п.п. 1.3., 1.4.1. п. 1 Кредитного договору, строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка 1,99 % в день. Згідно з п. 2. Кредитного договору, кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахунку коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству. Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього Договору. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за реквізитами згідно п. 2.1. Договору. Позивачем до позову додано Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартна форма), Додаток №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2862337 від 26.01.2022, відповідно до якого загальна вартість кредиту за зниженою процентною ставкою складає 52 298 грн 86 к., та 54 698 грн 80 к. в разі перерахунку загальної вартості кредиту за стандартною процентною ставкою. Паспорт споживчого кредиту та Додаток №1 містять електронний підпис [PERSON] (а.с. 13-14,15). Також позивачем до суду надано лист генерального директора ТОВ "Універсальні платіжні рішення" Веліканова Є. ТОВ "Лінеура Україна" вих. № 754-2702 від 27.02.2024, з якого вбачається, що між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Універсальні платіжні рішення" укладено договір ФК-П-19/03-1 від 12.03.2019, відповідно до якого було перераховано кошти на платіжну картку клієнта 26.01.2022 на суму 6 700 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 133663851, призначення платежу зарахування 6\~700 на картку [NUMBER] (а.с. 16). 19.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 19102023, у відповідності до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінеура України" передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому Права Вимоги, а Товариство з обмежено відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю "Лінеура України" Права Вимоги Боржників, вказаним у Реєстрі боржників (а.с. 17-19). На виконання умов Договору факторингу № 19102023 від 19.10.2023 сторонами підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 19102023 від 19.10.2023 (а.с. 20). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №19102023 від 19.10.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2862337 в сумі 30 728 грн 39 к., з яких: 6 700 грн 00 к. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24 028 грн 39 к. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 21). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №2862337 від 26.01.2022, за період з 26.01.2022 по 20.06.2023, станом на 19.10.2023 заборгованість [PERSON] становить становить 30 728 грн 39 к., з яких: 6 700 грн 00 к. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24 028 грн 39 к. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 22-27). 13 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 13887-02/2022, згідно з умовами якого, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.п. 1.1). Згідно п.п.1.2 договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 14.03.2022. Згідно п.п. 1.3 Договору, за користування кредитом клієнт сплачує товариству 182,5% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 0,50% (процентів) на добу. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W0812, із зазначенням П.І.Б., РНОКПП, номеру паспорту, адреси та номеру мобільного телефону (а.с. 33-34). Додатком № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 13887-02/2022 (Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту) передбачено загальну вартість кредиту в сумі 4\~600,0 грн., яка складається із вартості кредиту в сумі 4 000,00 грн. та процентів за користування кредитом в сумі 600,00 грн. Вказаний додатком підписано позичальником електронним підписом W0812 (а.с. 35). Інформація за договором викладена також у паспорті споживчого кредиту, підписаного позичальником електронним підписом W0812, у кому відображено умови кредиту, зазначені як договором так і додатком № 1 до договору (а.с. 36). 08 грудня 2022 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ТОВ " Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 08122022, згідно з яким ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги до боржників ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" (а. с. 37-39). На виконання умов Договору факторингу № 08122022 від 08.12.2022 сторонами підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 08122022 від 08.12.2022, відповідно до якого клієнт передав а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 7 220 (а.с. 40). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 08122022 від 08.12.2022, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 13887-02/2022 в сумі 11\~036,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 7 036,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а. с. 41). Крім цього, позивачем додано до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором № 13887-02/2022 від 13.02.2022, за період з 08.12.2022 по 31.03.2024, відповідно до якого заборгованість станом на 31.03.2024 складає 11 036 грн 00 к. (а.с. 42). Матеріали справи свідчать про те, що Кредитні договори № 2862337 від 26.01.2022 та № 13887-02/2022 від 13.02.2 022 укладені в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.. В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", передбачено поняття "підпис у сфері електронної комерції". Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Цивільного кодексу України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. З наведених обставин справи вбачається, що кредитні договори на підставі яких позивачем заявлено про стягнення заборгованості, про які судом зазначено вище, були укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача. Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, суд приймає до уваги те, що вказані договори підписані електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені відповідачем до суду не надано, відомостей що правомірність укладених договорів оскаржувалася також суду не надано. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і вона мала можливість представити суду виписку з своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договору та отримання кредитних коштів, суду не надала. Згідно статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно статті 640 Цивільного кодексу України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 Цивільного кодексу України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України передбачено, що разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за Договорами не виконав, у передбачений в договорами строк, кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із сум кредиту за договорами. Відповідно до статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд при вирішенні справи користується правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду. У постановах великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правом на нарахування компенсаційних втрат, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивач не скористався. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за "користування кредитом", сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Щодо заборгованості за кредитним договором № 2862337 від 26.01.2022 за його умовами Товариство надало відповідачу кредит з реальною річною відсотковою ставкою 11670,46% строком на 360 днів, сума загальної вартості кредиту 54 698,80 грн. щомісячні відсотки за користування кредитом 47\~998,80 грн, суд зазначає, що відсотки за користування кредитом що просить позивач стягнути з відповідача не перевищують суму погоджену кредитним договором. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за Кредитним договором № № 2862337 від 26.01.2022 у розмірі 24\~028,39 грн.. За умовами Договору про надання фінансового кредиту №13887-02/2022 від 13.02.2022 Товариство надало відповідачу кредит в розмірі 4 000,00 грн. на строк 30 днів, тобто до 14.03.2024. За користуванням кредитом клієнт сплачує Товариству 0,50 % (процентів) на добу. Як вбачається з додатку № 1 до Договору\~№13887-02/2022 від 13.02.2022,\~сума кредиту склала 4 000,00 грн., строк кредиту 30 днів, сума до сплати процентів 600,00 грн., сукупна вартість кредиту 4 600,00 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за Договором про надання фінансового кредиту №13887-02/2022 від 13.02.2022 у розмірі 600,00 грн. враховуючи правову позицію висловлену у постановах Верховного Суду зазначених вище. В іншій частині позовні вимоги щодо заборгованості за відсотками за наведеним Кредитним договором є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. За таких обставин, суд приходить до висновку про ухвалення рішення про задоволення позовних вимог в частині тіла кредиту в повному обсязі та часткового задоволення позовних вимог в частині нарахування відсотків за кредитними угодами. Отже, загальна заборгованість за вищенаведеними договорами становить 35\~328 грн 39 к. та підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів". Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Так, в позові представником було зазначено, що судові витрати ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" складаються з суми судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 3 028,00 грн та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме: з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів - у розмірі 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 514 грн. Дослідивши матеріали справи, судом не встановлено, які витрати, крім сплати судового збору, були понесені Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", оскільки в матеріалах відсутні будь-які докази на підтвердження наявності витрат позивача під час розгляду справи. Зважаючи на вище вказане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог,\~що становить\~84,59\~%\~від розміру\~задоволених судом\~позовних вимог,\~отже,\~судовий збір\~становить 2\~561,38\~грн.

Outcome: partial