Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

представник позивача подав до суду позовну заяву та просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 6053904118 від 31 травня 2019 року в загальному розмірі 14586,12 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 31 травня 2019 року [PERSON] звернулася до Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» з заявою про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заявою № 6053904118, підписанням яких підтвердила згоду на те, що підписана заява від 31 травня 2019 року разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» складає між нею та ТОВ «ФК «ЦФР» кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору № 6053904118 від 31 травня 2019 року відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобовязання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Відповідач кредит отримала, але свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені договором, в результаті чого, утворилась заборгованість у розмірі 14586,12 гривень. 07 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» та Акціонерним Товариством «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 та 07 жовтня 2016 року, відповідно до умов якого Новий кредитор набув Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них; сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розмір заборгованостей Позичальників. 02 грудня 2022 року між АТ «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/7-Ф, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 6053904118 у розмірі 14586,12 гривень, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5974,03 гривень; сума заборгованості за відсотками в розмірі 0,13 гривень; сума заборгованості за щомісячними процентами в розмірі 8611,96 гривень. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свої зобов`язання; після відступлення права грошової вимоги позивачу, відповідач не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що змусило позивача звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 січня 2024 року відкрито провадження по справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем проживання, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи неявку належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, за письмовою згодою представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до заяви № 6053904118 [PERSON] від 31 травня 2019 року на отримання кредиту, відповідач надала згоду на те, що підписаний нею паспорт кредиту № 3904118 від 31 травня 2019 року містить умови укладеного нею кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять між нею та ТОВ «ФК «ЦФР» кредитний договір. В якості доказів позивач надав суду Паспорт кредиту № 3904118 від 31 травня 2019 року та заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», підписані відповідачем, відповідно до яких відповідач отримала кредит на будь-які законні цілі, у розмірі 12239,00 гривень, строком на 18 місяців, зі сплатою щомісячних процентів у розмірі 3,00% від суми кредиту; та зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, згідно графіку платежів. ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 6053904118 від 31 травня 2019 року та надало відповідачу кредит на умовах та розмірі, передбачених цим договором, відповідач кредит отримала, але свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала, в результаті чого станом на 31 жовтня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 14586,12 гривень з яких: - сума заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 5974,03 гривень; - сума заборгованості за відсотками в розмірі 0,13 гривень; - сума заборгованості за щомісячними процентами в розмірі 8611,96 гривень, яка підтверджена розрахунком заборгованості за кредитним договором № 3904118 від 31 травня 2019 року. 07 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» та Акціонерним Товариством «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого Новий кредитор набув Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення до них; сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розмір заборгованостей Позичальників. 02 грудня 2022 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № НІ/11/7-Ф, відповідно до умов якого АТ «Таскомбанк» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, та зазначені в Реєстрах прав вимоги. За даними витягу з Реєстру прав вимоги до Договору факторингу № НІ/11/7-Ф від 02 грудня 2022 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 6053904118 в сумі 14586,12 гривень. За вказаних обставин, суд вважає встановленим факт переходу права вимоги до відповідача від ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Крім того, презумпція правомірності договору факторингу, передбачена статтею 204 ЦК України, також не спростована. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору; фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку; умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 6053904118 від 31 травня 2019 року в розмірі 14586,12 гривень підлягають задоволенню, при цьому враховує, що відповідачем були порушені умови кредитного договору № 6053904118 від 31 травня 2019 року щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів, а на час розгляду справи суду не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у добровільному порядку, при цьому, умови договору позичальнику роз`яснені та зрозумілі, про що свідчить підпис [PERSON] в заяви № 6053904118 від 31 травня 2019 року на отримання кредиту. Також, відповідачем в ході розгляду справи не надано альтернативного розрахунку заборгованості за кредитними договорами та остання не скористалая своїм процесуальним правом щодо надання відзиву на позов та доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, в разі наявності таких. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання у строки та на умовах, встановлених кредитним договором № 6053904118 від 31 травня 2019 року не виконала, тому сума заборгованості в розмірі 14586,12 гривень підлягає стягненню з відповідача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до платіжної інструкції № 50967 від 21 листопада 2023 року при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 гривень.

Outcome: approved