Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

21.04.2021 року до Кіровського районного суду м. Кіровограда звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання доньки. Позивач обґрунтовував позовні вимоги тим, що він з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 21.02.2003 року. Від цього шлюбу мають спільних дітей - доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини він та відповідач припинили з січня 2021 року, відповідач створила нову сім`ю і проживає окремо, а він з дітьми проживають разом. З моменту окремого проживання він сам забезпечує дітей одягом та продуктами харчування, діти проживають з ним і бажають так проживати, а тому посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просив задовольнити позов. Ухвалою суду від 30.07.2021 року позов прийнято до розгляду за підсудністю, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 13.12.2021 року відповідачем подано відзив на позов. 22.12.2021 року [PERSON] звернулась в суд з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 23.12.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. 07.02.2022 року відповідач [PERSON] подав зустрічний позов про стягнення аліментів до відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 09.06.2022 року в одне провадження об`єднано цивільну справу № 405/8912/21 (провадження № 2/405/1417/21) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів з цивільною справою № 404/2927/21 (провадження № 2/405/801/21) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини, справам присвоєно номер 404/2927/21. Крім того, ухвалою суду від 24.06.2022 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 404/2927/21/21 (провадження № 2/405/801/21) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів з цивільною справою № 405/2117/22 (провадження № 2/405/329/22) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Кропивницької міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Справам присвоїти номер 404/2927/21 (провадження № 2/405/801/21). Ухвалою суду від 28.10.2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач (за первісним позовом) та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, в задоволенні вимог зустрічного позову просили відмовити. Позивач підтримав пояснення, вказані в позові, зазначив, що на даний час шлюб розірвано. З моменту окремого проживання, він постійно забезпечує дітей одягом та продуктами харчування, працює на ДП Схід ГЗК Інгульська шахта на посаді гірничомонтажник підземний, діти забезпечені всім необхідним та мають належні умови для проживання з ним. Доньки бажають проживати разом з батьком та навчатися в своїх учбових закладах і не бажають змінювати своє місце проживання. Відповідач та її представник вимоги первісного позову не визнали. Відповідач пояснила, що дійсно сторони перебували у шлюбі, від якого мають двох доньок. У зв`язку з протиріччями між сторонами щодо побуту, виховання дітей інших питань, що виникали в процесі життєдіяльності, було прийнято рішення про фактичне припинення шлюбних відносин. Враховуючи, що житло, в якому проживала родина сторін є спільною сумісною власністю подружжя, і подальше їх спільне проживання було неможливим, між ними склалася домовленість про те, що вона тимчасово поїде на заробітки закордон до Великої Британії, для того щоб в подальшому придбати окреме житло. В цей час діти перебували під наглядом батька, на спільному утриманні сторін. У вихованні дітей сторін допомагала її мати, якій вона відправляла кошти для придбання дітям одягу, інших речей, які їм були необхідні. Згодом, вона дізналася, що чоловіком ініційовано судовий процес по визначенню місця проживання [PERSON] . Після повернення з-закордону, вона порушила питання про переїзд молодшої доньки в житло за місцем її проживання, а потім звернулася до суду з відповідним позовом. Враховуючи стійке бажання дитини жити з нею, а також спроможність забезпечити гармонійні умови для життя житини, просила суд визначити місце проживання [PERSON] разом з нею та стягнути аліменти на її утримання. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок, наданий компетентним органом. Пояснила, що комісією було враховано думку [PERSON] , яка під час її опитування разом з сестрою пояснила, що хоче проживати з батьком, проведено огляд місць проживання сторін. В будинках сторін створені всі умови для виховання та утримання дитини, однак визначальним для комісії була думка дитини. В судове засідання, призначене на 24.07.2024 року сторони подали заяви про закінчення розгляду справи у їх відсутності та підтримання своїх позицій. Суд, оцінивши пояснення сторін та їх представників, допитаних в судовому засіданні свідків, вислухавши думку дитини, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.02.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Центральним відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського обласного управління юстиції (свідоцтво про одруження [NUMBER] від 07.07.2003 року), який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.01.2022 року (справа № 404/2231/21, провадження 2/405/805/21). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 26.03.2021 року, актовий запис № 958, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцепроживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом установлено, що предметом спірних правовідносин, крім стягнення аліментів, є визначення місця проживання малолітньої дитини з одним із батьків, дитина на даний час проживає разом з матір`ю. У справах, що виникають із спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. При вирішенні даного питання необхідним врахування конвенційних положень про те, що процесуальні зобов`язання, передбачені ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про право на повагу до приватного і сімейного життя також включають гарантування того, щоб батьки були спроможні навести свої аргументи. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цих категорій. Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07.08.1996 року, параграф 78). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що право батьків є похідним від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Судом встановлено, що батьки [PERSON] - сторони у справі, мають постійний заробіток, характеризуються позитивно, мають однакові фінансові можливості, однаково з любов`ю та турботою ставляться до дитини. Дитина відвідує школу, перебуває на обліку у лікаря-педіатра. При цьому, судом відмічається, що справа перебуває в провадженні суду з 2021 року, за цей час дитина проживала як в родині батька, так і в родині матері. Перешкод у спілкуванні з жодним з батьків для дитини не було. Відтак, [PERSON] остаточно визначилася про бажання проживати в родині матері, про що зазначила і під час свого опитування у судовому засіданні, і під час спілкування з психологами та судовим експертом. У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02.10.2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2). Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений. У даній справі неодноразово, користуючись своїми правами, сторони надавали висновки психологів, за клопотанням сторін призначались психологічні експертизи. Відповідно до положень статті 110 ЦПК України висновок експерта не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Разом з тим судом висновки психологів [PERSON] від 22.01.2022 року, [PERSON] від 25.02.2022 року, висновок експерта [PERSON] за результатами проведення судової-психологічної експертизи від 16.04.2024 року № 3719/23-27 приймаються до уваги та оцінюються разом з іншими доказами, а також з урахуванням висловленої малолітньою [PERSON] думкою в судовому засіданні. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести та обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обгрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Відповідно до вимог частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а статтею 76 цього ж Кодексу визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що встановлюються такими засобами, як і висновки експертів, спеціалістів. Відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, визначений постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини». Відповідно до п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого вищевказаною постановою Кабінету Міністрів України, органами опіки та піклування є, зокрема, виконавчі органи міських рад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Згідно з п.п.1, З Типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, комісія з питань захисту прав дитини є консультативно-дорадчим органом, що утворюється головою районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради. Основними завданнями комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток. Комісія відповідно до покладених на неї завдань розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема, вирішення спорів про визначення місця проживання дитини з одним із батьків. Основною організаційною формою діяльності комісії є її засідання, які проводяться у разі потреби, але не рідше ніж один раз на місяць. До участі у засіданнях комісії можуть запрошуватися представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які беруть безпосередню участь у вирішенні долі конкретної дитини, з правом дорадчого голосу. Комісія у межах своєї компетенції приймає рішення, організовує їх виконання (п.п.4, 8, 9 Типового положення). Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною, служба у справах дітей складає висновок і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. При цьому, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо визначення місця проживання дитини, - обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 вказаної статті суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виконавчим комітетом Кропивницької міської ради надано висновок від 15.02.2022 року № 889/49-13-24 про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . В обґрунтування даного висновку комісією покладено в основу думку дитини, висловлену під час її опитування при його підготовці. Інших належних обґрунтувань даний висновок не містить. Суд не погоджується з даним висновком, адже на момент проведення опитування дитини не була враховано те, чи така думка висловлена систематично, не було враховано висновків психологів з даного приводу, а також те, що мати дитини тривалий час була на заробітках за кордоном, а [PERSON] з сестрою в цей час проживала з батьком, а відтак її бажання проживати з батьком могло бути сформоване під впливом вказаного фактору. Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 404/3499/17). Відповідно до вимог ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У постанові Bерховного Cуду від 18.12.2019 року у справі № 523/13088/17 (провадження № 61-45478св18) зауважено, що одне лише бажання дитини проживати з батьком не може бути безумовною підставою для зміни її місця проживання. Для того, щоб виявити інтереси дитини, необхідно пройти ряд процедур, щоб такий інтерес встановити. Законодавець та існуюча судова практика наводить, як мінімум, наступні інструменти для зазначеного: опитування дитини судом, органом опіки та піклування та залучення психолога (експерта). Всі вказані інструменти виявлення думки дитини були застосовані судом. Судом з`ясовано, що дитина проживає з матір`ю. Батько, разом зі старшою сестрою проживають окремо. Кожна зі сторін - позивач та відповідач мають нові родини. У [PERSON] склалися дружні відносини з чоловіком матері, вона бажає залишитися проживати з мамою. За клопотанням позивача судом винесено ухвалу про призначення судової психологічної експертизи. З висновку експерта від 16.04.2024 року № 3719/23-27, як і у висновках психологів [PERSON] від 22.01.2022 року, [PERSON] від 25.02.2022 року, показах свідків [PERSON] , [PERSON] допитаних у судовому засіданні, вбачається наявність факту прихильності [PERSON] до матері, та стійке бажання дівчинки проживати разом з нею. При цьому, дитина любить батька та не відмовляється від спілкування з ним та його участі у її вихованні. До показів свідка [PERSON] суд ставиться критично, адже дівчина пояснила що має неприязне відношення до матері. З показів свідка [PERSON] встановлено, що [PERSON] залюбки проводить час у батька, разом з ним та її сестрою [PERSON] . За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. З досягненням 10-річного віку у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком та зрілістю. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган в порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Верховний Суд у постанові від 25.03.2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.12.2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20) зазначено: «закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів». В судовому засіданні була заслухана думка малолітньої [PERSON] , яка пояснила, що бажає проживати з матір`ю, бо їй у неї добре та не бажає проживати в родині батька. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом відмічається, що [PERSON] проживає з матір`ю в сприятливому та стійкому психоемоційному середовищі, забезпечена усім необхідним для її гармонійного розвитку, не висловила бажання змінити вказане, а тому враховуючи всі зібрані у справі докази, досліджені в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] про визначення місця проживання доньки з нею підлягає задоволенню, а первісний позов [PERSON] - залишенню без задоволення в повному обсязі. При цьому судом роз`яснюється, що міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною і рішення суду в такій категорії справ не вирішить питання проживання батьків з дитиною остаточно. Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли такий спір не можливо вирішити іншим шляхом, але любов до дитини, проживання та спілкування батьків і дітей триває все їх життя і налагодження стосунків між матір`ю та дитиною це питання часу, на вказані обставини не може вплинути ніяке рішення компетентних та судових органів, але оцінюючи всі зібрані у справі докази на даний час суд приймає рішення на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] враховуючи думку дитини, висловлену систематично. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вказане також кореспондується частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, якаю держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, моральної і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, передбачено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки починаючи з дня звернення її в суд, тобто з 22.12.2021 року. Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому стягненню з позивача на користь відповідача підлягають понесені нею судові витрати в розмірі 992,40 грн. (квитанція в матеріалах справи, провадження № 2/405/329/22).

Outcome: approved