Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

В травні 2024 року Виконавчий комітет Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області як орган опіки та піклування, в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] , звернувся до суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] , стягнення з неї аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та яка фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , є маті'ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , неналежним чином виконує батьківські обов`язки по відношенню до свого сина. Відповідачка тривалий час, а саме 10 років не проживає із сином, якого вона покинула коли сину виповнилося шість років, та переїхала на постійне місце проживання до іншого населенного пункту. Наголошують що це був її свідомий вибір, через бажання бути незалежною та вести такий спосіб життя який її влаштовує та подобається. На даний час [PERSON] проживає у [ADDRESS] із співмешканцем [PERSON] . Стабільного джерела доходу немає, зловживає спиртними напоями. Відколи мати залишила сина на батька, відповідачка не приймає участі у доляді та вихованні сина, матеріально не утримує, не цікавиться його життям, дозвіллям та станом здоров`я. Всі турботи по утриманню та вихованню сина взяв на себе батько дитини [PERSON] , який забезпечує йому достатній рівень життя, створив належні та достатні соціально побутові умови, забезпечує одягом та належним харчуванням. Слідкує за його розвитком, дозвіллям, навчання та здоров`ям. Проживають батько із сином спільно, у власному будинку. Батько працевлаштований, має стабільний заробіток. Згідно рішення виконавчого комітету Володимирівської сільської ради від 17.05.2024 року № 8 було затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та визначити місця про живання дитини з батьком, [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідачка не змінила свого ставлення до дитини, не цікавиться його долею, свого відношення до нього не змінила та свідомопродовжує не виконувати свої батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина. Посилаючись на наведене, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина - неповнолітнього [PERSON] , стягнути з неї аліменти на утримання сина та визначити місце проживання дитини з батьком - [PERSON] . Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 17.06.2024 року було прийнято позовну заяву та відкрито провадження за вказаним позовом, а справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Зподаної до суду заяви вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує, просять позовні вимоги задовольнити та розглянути справу без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлений вчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомила, правом подати відзив на позовну заяву не скористалась. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомленийі належним чином. Надав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Просив справу розглядати без його участі, протии винесення заочного рішення не заперечував. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно статті 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , відповідач [PERSON] , є матір`ю неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Так, матір`ю дитини згідно свідоцтва записано [PERSON] . З витягу № 133-08-03 від 09.05.2024 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, наданим відділом з питань реєстрації місця проживання і перебування фізичних осіб виконкому Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області вбачається, що згідно даних реєстру територіальної громади в житловому будинку [ADDRESS] по теперішній час зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з реєстру Володимирівської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області за № 2023/005468994 від 19.07.2023 року [PERSON] , [INFO] зареєстрований та фактично проживає в будинку [ADDRESS] . Згідно довідки за вих/№ 162/02-15-01 від 05.06.2024 року, виданої Володимирівською сільською радою Баштанського району Миколаївської області вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрована по [ADDRESS] , але більше десяти років на території Володимирівської територіальної громади не проживає а мешкає в Новоочаківському старостинському окрузі Баштанського району миколаївської області. Згідно характеристики, вих/№ 83-18.1-07 від 15.06.2024 року вбачається, що [PERSON] близько десяти років проживає на території Новоочаківського старостинського округу за адресою: [ADDRESS] разом із співмешканцем [PERSON] . Обидва не працюють, зловживають спиртними напоями. На підґрунті пияцтва часто бувають конфлікти із застосуванням насильства, що призводить до виклику поліції. [PERSON] належить до категорії маргінальних осіб, конфліктує із сусідами через аморальний спосіб життя. Згідно характеристики від 15.05.2024 року Володимирівського ліцею Володимирівської сільської ради неповнолітнього [PERSON] , останній проживає з батьком. Батько має роботу та забезпечує сина всім необхідним. Син забезпечений одягом, взуттям, шкільним приладдям, має мобільний телефон із доступом до інтернету. Мати - [PERSON] з родиною не проживає, не приділяє жодної уваги вихованню сина, не забезпечує матеріальні потреби дитини та навпаки, має негативний вплив на хлопця, заохочує його до протиправної поведінки та шкідливих звичок. Згідно характеристики від 05.06.2024 року виданною Володимирівською сільською радою Баштанського району Миколаївської області [PERSON] проживає у с. Володимирівка разом із своїм неповнолітнім сином [PERSON] , якого він виховує самостійно. Дружина, [PERSON] веде аморальний спосіб життя і вже понад десять років із сім'єю не проживає. Згідно рішення виконавчого комітету Володимирівської сільської ради від 15.12.2022 року № 78 сім'я [PERSON] та його дитини - неповнолітнього [PERSON] взята на облік, як сім'я, що опинилась у складних життєвих обставинах, з метою здійснення соціального супровіда вказаної сім'ї. Відповідно да актів обстеження умов проживання та матеріально-побутових умов сім'ї від 14.05.2024 року встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає із своїм батьком у [ADDRESS] у власному будинку, з пічним опаленням, який належить батькові родини. Санітарний стан кімнат задовільний, кімнати провітрюються. Всі кімнати у будинку вмебловані, мається все необхідне для нормального проживання. Мається також побутова техніка, праска, два телевізора, дві пральні машини, електроплита, електродуховка, мікроволновка, холодильник. Посуд у достатній кількості, є запас продуктів харчування. У сина [PERSON] мається окрема кімната, відокремлене спльне місце, місце для відпочинку та особистого простору. Мається шкільне приладдя, електрона техніка. На подвір'ї також маються господарські споруди та будівлі. Біля домоволодіння мається присадибна земельна ділянка (город). Сім'я має у користуванні власний легковий автомобіль. Рішенням виконавчого комітету Володимирівської сільської ради від 17.05.2024 року № 54 затверджено Висновоккомісії з питань захисту прав дитини Володимирівської сільської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав матір [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON] та визначення його місця проживання з батьком». З вказаного висновку вбачається, що громадянка [PERSON] перебуває у шлюбі з батьком дитини, [PERSON] . У шлюбі народилося п'ятеро дітей, в тому числі [PERSON] , [INFO] . За життя з родиною [PERSON] часто залишала дитину з батьком задля зустрічей та спілкування із подругами. Здійснювала неналежний догляд за сином, ухилялась від спілкування з ним, безповідально ставилась до потреб сім`ї. З часом почала зловживати алкогольними напоями. Мала на стороні інших чоловіків. Діти виховувались з батьком, який після роботи опікувався дітьми. Сусіди, жителі с. Новоукраїнки Березнегуватського району (за місцем колишнього проживання родини), не в змозі терпіти як розпадається сім'я, насильно загрузили домашні речі та скарб та перевезли сім`ю до її батьків [PERSON] та [PERSON]. у с. Володимирівка Баштанського району, які допомагали піднімати та виховувати дітей (онуків) та придбали їм будинок. Проте [PERSON] не змінила аморального способу життя. Перебуваючі в стані алкогольного сп`яніння, від недогляду за дитиною, внаслідок пожежі у будинку трагічно загинув син - [PERSON] , [INFO] . Чотири рази [PERSON] кодували від алкогольної залежності, - безрезультатно. Жодного дня не працювала. Отримувала дитячі соціальні виплати, які витрачала виключно на свої потреби. Почала кидати свою сім`ю, спочатку на тиждень, потім на місяць. Коли сину [PERSON] виповнилось шість років взагалі кинула сім`ю та виїхала до сусіднього села де почала відкрито житии з іншим чоловіком. Інколи таємно приїздила до оселі чоловіка (за його відсутності), зривала замки та викрадала з дому речі, одяг, білизну, харчі, гроші. Долею своїх дітей не переймається та умисно не виконує своїх батьківських обов`язків. З огляду на наведений висновок, орган опіки та піклування Казанківської селищної ради вважає доцільним позбавити відповідачку батьківських прав та визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком. Відповідно статті 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 (зі змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в статті 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, частин 3 - 4 статті 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Нормами частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За нормами ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а також протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. Відповідно до ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що після того як у 2014 році відповідачка свідомо залишила свою родину та дітей, ситуація не змінилася і відповідачка продовжує свідомо не виконувати свої батьківські обов`язки, не здійснює утримання дітей, не займається їх фізичним та розумовим розвитком, не цікавиться долею своїх дітей. Таким чином, дитина позбавлена не тільки материнської турботи та піклування, забезпечення фізичного та духовного розвитку зі сторони матері, а й необхідного для нормального психологічного розвитку спілкування із рідними йому людьми (матір`ю). Зазначені фактори суд розцінює як ухилення від виховання дітей саме у зв`язку з винною поведінкою матері - відповідача по справі, так як вона свідомо нехтувала своїми обов`язками, не вживає будь-яких дій, з метою їх належного утримання та виховання. В судовому засіданні не встановлено поважності причин такого тривалого невиконання [PERSON] обов`язків щодо виховання дітей та, на думку суду, діями відповідача свідомо тривалий час порушуються права її дитини на отримання з боку матері належного виховання, спілкування, уваги, турботи та матеріального забезпечення. Відсутні об`єктивні підстави, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку матері відносно своєї дитини, тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідача окрім позбавлення її батьківських прав будуть недостатніми, а позбавлення її батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. У зв'язку з чим суд, приймаючи до уваги встановлені в сукупності докази та обставини у ході повного, всебічного й об`єктивного їх з'ясування, характер ставлення відповідача до дітей, усвідомлюючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка порушує батьківські обов'язки, діючи в інтересах неповнолітньої дитини, вважає за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини. Суд, дослідивши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню враховуючи наступне. Статтею 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» саме батьки несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини, забезпечення її права на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На підставі викладеного суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення коштів (аліментів) на утримання дитини є аргументованими та підлягають задоволенню. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, відповідно до частини третьої статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вказана норма узгоджується з положеннями частини 2 статті 29 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. При цьому законодавець не визначив будь-яких альтернатив вибору місця проживання неповнолітньої (чотирнадцятирічної) дитини, як виключно нею самою, що відповідає також і вимогам визначеним ч. 2 ст. 29 ЦК України, згідно яких фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Таким чином спірні відносини між батьками з приводу проживання дитини можуть вирішуватися судом лише, щодо малолітньої (до 14 років), а не неповнолітньої дитини. З урахуванням зазначеного, встановивши всі обставини справи, незважаючи на наявність у матеріалах справи висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання сина [PERSON] разом з батьком, враховуючи, що на момент подачі позову та розгляду справи по суті неповнолітньому [PERSON] виповнилося 15 років, суд вважає, що відсутні підстави для визначення судом місця проживання дитини з батьком. Крім того, в даному випадку втручання суду у приватне життя дитини щодо визначення її місця проживання на невизначений строк може призвести до порушення її ж права самостійно визначати в будь-який час на власний розсуд з ким із батьків вона бажає проживати. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі за №753/6498/15-ц та від 30.01.2023 у справі за №710/1678/18. Поряд з тим, судом встановлено, що спір між батьками щодо місця проживання дитини відсутній, дитина мешкає разом із батьком протягом тривалого часу без будь-яких перешкод зі сторони матері. Отже, оцінюючи надані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, з урахуванням того, що на теперішній час дитині сторін - сину [PERSON] виповнилося 15 років, суд вважає позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню, у зв`язку із чим у його задоволенні слід відмовити. Згідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 2422,40 грн. Крім того, суд вважає необхідним роз`яснити відповідачу, що у відповідності до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, вона має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: partial