Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивувало тим, що між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №Z06.21841.005393297 від 20.06.2019. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Ідея Банк» грошові кошти, а АТ «Ідея Банк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, визначені у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №2 до договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги відповідача за кредитним договором №Z06.21841.005393297 від 20.06.2019 в сумі 130409,33 грн, з яких: 62379,36 грн - заборгованість за основним боргом, 31087,89 грн заборгованість за відсотками, 36942,08 грн заборгованість за комісіями. Вказана сума заборгованості не погашена ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача вказаної заборгованості за кредитним договором №Z06.21841.005393297 від 20.06.2019 в розмірі 130409,33 грн. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області суду від 15.01.2024 цивільну справу за позовною заявою ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договоромпередано за підсудністю на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 07.03.2024 представник відповідача [PERSON] адвокат Дмитрійчук А.А. подала на адресу суду письмові доводи по справі, у яких зазначила, що позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та не доведеними, оскільки в матеріалах справи відсутня виписка з особового рахунку, а розрахунок заборгованості, наданий позивачем є необґрунтованим і непідтвердженим належним, допустимим і достовірним доказом. Крім того відповідач є військовослужбовцем, та відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, а саме: звільнення від сплати відсотків за користування кредитом; звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту. Вважає, що позивачем не доведено отримання відповідачем позики за кредитним договором, а тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Ухвалою суду від 25.06.2024 витребувано у позивача розрахунок актуального розміру заборгованості по кредитному договору №Z06.21841.005393297 від 20.06.2019 укладеному із [PERSON] та виписку по особовому рахунку [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Судом установлено, що 20.06.2019 АТ «Ідея Банк» (банк/кредитодавець), ТОВ «Нью Файненс Сервіс» (страховий агент) та [PERSON] (позичальник/споживач/страхувальник/застрахована особа) уклали договір кредиту та страхування №Z06.21841.005393297, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: тип кредиту позитив, сума кредиту 74999,00грн, процентна ставка 21.99% річних (змінювана), строк кредиту 36 місяців. Дата повернення кредиту 20.06.2022, повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок №29090000748544 (IBAN [NUMBER] ), відкритий у банку відповідно до графіку, викладеного у додатку № 1 до даного договору (п. 1.6 Договору). Банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів у розмірі 74999,00 грн на рахунок позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту у розмірі 6506,76 грн згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п.2 цього договору (п. 1.7 Договору). Відповідно до п. 1.8 Договору змінювана процентна ставка визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5% збільшена на маржу банку в розмірі 12.49%. Отже, сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та досягли згоди з усіх істотних умов №Z06.21841.005393297 від 20.06.2019. Згідно ордеру-розпорядження\~№ 1та\~№ 2\~від 20.06.2019 видано розпорядження про перерахування коштів за договором №Z06.21841.005393297 від 20.06.2019. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а останнє приймає права вимоги до позичальників за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі прав вимог. Права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, за умов виконання фактором зобов`язань передбачених п. 4.1 цього договору (п. 5.1 цього Договору факторингу №07072023 від 07.07.2023). На виконання зобов`язань передбачених п. 4.1 вказаного договору ТОВ «ФК «ЄАПБ» здійснено оплату на користь АТ «Ідея Банк» за відступлення прав вимоги, що підтверджується платіжною інструкцією №19913 від 11.07.2023. Відповідно до\~витягу з\~реєстру боржників\~№ 2\~до договору\~факторингу №07072023\~від 07.07.2023,\~ТОВ «ФК\~«ЄАПБ» набуло\~права вимоги\~до відповідача\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором №Z06.21841.005393297\~від 12.06.2019 на загальну суму 130409,33 грн, з яких: 62379,36 грн - заборгованість за основним боргом, 31087,89 грн заборгованість за відсотками, 36942,08 грн заборгованість за комісіями. На виконання вимог ухвали суду позивачем надано довідку-розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Z06.21841.005393297 від 12.06.2019, відповідно до якої рахунок боргу станом на 07.07.2023 становить 130409,33 грн з яких 62379,36 грн - заборгованість за основним боргом, 31087,89 грн заборгованість за відсотками, 36942,08 грн заборгованість за комісіями. З копії військового квитка від 07.12.1998 серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] брав участь у антитерористичній операції з 26.05.2015 по 06.04.2016 року на ділянці н.п. Щастя, Луганська область. Отримав посвідчення учасника бойових дій. З 27.07.2016 у прийнятий на військову службу по контракту до ВЧ [NUMBER] з 19 червня 2020 звільнений у запас, а з 07.03.2023 перебуває на військовій службі у ВЧ [NUMBER] з 07.03.2023 року по теперішній час. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора щодо кредитного договору №Z06.21841.005393297 від 12.06.2019. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Право вимоги позивача підтверджено: - договором факторингу №07072023 від 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» та відповідним витягом з Реєстру боржників №2 до Договору факторингу №07072023 від 07.07.2023. Так, статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно ст. 638 ЦK України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню за кредитним договором №Z06.21841.005393297 від 12.06.2019 сума заборгованості за основним боргом в розмірі 62379,36 грн. З наданої позивачем виписки за період з 20.06.2019 по 07.07.2023 вбачається що відповідач користувався кредитними коштами, частково погашав борг, чим фактично визнавав факт отримання ним кредитних коштів. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до закріпленої в ст. 13 ЦПК України диспозитивності, як основної засади цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, судовий розгляд обмежується вказаними в позові вимогами та наданими доказами. При цьому, обґрунтовуючи вимоги, позивач посилався на ту обставину, що розмір заборгованості за відсотками по кредитному договору №Z06.21841.005393297\~від 12.06.2019 становить 31087,89 грн. З наданого позивачем розрахунку вказаної заборгованості не можливо встановити строк кредитування, графік сплати кредиту, черговість платежів, строки сплати чергових платежів, порядок нарахування позивачем заборгованості. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не довело, що на час пред`явлення позову, відповідач мав заборгованість за відсотками у вищевказаному розмірі та яким чином останні розраховувалися на відповідну дату. Що в свою чергу вказує на фактичну відсутність належних та допустимих доказів достовірності суми заборгованості відповідача перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за процентами, що позбавляє суд встановити дійсні обставини справи. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсотках в розмірі 31087,89 грн не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю. Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20, провадження № 61-17825св21. В зазначеній постанові Верховний Суд дійшов наступного висновку, встановивши, що на підтвердження наявності в особи заборгованості за кредитним договором банк надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, відсотків та комісії, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду, суди дійшли правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Таким чином, позивач не довів належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами або доходами за невиконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Згідно із ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Тому, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача відсотків в розмірі 31087,89 грн є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Також, позивач, звернувшись із вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором №Z06.21841.005393297 від 20.06.2019, просив окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав позичальник) та відсотків стягнути комісію в розмірі 36942,08 грн. Як слідує з матеріалів справи, зокрема вказаного кредитного договору, в останньому відсутні положення щодо погодження сторонами розміру та порядку нарахування комісії. Будь-яких інших належних документів на підтвердження існування підстав, зокрема щодо нарахування комісії та її розміру матеріали справи не містять. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленим у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді комісію. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією в розмірі 36942,08 грн слід відмовити. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №Z06.21841.005393297 від 20.06.2019 у сумі 62379,36 грн, з яких: 62379,36 грн - основна сума боргу. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь банку судовий збір у розмірі 1283,85 грн, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial