Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Тетяна Михайлівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю позивача - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За свого життя, 02 серпня 2006 року [PERSON] склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті заповідала належну їй на праві власності всю частину квартиру [ADDRESS] позивачу - [PERSON] . Після смерті своєї матері, позивач не зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з тих підстав, що між нею - позивачем та її братом - відповідачем по справі - [PERSON] була усна домовленість щодо прийняття спадщини після смерті їх матері - [PERSON] тільки братом як спадкоємцем першої черги за законом, враховуючи той факт, що інша 1/2 частина квартири належала йому на праві приватної власності. Щодо наявності заповіту, складеного 02 серпня 2006 року [PERSON] , позивач не була обізнана, у зв`язку із чим не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Про наявність заповіту, позивач дізналась після того, як її брат, відповідач по справі - [PERSON] в січні 2024 року звернувся до нотаріальної контори із заявою щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] на майно, яке їй належало, а саме - на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після того, як відповідач по справі - [PERSON] дізнався про наявність заповіту, складеного померлою [PERSON] та повідомив про його зміст позивачу, остання 12 лютого 2024 року звернулась до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Постановою приватного нотаріусу Бахматською Т.М. було відмовлено позивачу - [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] .. Відтак, позивач вважає, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] .. Позивач не вчиняла у межах шестимісячного строку дій, спрямованих на прийняття спадщини, не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не проживала зі спадкодавцем на момент смерті та не знала про наявність заповіту. Про існування заповіту позивачу стало відомо лише після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач вважає, що враховуючи вказані обставини, вона пропустила строк на прийняття спадщини з поважних причин, а отже потребує у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] тривалістю 2 (два) місяці. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 26.04.2024 року на виконання ухвали про витребування від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Тетяни Михайлівни надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] . 22.03.2024 року від представника відповідача районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради надійшло клопотання про заміну відповідача. 02.04.2024 від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував стосовно задоволення позову. 10.04.2024 від представника відповідача [PERSON] надійшло заперечення по справі, відповідно до якого в позові прохали відмовити в повному обсязі. 29.04.2024 ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя справу призначено до судового розгляду. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, представником позивача надана 21.05.2024 заяву щодо розгляд справи за їх відсутності. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, 02.04.2024 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача 2 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, 21.05.2024 надала заяву про розгляд справи за відсутності представника. Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Бахматська Т.М. до суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, дослідивши надані позивачем та його представником докази, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] у віці 84 років померла матір позивача [PERSON] , [INFO] , про що Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, складено актовий запис № 3 від 02 січня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до копії паспорта громадянки України серії [NUMBER] виданого Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області від 13 грудня 1996 року, [PERSON] народилась [INFO] в м. Запоріжжя, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] (а.с.8-10). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим Орджонікідзевським районним бюро ЗАГС м. Запоріжжя від 17.04.1954 року [PERSON] народилась [INFO] в м. запоріжжя, батьком зазначено [PERSON] , матір`ю [PERSON] , актовий запис 1104 (а.с.12). Згідно заповіту складеного 02.08.2006 державним нотаріусом третьої Запорізької державної нотаріальної контори Пянтковською О.Г., відповідно до якого гр. [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , мешкає за адресою: [ADDRESS] зробила таке розпорядження: належну їй на праві власності всю частину квартиру [ADDRESS] заповідає [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 6006674 від 02.08.2006 заповіт [PERSON] зареєстровано під № 40351722 серія та номер бланка [NUMBER] номер в реєстрі 2-3903, дата посвідчення 02.08.2006 року (а.с.11 на звороті). Відповідно до постанови приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Тетяни Михайлівни від 12.02.2024 зазначено про відмову у вчиненні нотаріальної дії за заявою [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 16/2024, яка була заведена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , гр. [PERSON] [INFO] , звернувся з заявою до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за законом, а саме на квартиру [ADDRESS] та яка належала його матері [PERSON] .. Вказана заява була зареєстрована приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. 29 січня 2024 року. [PERSON] , звернулась до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , з заявою про прийняття спадщини за заповітом, а саме на квартиру [ADDRESS] та яка належала її матері [PERSON] .. Вказана заява була зареєстрована приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. 12 лютого 2024 року. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00043323987 від 29.01.2024 зареєстровано актовий запис про смерть [PERSON] від 02.01.2013 року № 00091589215, яка померла [INFO] у віці 84 років, рнокпп [NUMBER] . Відповідно до копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкової справи та видані на її підставі свідоцтва про право на спадщину) №75596837 від 29 січня 2024 року, щодо [PERSON] , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.63 на звороті-68 на звороті). Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75597739 від 29.01.2024 року підтверджуються відомості про реєстрацію спадкової справи за номером 71913722 (а.с.69). Відповідно до копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкової справи та видані на її підставі свідоцтва про право на спадщину) №75597756 від 29 січня 2024 року, щодо [PERSON] , за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а.с.69 на звороті-73 на звороті). 02.08.2006 спадкодавцем було складено заповіт. Відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області від 27.03.1996 року, [PERSON] народився [INFO] в м. Запоріжжя, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , рнокпп [NUMBER] (а.с.74-75 на звороті). Згідно з відповіддю управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг від 01.03.2024 № 04-07/1251 про реєстрацією місця проживання [PERSON] , [INFO] , в період з 02.04.1996 по 23.01.2013 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.79). 12.02.2023 постановою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з ти, що відсутній документ, який би підтверджував факт проживання [PERSON] постійного проживання зі спадкодавцем (а. с. 13, 79 на звороті). Причинами пропуску прийняття спадщини позивач зазначає про те, що вона дізналась про наявність заповіту тільки після того, як її брат [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] в січні 2024 року. Після того, як відповідач по справі [PERSON] дізнався про наявність заповіту, складеного [PERSON] та повідомив про його зміст позивачу, остання 12 лютого 2024 звернулась до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як зазначено в ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно положень ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно положень постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, справа №565/1145/17, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. Верховний Суд у постанові від 30 липня 2020 року у справі № 172/888/18, зазначив, що вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного\~статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Прийняття\~Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»\~від 28.02.2022 р. № 164\~(далі Постанова КМУ №164) та\~Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату» від 11.03.2022\~р. №\~1118/5\~(далі Наказ Міністерства юстиції України №1118/5).\~\~ За загальним правилом, строк прийняття спадщини становить 6 місяців з дня відкриття спадщини (ст. 1270 Цивільного кодексу України).\~ З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 130/2517/18, від 26 липня\~2021 року у справі №405/7058/19, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України, засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду даної справи, судом було здійснено оцінку кожного аргументу позивача, та доказів по справі. На підставі чого було встановлено, що дані докази та аргументи є належними та допустимими, а також відповідають вимогам ст. 95 ЦПК України. Як на поважність причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, позивач вказала на те, що вона дізналась про наявність заповіту тільки після того, як її брат [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] в січні 2024 року та після того, як відповідач по справі [PERSON] дізнався про наявність заповіту, складеною померлою [PERSON] та повідомив про його зміст позивачу. Сама позивач не проживала зі спадкоємцем, її брат володів часткою цієї ж квартири та вони мали домовленість щодо спадкування. Згідно до ч. 1 ст. 18 цього Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Стосовно неналежного відповідача суд зазначає наступне, що відповідно до статті 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заінтересованими особами або третіми особами в даному випадку є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади міста Запоріжжя є Запорізька міська рада. Відповідно до ст. ст. 9, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» представницьким органом територіальної громади, зокрема міста Запоріжжя, є Запорізька міська рада, як орган місцевого самоврядування, а не її виконавчий орган в районі міста (районна адміністрація). Враховуючи вищевикладене, районна адміністрація є неналежним відповідачем по даній справі. Під час підготовчого провадження представник позивача не звернувся з заявою про заміну неналежного відповідача на належного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. З огляду на встановлені судом обставини та враховуючи заперечення відповідача 2 суд вважає, що районна адміністрація по Вознесенівському районі Запорізької міської ради є неналежним відповідачем по справі, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог висунутих до такого відповідача. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та останній необхідно визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері [PERSON] , тривалістю в два місяці, з дня набранням рішенням суду законної сили. Питання щодо стягнення судових витрат позивачем перед судом не порушувалося.

Outcome: partial