Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

18 січня 2024 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що 21 вересня 2021 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Відповідач з березня 2023 року з сім`єю не проживає. 25 грудня 2023 року Солом`янським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 14 грудня 2023 року. Вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дружини не надає. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 7100 гривень щомісячно до досягнення сином трьох років. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю. З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Зазначено, що відповідач не працевлаштований, під час війни не може знайти собі підходящу роботу. За таких обставин, у нього немає фінансової можливості сплачувати аліменти колишній дружині. Крім того, позивач є працездатною та працевлаштованою. Відповідач аліменти на сина сплачує, заборгованості немає. Відповідач звільнений за власним бажанням з ПАТ «ЮНЕКС БАНК» 25 листопада 2015 року та інших записів у його трудовій книжці немає. Відповідно до договору про утримання батьків та сплату утримання (аліментів) від 05 лютого 2024 року відповідач надає грошове утримання своїй матері [PERSON] у розмірі 4722 гривні щомісяця. Відповідач крім сплати аліментів зобов`язаний брати участь у додаткових витратах своєї непрацездатної матері, викликаних тяжкою хворобою. Крім того, за договором позики від 04 травня 2023 року [PERSON] отримав у борг 150000 гривень строком на три роки, які витратив на лікування своєї матері, яка захворіла на онкологію. Зазначені кошти відповідач ще не повернув у повному обсязі. Також, у матеріалах справи відсутнє рішення суду, яке б визначало місце проживання дитини разом з позивачем. З відповіді на відзив представника позивача вбачається, що він підтримує викладене у позовній заяві та просить її задовольнити у повному обсязі. Зазначено, що відповідач у своєму відзиві надав суду докази наявності у нього грошових коштів, зокрема, договір позики на суму 150000 гривень, виписку з банківського рахунку. Зазначені в аліментному договорі регулярні аліментні платежі також свідчать про впевнений матеріальний стан відповідача. виписка з трудової книжки та пенсійного фонду свідчать лише про те, що відповідач є працездатним, проте тривалий час не працює офіційно. Із заперечень представника відповідача вбачається, що він підтримує викладене у відзиві на позовну заяву та просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що через значні борги та необхідність сплачувати аліменти на дитину та своїй матері з 28 лютого 2024 року відповідач працевлаштувався на роботу барменом в ТОВ «ГУДРЕНТ» із заробітною платою в розмірі 7100 гривень щомісяця. Іншого доходу відповідач не має, залишки на його рахунках відсутні. Крім того, відповідач брав банківські кредити, щоб мати змогу прожити, у тому числі для своєї колишньої сім`ї. Його матір у зв`язку з тяжкою хворобою припинила свою підприємницьку діяльність. Таким чином, стягнення з відповідача аліментів у розмірі 100 % його доходу є таким, що покладає на ньбого надмірний тягар. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 21 вересня 2021 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З позовної заяви вбачається, що дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. Відповідач з березня 2023 року з сім`єю не проживає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 7100 гривень щомісячно до досягнення сином трьох років. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З позову вбачається, що дитина проживає з позивачем. Позивач зазначає, що вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Вбачається, що за таких обставин позивач має право на утримання від відповідача, оскільки з нею проживає їх дитина, до досягнення сином [PERSON] трьох років. Сторона відповідача, заперечуючи проти позову, вказує на те, що відповідно до договору про утримання батьків та сплату утримання (аліментів) від 05 лютого 2024 року [PERSON] надає грошове утримання своїй матері [PERSON] у розмірі 4722 гривні щомісяця. Разом з тим, вказаний договір про утримання батьків та сплату утримання (аліментів) від 05 лютого 2024 року укладений відповідачем зі своєю матір`ю вже після звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання, який поданий [PERSON] 18 січня 2024 року. Відповідач також зазначає, що крім сплати аліментів він зобов`язаний брати участь у додаткових витратах своєї непрацездатної матері, викликаних тяжкою хворобою. Крім того, за договором позики від 04 травня 2023 року [PERSON] отримав у борг 150000 гривень строком на три роки, які витратив на лікування своєї матері, яка захворіла на онкологію. Зазначені кошти відповідач ще не повернув у повному обсязі. Також, у запереченнях сторона відповідача зазначила про те, що через значні борги та необхідність сплачувати аліменти на дитину та своїй матері з 28 лютого 2024 року [PERSON] працевлаштувався на роботу барменом в ТОВ «ГУДРЕНТ» із заробітною платою в розмірі 7100 гривень щомісяця. Іншого доходу відповідач не має, залишки на його рахунках відсутні. За таких обставин, у відповідача немає фінансової можливості сплачувати аліменти колишній дружині. Разом з тим, наявність у відповідача укладеного договору позики та офіційне працевлаштування не позбавляє останнього від утримання колишньої дружини, з якою проживає їх спільна дитина до досягнення нею трьох років. Позивач просить суд стягувати аліменти на неї у розмірі 7100 гривень щомісяця. Разом з тим, позивач не надала суду доказів (розрахунок витрат) на підтвердження необхідності стягнення аліментів саме в розмірі 7100 гривень щомісяця. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. У такому випадку, враховуючи факт сплати відповідачем аліментів на утримання малолітнього сина та непрацездатної матері, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення їх дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років аліменти в розмірі 2000 гривень щомісяця, починаючи з 18 січня 2024 року. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 17090 гривень. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У матеріалах справи міститься договір (витяг) про надання професійної правничої (правової) допомоги № 231212 від 12 грудня 2023 року, додаткова угода № 2 від 09 січня 2024 року до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № 231212 від 12 грудня 2023 року, акт приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги від 05 березня 2024 року, рахунок-фактура № 22 від 09 січня 2024 року, рахунок-фактура № 29 від 05 березня 2024 року, платіжна інструкція № 10854184 від 09 січня 2024 року (призначення платежу - оплата за надання професійної правничої допомоги згідно рахунку-фактури № 22 від 09 січня 2024 року), ордер на надання правової допомоги від [PERSON] на [PERSON] . Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача були направлені суду заперечення (на відповідь на відзив), з яких вбачається, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є явно завищеним та неспівмірним зі складністю справи та часу, витраченого адвокатом на надання правничих послуг, обсягом наданих послуг. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження та судові засідання за участю сторін не проводились. Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За п. 9 ч. 1 ст. 1 цього закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст.1 закону). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 закону). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії»(Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (див., серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Тобто в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19. Вбачається, що сторона позивача просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу при розгляді позовної заяви про стягнення аліментів. Вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17090 гривень. Як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial