Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

Позивач, в особі представника адвоката Бєлікової В.О., звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просить розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 03 березня 2016 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 77. В обґрунтування позову зазначено, що 03 березня 2016 року між сторонами укладено шлюб. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON] , який з вересня 2022 року і на теперішній час проживає разом з батьком. Після народження дитини сторони разом проживали близько півроку, після чого відповідачка залишила сім`ю та зайнялась влаштуванням власного життя. Спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя, подружні обов`язки, виховання дитини. Відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, внаслідок чого виникали сварки, призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Після припинення сумісного проживання позивачем неодноразово здійснювались спроби примиритись, відновити сім`ю та стосунки, але такі спроби виявились невдалими. На теперішній час зв`язок з відповідачкою фактично втратився, тому можливості зберегти сім`ю немає та строк для примирення не потрібен. З вересня 2022 року між сторонами спільне господарство не ведеться, шлюб існує лише формально. Спору про спільне майно немає. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 09 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Від відповідачки надійшла заява від 17 липня 2024 року, посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Зеліско Ю.В., в якій зазначено, що [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, прохає шлюб розірвати, залишити їй прізвище [PERSON] . Також, зазначено, що спільне життя у сторін не склалось. З восени 2022 року подружні стосунки фактично припинені. На теперішній час кожен живе своїм життям. Зв`язок практично не підтримують. Спорів щодо спільного майна та місця проживання дитини немає, оскільки син проживає з батьком у зв`язку із численними подорожами відповідачки. Час на примирення не потрібен. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та\~ [PERSON] \~03\~березня 2016\~року уклали шлюб, який зареєстрований у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 77, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03 березня 2016 року (а.с.04). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16 березня 2022 року (а.с.15). Позивач та відповідач з вересня 2022 року не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, шлюб має формальний характер, як зазначили позивач та відповідачка збереження сім`ї та подальше спільне проживання є неможливим. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.1 ст.\~113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка прохала після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Згідно ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи клопотання позивача про залишення позовних вимог на ньому, суд вважає за можливе судові витрати залишити за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved