Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

27 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вендор-Фінанс" та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № ВН23-00918. Сума кредиту 25000 гривень. Днем кінцевого повернення кредиту встановлено 03 липня 2020 року. Товариство з обмеженою відповідальністю "Вендор-Фінанс" свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів виконало, [PERSON] свої зобов`язання перед кредитором щодо сплати процентів та повернення кредитних коштів належним чином не виконувала. 05 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вендор-Фінанс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредити готівкою" було укладено договір факторингу № 1-09Ф, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Вендор-Фінанс" передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредити готівкою" приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю "Вендор-Фінанс" права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. 12 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредити готівкою" було укладено Договір № 12122023 відступлення вимоги прав вимоги, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредити готівкою" передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" набуває належні Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредити готівкою" права вимоги до боржників, зазначених у додатку № 1 до цього Договору. 13 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" як цедент, а [PERSON] як цесіонарій уклали Договір № 13122023/1 відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" передає, а [PERSON] набуває права вимоги до боржників, зазначених у додатку № 1 до цього Договору. 20 травня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому стверджує, що він набув права вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-00918 від 27.09.2019 в розмірі 290129 гривень 77 копійок, і просить стягнути такий розмір заборгованості з відповідача на його користь. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 27 травня 2024 року судом було отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача в [ADDRESS] (а.с. 31). Ухвалою від 27 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 32). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви та додані до неї документи відповідачу було направлено 27 травня 2024 року, поштове відправлення повернулося без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 48-49). Ухвалою від 27 червня 2024 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 09-ту годину 16 липня 2024 року (а.с. 36). Копію ухвали від 27.06.2024 та судову повістку направлено сторонам 28 червня 2024 року, а відповідачу ще й на номер мобільного телефону, який зазначений у позовній заяві (а.с 38). Крім того, оголошення про виклик відповідача розміщено на офіційному сайті суду (а.с. 39). Поштове відправлення відповідачу повернулося без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 50-51). Електронною поштою до суду в день судового розгляду надійшла заява представника [PERSON] адвоката Сауляка Є.В. (а.с. 44), в якій він просив про розгляд справи без його участі. Однак, оскільки до заяви не було долучено документи про повноваження підписанта, суд ухвалив про відкладення розгляду справи у зв`язку з першою неявкою сторін та неповідомлення ними про причини неявки. Про судове засідання на 07 серпня 2024 року позивач був повідомлений шляхом направлення судової повістки на вказану ним у позові електронну пошту, яка доставлена до електронної скриньки 16 липня 2024 року (а.с. 47). Заявою від 06 серпня 2024 року (а.с. 52) представник позивача адвокат Сауляк Євген Васильович (повноваження на а.с. 53) підтримав позовні вимоги, не заперечив проти ухвалення заочного рішення і просив про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомив про причину неявки, відзиву не подала. Про час і місце розгляду справи [PERSON] була інформована шляхом розміщення виклику до суду на офіційному сайті судової влади (а.с. 45), а також шляхом направлення на зазначений нею у кредитному договорі номер мобільного телефону (у застосунок Вайбер) судової повістки (а.с. 46). За приписами ч. 1\~ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Враховуючи, що наразі наявні всі умови, передбачені ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи право учасника справи передбачене ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, обставину, що відповідач в силу положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України є такою, що належним чином повідомлена про час і місце розгляд справи, \~судом постановлено ухвалу про розгляд справи за відсутності сторін з ухваленням заочного рішення. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає. За правилами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Судом встановлено: 27 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вендор-Фінанс" та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № ВН23-00918 (а.с. 3). Відповідно до умов цього договору Кредитор зобов`язується надати Позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредитору кредитні кошти (п. 1.1); кредитні кошти надаються в сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч гривень) (п. 1.4.); строком на 40 періодів по 7 днів, а саме з 27 вересня 2019 року до 3 липня 2020 року (п. 1.5.); за користування кредитними коштами, Позичальник сплачує Кредитору плату в розмірі 4,865% від суми наданого кредиту за кожні 7 днів користування (п. 1.6); кредитні кошти надаються Кредитором на підставі письмової заяви Позичальника, не пізніше трьох днів з моменту набуття чинності цим Договором (п. 2.1); Позичальник отримує готівкові кошти через каси Кредитора, або шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок, який вказує Позичальник при оформленні Договору (п. 2.2); проценти за користування Кредитними коштами нараховуються Кредитором на фактичний залишок Кредитних коштів (п. 2.6); позичальник підписанням Договору підтверджує та гарантує (п. 2.8), що він володіє усіма необхідними документами, що необхідні для укладення цього Договору, та має здатність виконувати його умови (п. 2.8.3); для прийняття Позичальником усвідомленого рішення та для зручності надання інформації, Кредитор до укладення Договору надав йому повну інформацію про себе, про сукупну вартість кредиту, про супутні витрати, а також інші умови кредитування, згідно ст. 9 Закону України "Про споживче кредитування" та ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (п. 6.5.); Позичальник стверджує, що уважно ознайомилася з Правилами надання фінансових кредитів ТОВ "Вендор-Фінанс" та Паспортом споживчого кредиту (п. 6.6). Відповідно до видаткового касового ордера (а.с. 8) ТОВ "Вендор-Фінанс" виконало своє зобов`язання перед [PERSON] з видачі кредитних коштів. 05 вересня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вендор-Фінанс" за договором факторингу № 1-09Ф (а.с. 11-14) передало за відповідну плату Товариству з обмеженою відповідальністю "Кредити готівкою" права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Згідно п. 2.1.3. цього Договору факторингу перехід від ТОВ "Вендор-Фінанс" до ТОВ "Кредити готівкою" прав вимоги відбувається в день підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною Договору факторингу № 1-09Ф від 05.092022 та підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора права вимоги. Скориставшись правом, встановленим п. 5.4.3 Договору факторингу № 1-09Ф від 05.092022, 12 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредити готівкою" уклало Договір № 12122023 відступлення права вимоги із Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" (а.с. 18-19). Відповідно до умов цього Договору № 12122023 ТОВ "Кредити готівкою" передає за ціною 135714 гривень 67 копійок ТОВ "Фінансова компанія "Гефест" права вимог на загальну суму 13571466 гривень 55 копійок до боржників, зазначених в додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до п. 1.5. Договору № 12122023 відступлення права вимоги за цим Договором вважатиметься здійсненим з моменту повного виконання Цесіонарієм зобов`язання по оплаті прав, що відступаються. В день підписання Договору № 12122023 (12.12.2023) ТОВ "ФК "Гефест" сплатило ціну прав, що відступаються (а.с. 21). За умовами п. 3.1 Договору № 12122023, 12 грудня 2023 року ТОВ "Кредити готівкою" та ТОВ "ФК "Гефест" мали підписати акт прийому-передачі оформлених належним чином копій всіх документів, що свідчать про право вимоги, а також всіх документів, які засвідчують права, що відступаються. Пунктом 5.4. Договору № 12122023 встановлено право ТОВ "ФК "Гефест" як цесіонарія відступити права вимоги третім особам на свій розсуд. 13\~грудня 2023\~року за\~Договором №\~13122023/1\~відступлення права\~вимоги (а.с.\~22-23)\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~"Фінансова\~компанія "Гефест"\~передала \~ [PERSON] за ціною 135714 гривень 67 копійок права вимог на загальну суму 13571466 гривень 55 копійок до боржників, зазначених в додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до п. 1.5. Договору № 13122023/1 відступлення прав вимоги за цим Договором вважатиметься здійсненим з моменту повного виконання Цесіонарієм зобов`язання по оплаті прав, що відступаються. В день підписання Договору № 13122023/1 (13.12.2023) [PERSON] сплатив ціну прав, що відступаються (а.с. 25). За умовами п. 3.1 Договору № 13122023/1, 13 грудня 2023 року ТОВ "ФК "Гефест" та [PERSON] мали підписати акт прийому-передачі оформлених належним чином копій всіх документів, що свідчать про право вимоги, а також всіх документів, які засвідчують права, що відступаються. Аналізуючи цивільне законодавство України та судову практику в подібних правовідносинах, суд враховує таке: Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі\~ст.ст.\~525,\~526,\~530\~ЦК України,\~зобов`язання\~має виконуватися\~належним чином,в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Статтею 516 ЦК України\~визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, на позивача при зверненні до суду із позовом про стягнення грошових коштів покладено обов`язок, навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України). Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Аналізом такого законодавства та доведених перед судом і наведеними вище доказами правовідносин достеменно встановлено факт укладення 27 вересня 2019 року [PERSON] Договору про надання фінансового кредиту № ВН23-00918 із ТОВ «Вендор-Фінанс», факт надання фінансовою установою відповідачу 25 тисяч гривень кредиту, сплив 03 липня 2020 року строку кредитування. Одночасно, позивач не довів належними і допустимими доказами, що він отримав право вимоги до [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-00918 від 27 вересня 2019 року між нею та ТОВ «Вендор-Фінанс». Так, у відповідності до ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. За умовами договору факторингу № 1-09Ф від 05.09.2022, ТОВ «Вендор-Фінанс» (первісний кредитор) зобов`язався передати ТОВ «Кредити готівкою» (новий кредитор) документи щодо кожного боржника, вказаного в Реєстрі, а факт прийому-передачі таких документів мав фіксуватися шляхом підписання акту прийому-передачі за відповідним додатком до цього Договору (п. 2.2.). Визначення терміну "Документи" наведено у відповідному розділі Договору факторингу № 1-09Ф від 05.09.2022 (а.с. 11). Так, у розумінні цього Договору, документами є документи, що стосуються заборгованостей боржників, що підтверджують дійсність і наявність права вимоги ТОВ «Вендор-Фінанс» до таких боржників і по таких заборгованостях, а також ті, які є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості. Крім того, як уже зазначалося вище, у п. 2.1.3. договору факторингу № 1-09Ф від 05.09.2022 сторони погодили, що перехід від ТОВ "Вендор-Фінанс" до ТОВ "Кредити готівкою" прав вимоги відбувається в день підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною Договору факторингу № 1-09Ф від 05.09.2022 та підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора права вимоги. Однак, до позову як доказ не додано Реєстр прав вимог за Договором факторингу № 1-09Ф від 05.092022, підписаний сторонами та скріплений їх печатками, не додано акт прийому-передачі документів. Натомість суду надано витяг з такого Реєстру (а.с. 15) лише щодо відповідача, в якому зазначено її РНОКПП, номер і дату договору з нею, розмір права вимоги і ціна права цієї грошової вимоги. Суд не може прийняти такий витяг за допустимий доказ у справі, оскільки: 1) він підписаний однією стороною Договору факторингу № 1-09Ф від 05.09.2022 ТОВ «Кредити готівкою»; 2) він скріплений печаткою не ТОВ «Кредити готівкою», а відділення № 2; 3) він підписаний представником ТОВ «Кредити готівкою» 11 грудня 2023 року, коли дія Договору факторингу № 1-09Ф від 05.09.2022 закінчилася (п. 10.1). Крім того, суд позбавлений можливості перевірити виконання ТОВ «Кредити готівкою» умов розділів 1 і 4 Договору факторингу № 1-09Ф від 05.09.2022 щодо передачі ціни придбання, оскільки вона, відповідно до положень п. 1.2., визначається у Реєстрі прав вимоги, але до суду такий Реєстр не подано. У Договорах № 12122023 і № 13122023/1 відступлення права вимоги (пункти 3.1.1.) сторони також передбачили, що Цеденти в день виконання зобов`язання з оплати прав, що відступаються, за актом прийому-передачі мали передати оформлені належним чином копії всіх документів, що свідчать про право вимоги, а також всі документи, які засвідчують права, що відступаються. Однак, до позову як докази не додано підписані сторонами та скріплені їх печатками акти прийому-передачі документів від ТОВ «Кредити готівкою» до ТОВ «ФК «Гефест», а потім від ТОВ «ФК «Гефест» до [PERSON] . До суду подано витяги з додатків № 1 до Договорів № 12122023 і № 13122023/1 відступлення права вимоги (а.с. 20, 24) з інформацією лише щодо відповідача. Суд не може прийняти такі витяги за допустимі докази у справі, оскільки: 1) вони підписані лише однією стороною Договорів № 12122023 і № 13122023/1; 2) витяг, підписаний від імені ТОВ «ФК «Гефест», не скріплений печаткою; 3) витяг з додатку до Договору № 13122023/1 підписаний самим позивачем. Крім того, в Договорах № 12122023 і № 13122023/1 відступлення права вимоги (а.с. 18-19, 22-23) наведено визначення «кредитні договори», щодо яких укладено Договори № 12122023 і № 13122023/1 (а.с. 18 і 22). Відповідно до таких визначень, 12 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Гефест», а з 13 грудня 2023 року - позивач [PERSON] отримали право вимоги за договорами між фізичними/юридичними особами та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредити готівкою», а не за договорами між фізичними/юридичними особами та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вендор-Фінанс». Щодо доказів наявності у відповідача [PERSON] заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-00918 від 27 вересня 2019 року, суд враховує таке: На ствердження обставини, що відповідач не виконала своє зобов`язання за кредитним договором, позивач надав суду розрахунок заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-00918 від 27.09.2019 станом на 01.05.2024 за період з вересня 2019 року до квітня 2024 року (а.с. 10). Суд не вважає такий доказ належним та допустимим з огляду на таке: По-перше, розрахунок заборгованості з моменту отримання відповідачем кредиту зроблено не первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Вендор-Фінанс», а позивачем, який, за його твердженням, є третім новим кредитором. По-друге, з цього розрахунку слідує, що нарахування процентів здійснювалося з моменту отримання відповідачем кредиту і до моменту підготовки позову в суд (до квітня 2024 року) за процентною ставкою, передбаченою умовами кредитного договору. Однак, строк кредитування за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-00918 від 27.09.2019 закінчився 03 липня 2020 року. Існує стала судова практика (постанови ВП ВС від 31.10.2018 № 202/4494/16-ц (14-318цс18), від 28.03.2018 № 444/9519/12 (14-10 цс 18), від 04.07.2018 № 310/11534/13-ц (14-154цс18), постанова КГС ВС у справі № 5017/1987/2012), що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. По-третє, цим розрахунком спростовуються інші подані позивачем докази наявності та розміру заборгованості у відповідача. Так, відповідно до такого розрахунку станом на момент ймовірного (!) відступлення ТОВ «Вендор-Фінанс» товариству з обмеженою відповідальністю «Кредити готівкою» права вимоги до [PERSON] , заборгованість складала 184489 гривень77 копійок, але поданим до суду витягом з Реєстру прав вимоги від 09.09.2022 (а.с. 15) позивач стверджував, що заборгованість [PERSON] перед первинним кредитором уже 290129 гривень 77 копійок. Так само, і станом на момент відступлення права вимоги товариством «Кредити готівкою» товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Гефест» 12 грудня 2023 року за цим розрахунком (а.с. 10) заборгованість [PERSON] була 263719 гривень 77 копійок, а за витягом з додатку до Договору відступлення права вимоги № 12122023 (а.с. 20) знову 290129 гривень 77 копійок. Тобто, за поданими позивачем виписками (а.с. 15, 20, 24) фактор та цісіонарії ніби і не проводили нарахування на заборгованість [PERSON] за кредитним договором із ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС», а відповідно до поданого ним же розрахунку (а.с. 10) навіть він сам із грудня 2023 року до квітня 2024 року нараховував проценти за кредитним договором (що само по собі не вірно, оскільки між сторонами кредитних правовідносин немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору). За наведених вище обставин, позивачем не доведено існування заборгованості з боку відповідачки за кредитним договором № ВН23-00918 від 27.09.2019 із ТОВ «Вендор-Фінанс», а також матеріали справи не містять допустимі докази відступлення права вимоги такої заборгованості третьому новому кредитору [PERSON] . Дослідивши письмові докази та оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні підстави захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № ВН23-00918 від 27 вересня 2019 року в сумі 290129 гривень 77 копійок, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами, а тому в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а п. 2 ч. 2 цієї норми, - що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. При зверненні до суду з цим позовом позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від його сплати на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а про інші судові витрати доказів не подав.

Outcome: dismissed