Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

05.06.2024 позивач [PERSON] звернулася в суд з позовними вимогами до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , присуджених згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 липня 2016 року, яким було стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, у розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з 18.05.2016 і до досягнення старшою дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог, посилається на те, що 08.07.2016 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення по справі, яким вирішено стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень, щомісячно, починаючи з 18.05.2016 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Однак, з часу винесення судом рішення, витрати на утримання дітей значно зросли, у зв`язку з цим, позивач просить суд збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.06.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був неодноразово повідомлений, шляхом направлення рекомендованого повідомлення за адресою місця реєстрації. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки заперечень проти заочного розгляду справи позивач не висловлювала. Судом встановлено,\~що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.06.2016, було розірвано. У даному шлюбі в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 21.07.2021 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районні Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) та дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02.11.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції. 08.07.2016 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, задоволено. Стягнуто із [PERSON] , [INFO] , жителя с. Романівна Тернопільського району Тернопільської області, в користь [PERSON] , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 18.05.2016 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Всебічно, повно об`єктивно та безпосередньо дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити, виходячи із таких міркувань. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до статей 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). В силу вимог статті 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. В силу вимог статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд вважає, що після ухвалення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області рішення у справі № 607/5217/16-ц від 08.07.2016, змінився матеріальний стан позивача, витрати по належному утриманню та вихованню дітей збільшились в порівнянні з тим розміром аліментів, який був раніше встановлений. Тому, беручи до уваги стан здоров`я дітей та позивачки, яка є інвалідом другої групи загального захворювання, Суд вважає за необхідне визначити аліменти в розмірі по 3000 гривень на кожну дитину. Разом з тим, належить врахувати, що в силу вимог статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» аліменти у розмірі, визначеному рішенням від 08.07.2016, є не достатніми для нормального розвитку та забезпечення мінімальних потреб дітей. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, в даному випадку, суд враховує розмір рекомендованого розміру аліментів, факт проживання дітей з матір`ю, їхній вік, матеріальний стан та стан здоров`я позивачки, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, навчання, здоров`я дітей, які є на утриманні позивачки, матеріальне становище та задовільний стан здоров`я платника аліментів, який є фізично здоровим, працездатним, а тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Тому, слід збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] за рішенням суду від 08.07.2016 у розмірі 1000 грн., та стягувати з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у твердій\~грошовій сумі\~у розмірі\~по 3000\~гривень на\~кожну дитину,\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму на\~дитину відповідного\~віку,\~щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає, що оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, то такий розмір аліментів, в даному випадку, забезпечить дитині належний рівень її матеріального утримання. Вказане відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача та сприятиме забезпеченню кращих інтересів дітей. Стягнення аліментів проводити з дня набрання рішенням законної сили, оскільки відбувається зміна розміру аліментів, котрі вже були рішенням суду присуджені. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 1\~211, 20 грн., від сплати яких позивач була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved