Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Позивачка в особі свого представника - адвоката Сікачова С.Ю. звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою, у якій просила стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки на підставі ч. 4 ст. 76 СК України, а саме у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання позову і до 30 листопада 2026 року. Позовні вимоги обгрунтовані тим, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 31.10.2023 Деснянським районним судом було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилися діти - сини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Син [PERSON] має невиліковне тяжке захворювання, яке ним отримано при пологах - дитячий церебральний параліч. Ця хвороба є дуже тяжкою і не дає можливості людині, яка страждає нею, самостійно себе обслуговувати, забезпечувати елементарні життєві потреби. Тобто, [PERSON] потребує постійного стороннього догляду. Такий догляд йому забезпечує виключно його мати, яка є позивачкою в даній справі і з якою [PERSON] постійно проживає у Німеччині, куди позивачка переїхали разом з дітьми з метою забезпечення безпеки. Це підтверджується посвідками на проживання позивачки і її сина, копії яких з нотаріально засвідченим перекладом додаються до матеріалів справи. Вона в силу цих тяжких обставин вимушена постійно бути біля свого сина і доглядати за ним. Це виключає її можливість працювати і отримувати дохід від праці. Починаючи з народження дітей і по сьогоднішній день позивачка постійно особисто займалася й продовжує займатися вихованням своєї дитини-інваліда і його підтримкою, веденням домашнього господарства, що позбавляло її можливості працювати на роботі та забезпечувати себе всім необхідним для життя, оскільки фактично вільного часу на роботу у позивачки не було і не має. Позивачка іншого джерела доходів не має. Хоча при цьому позивачка має освіту, проте з її слів вона змушена була і повинна була займатися домашнім господарством і доглядом за дитиною-інвалідом. Позивачка влаштувала до навчального закладу вказаної країни одну дитину, організувала весь побут в іншій країні в такій стресовій ситуації (яка була спричинена зміною країни проживання і війною), а також здійснює постійний догляд за повнолітньою дитиною-інвалідом. Зараз вона відвідує мовні курси, щоб можна було краще соціалізуватися в німецькому суспільстві, поки не припиниться воєнний стан в Україні і можна буде повернутися. Тобто позивачка приймала безпосередню і активну участь у вихованні та догляді за дитиною-інвалідом з дня її народження, забезпечувала все домашнє господарство, закривала сімейні проблеми, пов`язані з домом. Але на жаль цей досвід і ці навики не приносять грошей, його не можна написати в резюме і він не дає перевагу дружині в пошуку роботи, а навпаки - заважає. Але навіть, якщо б і можна було знайти якусь роботу, позивачка все одно позбавлена активної можливості працювати, оскільки один з її двох синів знаходиться в тяжкому стані і потребує постійного стороннього догляду, який повністю забезпечує позивачка. Позивачка повинна щорічно їздити з сином до реабілітаційного центру інвалідів, де останній проходить навчальні, реабілітаційні та лікувальні курси і процедури, а також на те, що другий син сторін є студентом, вона опинилася у скрутному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги на утримання, догляд та лікування повнолітньої дитини-інваліда, оскільки несе витрати на харчування, одяг, сплату комунальних послуг, купівлю предметів для навчання та лікування, а також проходження реабілітаційних курсів для інвалідів. Представник позивачки зазначає, що відповідач, який офіційно працевлаштований у посольстві Королівства Саудівської Аравії в Україні (з його слів, сказаних під час розгляду справи про розірвання шлюбу) та отримує стабільний дохід, має підробітки та, зі слів позивача, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина-інваліда не надає. Також представник позивачки зазначив, що відповідач не має інших утриманців, у зв`язку з чим вона звернулася до суду із вимогою про стягнення з відповідача аліментів на її утримання та судові витрати. Ухвалою від 24.05.2024 року позовну заяву призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач по справі належним чином повідомлявся судом про розгляд судом даного провадження, до суду подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачка і їх діти набули в Німеччині статусу тимчасового захисту. Цей статус підтверджується посвідченням особи, що називається Aufenthaltstitel. Згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті Федерального відомства у справах міграції і біженців ФРН (https://www.gerrnany4ukraine.de/hilfeportal-ua). особам, які мають статус тимчасового захисту, забезпечуються щомісячні виплати; надається соціальне житло, оплачується його оренда та опалення; покриваються витрати на меблі та побутову техніку, якщо їх немає в квартирі, в яку заселяються: виділяються кошти і на медичну страховку, ремонт або заміну ортопедичних пристроїв тощо. Позивачка не надала суду інформації про розмір виплат, що отримуються нею у Німеччині. Але як вказано на сайті Федерального відомства у справах міграції і біженців ФРН, у 2024 році розмір щомісячної грошової допомоги становить 563 євро на непрацюючу особу на місяць, що за курсом НБУ на початок 2024 року (42,00 гривні за 1 євро) становило 23 646 гривень. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 01.01.2024 року розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становить 2 361,00 грн. Отже, щомісячний дохід позивачки у Німеччині дорівнює десяти прожитковим мінімумам для осіб, які втратили працездатність. Роздруківка з офіційного сайту Федерального відомства у справах міграції і біженців ФРН додається до цього відзиву. Крім того, позивачка отримує в Україні соціальну допомогу на догляд за людиною з інвалідністю. Як видно із доданих позивачкою до позову довідок Пенсійного фонду України за формою ОК-7. станом на 23.10.2023 року розмір соціальної допомоги становив 6700 грин. на місяць. Позивачка неодноразово вказує в позовній заяві, що відповідач достатньо фінансово забезпечений та може надавати їй матеріальну допомогу. При цьому позивачка не надає жодних доказів на доведення цього твердження. Натомість останнім часом рівень заробітної плати відповідача майже дорівнює мінімальному розміру. Довідка про доходи [PERSON] №2/05-24 від 27.05.2024 року за останні 6 місяців додається до відзиву. Як вбачається з даної довідки, у листопаді 2023 року йому нараховано заробітну плату у розмірі 7 000 грн., у період з грудня 2023 року по березень 2024 року - по 7500 грн., щомісячно, у квітні 2024 року - 8 200 грн.. Жодних «підробітків» на даний момент у зв`язку із обставинами збройної агресії проти України і воєнного стану у відповідача немає. Для здійснення перерахувань грошей його родині після їх переїзду до Німеччини влітку 2022 року він як правило, використовував залишки власних заощаджень. На даний час з цією метою відповідач використовує кредитні кошти, запозичені в «Універсал Банку» через віртуальну карту «Монобанк». Згідно скріншоту вбачається, що наразі доступна сума на рахунку у розмірі 5 999,37 грн., яка сформована виключно з кредитних коштів. При цьому у нього наявна заборгованість перед банком у розмірі 9 000 грн.. Також відповідач продовжує одноособово нести витрати з утримання спільного майна, яке було придбано під час шлюбу, а саме: сплачує усі комунальні платежі по їх трикімнатній квартирі, витрачає на підтримання у належному технічному стані дачного будинку та садової ділянки. Крім того, оплачує щомісячно 1 500 грн. за паркомісце, на якому розміщений автомобіль позивачки, та несе витрати по його технічному обслуговуванню. Протягом семи місяців після розірвання шлюбу позивачка жодного разу не надавала коштів на утримання її частки у спільному майні. Заявлений позивачкою розмір аліментів як 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, позивачка аргументує характером захворювання спільного сина, що вимагає постійного догляду. Між тим, на повнолітнього сина [PERSON] відповідач сплачує аліменти за рішенням суду. Таким чином, на його утриманні є їх повнолітній син [PERSON] , і аліменти на його утримання у розмірі 25 відсотків з усіх видів заробітку (доходу) присуджені до отримання позивачкою. До відзиву відповідач додає роздруківку переказу коштів на банківську карту позивачки як добровільну сплату аліментів від 02.05.2024 року у сумі 3 000 грн. та від 04.06.2024 року у сумі 3 000 грн.. Крім того, відповідач продовжує матеріально підтримувати свого другого повнолітнього сина - [PERSON] , який наразі є студентом. Має намір і надалі у добровільному порядку перераховувати йому частину свого заробітку (доходу) у розмірі не менше 10 відсотків. Таким чином, відповідач зазначає, що як мінімум 35 відсотків свого заробітку він сплачує спільним дітям. Відраховувати із його заробітної плати ще аліменти на утримання колишньої дружини відповідач не має фінансової можливості. Вимога позивачки про аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) є неправомірною, а задоволення судом цієї вимоги покладе на відповідача надмірний тягар фінансових зобов`язань. Відповідач вважає, що позивачкою не доведені обставини, що вона потребує матеріальної допомоги, а також те, що він має можливість надавати матеріальну допомогу у заявленому нею розмірі. Крім того, відповідач заперечує щодо вимоги про стягнення з нього витрат, понесених на правову допомогу, оскільки витрати визначені представником позивачки є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг. А відтак, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, відповідач направив на адресу суду клопотання про долучення до матеріалів справи копію рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.01.2024 року у справі №754/16322/23. Згідно з вимогами ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами 15.09.2001 було зареєстровано шлюб, який 31.10.2023 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва було розірвано. Як вбачається із матеріалів справи, сторони мають двох спільних повнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Повнолітній син сторін у справі - [PERSON] , є особою з інвалідністю з дитинства, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Відповідно до медичного висновку № 45 на дитину (підлітка) інваліда з дитинства в віці до 18 років від 17.09.2020, який дійсний до 08.11.2022, [PERSON] , [INFO] , має захворювання (патологічний стан) [NUMBER] , а саме наявне захворювання (патологічний стан) відповідає розділу 1 пункту 2 підпункту 2.1 Переліку медичних показань, які дають право на одержання допомоги на дітей-інвалідів з дитинства у віці до 18 р.", затвердженого Міністерством охорони здоров`я України від 08.11.2001 №454. Підгрупа А, згідно з листом МОЗ України від 24.07.2013 № 04.04.42/28237. Як на підставу звернення до суду з даним позовом позивачка посилається на те, щовона все життя була занята домашнім господарством, доглядом, вихованням і навчанням їх спільних з відповідачем дітей (і продовжує це робити зараз), вона потребує матеріальної допомоги зі сторони колишнього чоловіка у вигляді аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дати подання позову і до 30 листопада 2026 року. Вирішити з відповідачем добровільно питання її утримання позивач не змогла, оскільки з чоловіком не спілкується, а тому вона вимушена просити задовольнити її позовні вимоги, на підставі ч. 4 ст. 76 СК України, так як рішення не працювати, за час шлюбу було вимушеним і прийнято з врахуванням народження дітей, один з яких є дитиною-інвалідом, необхідності ведення домашнього господарства, підтримання сімейного укладу та можливістю колишнього чоловіка закривати всі фінансові питання. Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Статтею 76 СК України встановлено , що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Відповідно до частини 4 статті 76 СК України, на яку посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, передбачено, що якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Відповідно до вимог статтей 77, 80 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Якщо платник аліментів виїжджає на постійне місце проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти можуть бути сплачені наперед за час, визначений домовленістю подружжя, а у разі спору - за рішенням суду. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що заявлений позивачкою розмір аліментів, не знайшов свого обгрунтування та підтвердження відповідними доказами. Як встановлено судом, з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, щомісячно, починаючи з 11.11.2023 і на весь період непрацездатності [PERSON] . Крім того, позивачка на час звернення до суду з вказаним позовом отримувала виплати від КМЦ по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у розмірі 6 700,00 грн. щомісячно та після повномасштабного вторгнення переїхала для подальшого проживання до Німеччини, де їй було надано статус тимчасового захисту та отримала відповідний дозвіл для проживання. Доказів отримуваних доходів позивачкою в Німеччині, як особою якій надано статус тимчасового захисту, та їх розміру, суду не надано. Як вбачається з наданих суду відповідачем письмових доказів, розмір доходу відповідача за період з листопада 2023 по квітень 2024 становив без урахування аліментів 36 386,00 грн., при цьому відповідач добровільно продовжує надавати матеріальну допомагу спільному повнолітньому сину [PERSON] та сплачує аліменти на утримання спільного сина [PERSON] . Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено її потребу у матеріальній допомозі та не доведено, що відповідач у справі може таку матеріальну допомогу надавати, відповідачем в свою чергу надано докази щодо відсутності такої можливості, відповіді на відзив та доказів на спростування викладених у ньому обставин, стороною позивача суду не надано, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно не підлягають відшкодуванню понесені позивачкою судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed