Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] з вимогами: «звернути стягнення на спадкове майно, що належало спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] , шляхом визнання права власності за [PERSON] на 7/12 частин квартири [ADDRESS] ». 07 грудня 2022 року суддею Солом`янського районного суду міста Києва постановлено ухвалу про передачу цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, про звернення стягнення на спадкове майно, на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва. 20 квітня 2023 року на підставі протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено склад суду для розгляду цивільної справи - головуючий у справі суддя Дніпровського районного суду міста Києва Савлук Т.В. 24 квітня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, про звернення стягнення на спадкове майно та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 06 березня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кошель Ірина Анатолівна, про визнання недійсним договору позики. 22 травня 2023 року до суду надійшов відзив на позов (вх. № 24290), поданий представником відповідача - адвокатом Алдановим Ю.В., з викладення своєї позиції щодо підстав для відмови у задоволенні позову. 06 червня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення заяви позивача - адвоката Бесараб Н.В. про витребування доказів. Зобов`язано Дев`яту Київську державну нотаріальну контору (місцезнаходження за адресою: 03087, місто Київ, вулиця Волинська, 6) надати суду належним чином завірену копію спадкової справи №280/2022 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . 06 червня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Алданова Ю.В. про витребування доказів. 21 грудня 2023 року Київським апеляційним судом винесено постанову щодо задоволення апеляційної скарги [PERSON] , яка подана представником Алдановим Ю.В . Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06 червня 2023 року - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції. 06 березня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про задоволення клопотання представника позивача - адвоката Басараб Н.В. про заміну відповідача у цивільній справі. Замінено відповідача - [PERSON] на належного відповідача - Київську міську раду в межах розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, про звернення стягнення на спадкове майно. 06 березня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кошель Ірина Анатолівна, про визнання недійсним договору позики. 06 березня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відмову у прийнятті заяви про зменшення (уточнення) позовних вимог, яка подана до суду представник позивача - адвокат Басараб Н.В. 27 березня 2024 року, зареєстрована за вх. №17542. 23 квітня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про прийняття заяви про зміну предмету позову, подану до суду представником позивача - адвокатом Басараб Н.В., зареєстровану в канцелярії суду 23 квітня 2024 року (вх.№23169). 05 червня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, про звернення стягнення на спадкове майно. Представник позивача - адвокат Басараб Н.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів, додатково пояснила, що 08 вересня 2021 року позивач [PERSON] за нотаріально посвідченим договором позики передала позичальнику [PERSON] 540 000 гривень, що є еквівалентним 20 000 доларів США, які згідно з умовами договору позики (п. 1) останній зобов`язувався повернути у строк не пізніше 08 грудня 2021 року. Суму грошових коштів [PERSON] зобов`язувався повернути в еквіваленті 20 000 доларів США. Однак, у зазначений строк грошові кошти [PERSON] не повернув. [INFO] [PERSON] помер. За заявою [PERSON] від 08 червня 2022 року, як кредитора, Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою 21 червня 2022 року заведено спадкову справу №280/2022 до майна померлого [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось майно, яке складається з 7/12 частин квартири [ADDRESS] , про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2021 року на 1/6 частину, копія свідоцтва про право власності на житло від 01.11.2000 року на 1/3 частину, копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2021 року на 1/12 частину (1/6+1/3+1/12= 7/12 частин). Іншим співвласником квартири - 5/12 частин є [PERSON] , яка свою частку спадкового майна прийняла, але не отримала свідоцтв. Разом з тим, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого рідного брата [PERSON] . Однак після ознайомлення з матеріалами спадкової справи №280/2022 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] з`ясувалось, що [PERSON] після смерті позичальника [PERSON] не прийняла спадщину, пропустивши шестимісячний строк для прийняття спадщини, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальної дії від 22 березня 2023 року, а тому жоден із спадкоємців ні за законом, ні за заповітом спадщину не прийняв. Відтак, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року відповідача - [PERSON] замінено на належного відповідача - Київську міську раду. Посилаючись на наведене, у рахунок погашення боргу просила звернути стягнення на зазначене спадкове майно у межах вимог кредитора. Представник відповідача Київської міської ради у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, правом подання відзиву на позов та доказів на спростування заявлених вимог не скористався. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Алданов Ю.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна на день його смерті (спадкового майна), вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Однак позивачем не доведено, що [PERSON] було прийнято спадщину в установленому законом порядку після смерті боржника, а тому за зазначених умов вона не є спадкоємцем в розумінні статті 1216 ЦК України. Представник третьої особи Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд доходить наступного. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 08 вересня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошель І.А. та зареєстрований за № 2236, відповідно до якого позивач передав [PERSON] грошові кошти в сумі 540 000 гривень 00 копійок, що є еквівалентом 20 000 доларів США за обмінним курсом, встановленим на момент укладення даного договору (1 долар США = 27,00 гривень 00 копійок), та зобов`язався повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів, не пізніше 08 грудня 2021 року. [INFO] [PERSON] помер. Після своєї смерті заповіту [PERSON] не залишив, спадкоємцями другої черги за законом майна померлого спадкодавця є рідна сестра [PERSON] . Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга статті 1281 ЦК України). 21 червня 2022 року до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори надійшла вимога (претензія) кредитора [PERSON] до спадкоємців померлого [PERSON] за договором позики від 08 вересня 2021 року. Отже, позивач [PERSON] пред`явила вимогу кредитора за місцем відкриття спадщини у строк, визначений частиною другою статті 1281 ЦК України. Водночас докази одержання [PERSON] повідомлення нотаріуса та вимоги (претензії) кредитора [PERSON] матеріали справи не містять. Також в матеріалах справи відсутні докази, які би об`єктивно підтверджували обізнаність [PERSON] про існування такої претензії позивача. 22 березня 2023 року державним нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її рідного брата [PERSON] у зв`язку з пропуском нею строку прийняття спадщини. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що не заважаючи на те, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину (відповідно до статті 1296 ЦК України) є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови договору позики щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті. З матеріалів справи вбачається про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] . У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України). Виходячи із загального змісту документів, які містяться в матеріалах справи, за життя [PERSON] на праві власності належало 7/12 частки квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 2021 року на 1/6 частку, копією свідоцтва про право власності на житло від 01 листопада 2000 року на 1/3 частку, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 2021 року на 1/12 частку. Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості вартість квартири [ADDRESS] , станом на 14 жовтня 2022 року становить 1 084 412 грн 75 коп. Відтак, ринкова вартість 7/12 частки вищевказаної квартири становить 632 574 грн 10 коп. Як вже зазначалося вище, сума невиконаних [PERSON] перед позивачем [PERSON] боргових зобов`язань за договором позики від 08 вересня 2021 року становить 540 000 гривень 00 копійок, що є еквівалентом 20 000 доларів США, доказів (в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України, ст. 545 ЦК України) щодо виконання [PERSON] боргових зобов`язань перед позивачем на час відкриття спадщини, матеріали справи не містять. Відповідно до частин 1, 2 статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривні. Якщо у зобов`язанні буде визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сумі, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню всі складові грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року №6-79цс14. Загальна вартість документально підтвердженого майна, що входить до складу спадщини після померлого [PERSON] становить 632 574 грн 10 коп. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Урахування вартості спадщини дає підстави стверджувати, що спадкоємець може задовольнити вимоги кредитора спадкодавця за рахунок іншого власного майна, що не входить до складу спадщини, якщо успадковане майно становить для спадкоємця більший інтерес, ніж те власне майно, яке спадкоємець може передати кредитору в рахунок погашення заборгованості. Законодавець зберігає за кредитором право вимоги у разі смерті боржника. У такому випадку відбувається правонаступництво, яке є транслятивним, тобто таким, що переносить права та обов`язки на нового боржника. Право на захист є складовою суб`єктивного права. Визнавши за особою певне цивільне право, законодавець тим самим визнає за кредитором право вимагати надання захисту, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно до усталеної судової практики судами традиційно визнавались за кредиторами спадкодавця права на вимогу до спадкоємців щодо виконання зобов`язань попереднього боржника, спадкодавця. Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Зокрема, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим. Верховний Суд дійшов висновку, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно яке було передано спадкоємцю у натурі, не зберіглося. Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору. Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту. Зазначені правові висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження № 61-5552свп18), від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14 (провадження № 61-4724св18). Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексах випадках. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. (ч. 2 ст. 264 ЦПК України) За змістом положень ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За змістом п. 5 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі, який застосовується при наявності зобов`язальних правовідносин. При цьому, в абзаці 2 частини другої статті 1282 ЦК України визначений спеціальний спосіб захисту, що заявляється кредитором спадкодавця до спадкоємців у разі відмови останніх від одноразового платежу, згідно якого - суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Враховуючи те, що кредитор своєчасно, у межах 6-ти місячного строку від дати відкриття спадщини, реалізувала своє право шляхом звернення до нотаріальної контори із претензією щодо майна померлого [PERSON] , територіальною громадою вимога позивача про погашення боргу спадкодавця за договором позики одноразовим платежем не виконана, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про звернення стягнення на спадкове майно у межах розміру невиконаних зобов`язань є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved