Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] до Тернопільської міської ради у якій позивач просить суд зобов`язати Тернопільську міську раду на черговій сесії затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 6110100000:08:0087, та надати земельну ділянку у власність [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] у 2021 році звернувся до Тернопільської міської ради із проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Тернопільської міської ради від 29.10.2021 р. № 8/10/284 позивачу надано відповідний дозвіл на розробку такого проекту землеустрою. На підставі вищевказаного рішення відповідача, позивачем укладено договір № 33 від 12.11.2021 із ФОП [PERSON] , сертифікованим інженером-землеврядником, яким на замовлення розроблено відповідний проект землеустрою від 12.11.2021, на підставі якого вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 6110100000:08:011:0087. Основні відомості про об?єкт землеустрою: Кадастровий номер земельної ділянки - 6110100000:08:0087. Дата державної реєстрації - 19.01.2022. Цільове призначення (проектне) - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Площа земельної ділянки - 0,0321 га. Місце розташування - [ADDRESS] . 20.01.2022 року Позивач подав заяву до Тернопільської міської ради про затвердження вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0321 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Листом відділу земельних ресурсів Тернопільської міської ради від 24.01.2022 № 1206 Позивача повідомлено про те, що звернення останнього щодо затвердження проекту землеустрою розглянуто, підготовлено проект рішення міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. А. Монастирського гр. [PERSON] та передано його на погодження та на розгляд сесії міської ради у встановленому законодавством порядку. Також 31.01.2022 року на офіційному вебсайті Тернопільської міської ради був оприлюднений проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. А.Монастирського гр. [PERSON] ». Водночас, ні в установлений законом строк для вирішення вказаного питання, ні станом на день подання цього позову жодного рішення Тернопільської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. А.Монастирського гр. [PERSON] чи відмову у такому затвердженні, позивач не отримав. 3 огляду на вищевикладене, позивач вважає, що неприйняття в установлений законом строк рішення Тернопільської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки чи відмову у його затвердженні свідчить про протиправну бездіяльність Тернопільської міської ради, якою порушено його права та законні інтереси. При вирішенні даного спору позивач просить врахувати висновок Верховного Суду, що викладений у Постанові від 27 липня 2023 року у справі 392/856/22, який свідчить про можливість прийняття та виконання рішення у даному спорі під час воєнного стану. 15.11.2023 судом зареєстровано заперечення на відповідь на відзив подані представником Тернопільської міської ради, згідно яких, ознайомившись з відповіддю на відзив, Тернопільська міська рада не погоджується твердженнями наведеними і ньому та просить в задоволенні позовної заяви відмовити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 16.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що підпунктом 5 пункту 27 Прикінцевих положень ЗК України регламентовано, що під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об?єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом. Саме, у зв?язку з введенням в Україні воєнного стану та наявністю прямої заборони у Земельному кодексу України Тернопільською міською радою не виносився на розгляд сесії Тернопільської міської ради проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. Антіна Манастирського гр. [PERSON] ». Окрім того, звертають увагу суду, що на земельній ділянці кадастровий номер 6110100000:08:0087 відсутнє нерухоме майно позивача. Долучений до позовної заяви договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] не має жодного відношення до даної судової справи, оскільки розміщений на суміжній земельній ділянці. Це підтверджується також долученим позивачем проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, згідно якого на земельній ділянці відсутні об?єкти нерухомого майна. Покликання позивача на постанову Верховного Суду від 23.06.2023 року у справі № 160/6214/21 є недоречним, оскільки викладені у ній висновки не можуть братися до уваги при розгляді даної справи. Тернопільська міська рада не приймала рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] гр. [PERSON] А також не допускала бездіяльності, а діяла у відповідності до норм чинного законодавства. У вказаній Постанові Верховний Суд зазначав: Водночас суб?єкт владних повноважень зобов?язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов?язків, дотримуватися встановленої законом Постановою правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. Враховуючи вищенаведене, дії Тернопільської міської ради щодо розгляду заяви позивача та підготовки проекту рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. Антіна Манастирського гр. [PERSON] » є правомірними, а в силу вимог норм законодавства, яке діяло на той момент і фактичних обставин справи відсутні підстави для зобов?язання Тернопільської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 6110100000:08:0087 та надання її у власність [PERSON] під час дії воєнного стану, просять суд в задоволенні позовної заяви відмовити. 20.02.2024 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначає, що із запереченнями відповідача, викладеними у відзиві позивач не погоджується, оскільки відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України, визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Тобто, рішення про затвердження проекту або відмову у його затвердження мало б бути прийнято до 14 лютого 2022 року включно. Відтак, посилання Тернопільської міської ради на запровадження 24.02.2022 р. воєнного стану в Україні, що стало підставою для заборони затвердження проекту землеустрою, є необгрунтованим, оскільки воєнний стан на території України запроваджено на 10 днів пізніше, ніж відповідач був зобов?язаний затвердити даний проект. На момент існування обов?язку відповідача прийняти вищевказане рішення заборони не існувало, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача у зв?язку з недотриманням Тернопільською міською радою принципу розумності. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. [PERSON] у 2021 році звернувся до Тернопільської міської ради із проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Тернопільської міської ради від 29.10.2021 р. № 8/10/284 позивачу надано відповідний дозвіл на розробку такого проекту землеустрою. На підставі вищевказаного рішення відповідача, позивачем укладено договір № 33 від 12.11.2021 із ФОП [PERSON] , сертифікованим інженером-землеврядником, яким на замовлення розроблено відповідний проект землеустрою від 12.11.2021, на підставі якого вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 6110100000:08:011:0087. Основні відомості про об?єкт землеустрою: Кадастровий номер земельної ділянки - 6110100000:08:0087. Дата державної реєстрації - 19.01.2022. Цільове призначення (проектне) - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Площа земельної ділянки - 0,0321 га. Місце розташування - [ADDRESS] . 20.01.2022 року Позивач подав заяву до Тернопільської міської ради про затвердження вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0321 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Листом відділу земельних ресурсів Тернопільської міської ради від 24.01.2022 № 1206 Позивача повідомлено про те, що звернення останнього щодо затвердження проекту землеустрою розглянуто, підготовлено проект рішення міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. А. Монастирського гр. [PERSON] та передано його на погодження та на розгляд сесії міської ради у встановленому законодавством порядку. 31.01.2022 року на офіційному вебсайті Тернопільської міської ради був оприлюднений проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. А.Монастирського гр. [PERSON] ». Водночас, ні в установлений законом строк для вирішення вказаного питання, ні станом на день подання цього позову жодного рішення Тернопільської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. А.Монастирського гр. [PERSON] чи відмову у такому затвердженні, [PERSON] не отримав. Позивач, вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, звернувся до суду із даним позовом. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частині першій статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до частин 1, 2 статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим. Категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких, зокрема, належать землі сільськогосподарського призначення. Згідно з частиною 1 статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (абзац 1 частина перша статті 116 ЗК України). Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України). Згідно частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина четверта статті 116 ЗК України). Відповідно до пункту б частини 1 статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Частиною 1 статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено статтею 118 ЗК України. Згідно частини першої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Відповідно до частини шостої 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. За приписами абзацу 1 частини сьомої статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно із частиною восьмою статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статті 186-1 цього Кодексу і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частина 6 статті 186 ЗК України). Згідно зі статтею 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Частина 9 статті 118 ЗК України (в редакції до 27.05.2021 року) встановлювала, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно з частиною 1 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. За нормативно-правовим регулюванням на час звернення позивача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, обов`язок затвердити протягом двох тижнів проект землеустрою та передати земельну ділянку у відповідача виникав у разі наявності всіх погоджень уповноважених органів відповідно до статті 186-1 ЗК України. Суд звертає увагу, що на час звернення позивача до суду у Земельний кодекс України внесено зміни, а статтю 186-1 ЗК України виключено на підставі Закону №1423-IX від 28.04.2021, проте обов`язок розглянути у двотижневий строк клопотання позивача та прийняти відповідне рішення визначений частиною 9 статті 118 ЗК України, яка вказує, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України від 21.05.1997, №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон №280). Відповідно до статті 2 Закону №280 місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; старосту; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення (стаття 5 Закону №280). Стаття 26 Закону № 280 передбачає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад. Так, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, серед іншого, відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (пункт 34 частини першої статті 26 Закону № 280). Частинами першої, четвертою статті 47 Закону № 280 передбачено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування регламентує стаття 59 Закону № 280. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (частина перша статті 59 Закону № 280). Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (частина друга статті 59 Закону № 280). Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації. На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради (частина третя статті 59 Закону № 280). В силу вимог частини першої статті 1 Закону України «Про адміністративні послуги» від 06.09.2012 №5203-VI (далі - Закон №5203-VI) адміністративна послуга - це результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону. Оперативність та своєчасність є одними із основоположних принципів державної політики в сфері надання адміністративних послуг згідно вимог пункту 5 частини першої статті 4 Закону №5203-VI. Згідно з вимогами частини першої статті 10 Закону №5203-VI граничний строк надання адміністративної послуги визначається законом. Відповідно до вимог частини четвертої статті 10 Закону №5203-VI у разі надання адміністративної послуги суб`єктом надання адміністративних послуг, який діє на засадах колегіальності, рішення про надання адміністративної послуги або про відмову в її наданні приймається у строк, визначений частиною першою або другою цієї статті, а в разі неможливості прийняття зазначеного рішення у такий строк - на першому засіданні (слуханні) після закінчення цього строку. Таким чином, суб`єктом надання адміністративної послуги позивачу щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою є Тернопільська міська рада в силу зазначених вище повноважень, які покладені на неї ЗК України та Законом №280/97-ВР. Поряд з цим, оскільки питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях відповідної ради, то способом волевиявлення ради, яка реалізує від імені відповідної територіальної громади повноваження у сфері регулювання земельних відносин, - є прийняття рішення сесією. Судом встановлено, що позивач подав заяву до Тернопільської міської ради про затвердження вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0321 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . До вказаної зави позивач надав документи, а саме: копія паспорта та номера облікової картки платника податків, графічні матеріали, рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою, копія проекту землеустрою, виготовленого 2021 року ФОП [PERSON] . Однак, після отримання такої заяви відповідач, листом від 24.01.2022 № 1206 позивача повідомив про те, що звернення щодо затвердження проекту землеустрою розглянуто, підготовлено проект рішення міської ради "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] (гр. [PERSON] )" та подано на відповідні погодження та на розгляд сесії міської ради у встановленому законодавством порядку. 31.01.2022 року на офіційному вебсайті Тернопільської міської ради був оприлюднений проект рішення «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. А.Монастирського гр. [PERSON] ». Водночас, ні в установлений законом строк для вирішення вказаного питання, ні станом на день подання цього позову жодного рішення Тернопільської міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою вул. А.Монастирського гр. [PERSON] чи відмову у такому затвердженні, позивач не отримав. Суд вважає, що відсутність рішення про затвердження проекту землеустрою або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду, із наведенням обґрунтованих підстав такої відмови, дає підстави для висновку про те, що Тернопільська міська рада, як уповноважений орган, не прийняла жодного рішення з числа тих, які вона повинна була ухвалити за законом. За наведених обставин, лист (відповідь) органу місцевого самоврядування, без прийняття відповідного рішення радою - не може, на переконання суду, вважатися «належною» відмовою/згодою щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з огляду на що суд дійшов переконання, що клопотання позивача не розглянуто відповідачем у строк та у спосіб, встановлені Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Суд враховує,\~що частина\~десята статті\~118\~ЗК України\~(згідно\~з якою\~відмова органу\~виконавчої влади\~чи органу\~місцевого самоврядування\~у передачі\~земельної ділянки\~у власність\~або залишення\~клопотання без\~розгляду можуть\~бути оскаржені\~до суду)\~у взаємозв`язку\~із положеннями\~ЦПК України\~і конституційним правом особи на судовий захист, свідчить про те, що не прийняття органом місцевого самоврядування одного з рішень з питання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою може бути предметом судового оскарження, оскільки, фактично, створює перешкоди для подальшого позитивного вирішення питання на користь особи, яка бажає реалізувати своє право, передбачене статтею 121 ЗК України, на отримання земельної ділянки безоплатно у власність. У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. На переконання суду, така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо «усунення недоліків» - не може розцінюватись в якості «відмови у наданні дозволу», в розмінні частини сьомої статті 118 ЗК України. Однак, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову) в межах встановленого законом місячного строку. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а. Таким чином, відповідач у даній справі, не приймаючи жодного з визначених частиною дев`ятою статті 118 ЗК України рішень з питань затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, допустив протиправну «бездіяльність». З огляду на зазначене, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності Тернопільської міської ради щодо неприйняття рішення, передбаченого частиною дев`ятою статті 118 ЗК України за результатом розгляду заяви позивача про затвердження вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею для обслуговування (будівництва) індивідуальних гаражів. Як судом зазначалось вище, статтею 186-1 ЗК України визначено лише два альтернативні варіанти рішень у формі висновку, які можуть бути прийняті органом державної влади або органом місцевого самоврядування, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: про затвердження цього проекту або про відмову в його затвердженні. Водночас єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність висновку обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Результат розгляду з питань затвердження проекту землеустрою оформлюється відповідним органом у формі рішення, що прямо передбачено частиною дев`ятою статті 118 ЗК України. Інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України норми цього Кодексу не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту. Аналогічний висновок щодо застосування норм права неодноразово викладений у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24.01.2020 у справі № 316/979/18, від 27.01.2021 у справі № 560/1334/19, від 01.02.2021 у справі № 560/1282/19, від 04.03.2021 у справі № П/811/968/18, від 10.03.2021 у справі № 240/82/19, від 07.04.2021 у справі № 540/2813/19, від 10.06.2021 у справі № 240/4964/18, від 15.06.2021 у справі № 818/1905/17, від 16.09.2021 у справі № 260/18/19, від 29.11.2021 у справі № 480/1910/19 та від 27.02.2023 у справі № 280/4963/18, і колегія не вбачає підстав для відступу від такого у справі, що розглядається. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно з законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи. Дійсно, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення. Однак як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав. Проте, як зазначено вище, підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. У даній справі таких підстав не встановлено. З огляду на зазначене є підстави вважати, що у відповідача відсутні повноваження діяти на власний розсуд, а отже і відсутні перешкоди у прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою. Разом із тим, відповідно до підпункту 5 пункту 27 розділу «Перехідні положення» ЗК України під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей, як безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. У зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 \~\~в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ. Дію воєнного стану в подальшому було неодноразово продовжено. Отже, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII. Відтак, з урахуванням згаданих норм пп. 5 п. 27 розділу «Перехідні положення» ЗК України до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації. Водночас, суд зауважує, що у цій справі спірні правовідносини виникли ще до внесення відповідних змін в частині установлення тимчасової заборони, зокрема, безоплатної передачі у приватну власність земель державної та комунальної власності. Таким чином, оскільки обставини дії в Україні воєнного стану унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду щодо зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, то в силу положень частини третьої статті 435 ЦПК України наявні підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до припинення (скасування) в Україні воєнного стану. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи докази, досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки права позивача є порушеними існує необхідність у зобов`язанні Тернопільської міської ради на черговій сесії затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 6110100000:08:0087, та надати земельну ділянку у власність [PERSON] . Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 1073,60 грн На підставі наведеного,

Outcome: approved