Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з уточненою позовною заявою у якій просить витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] малотонажний вантажний фургон марки: Renault модель Master, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 06.06.2020 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та ключі запалювання до зазначеного автомобіля, зобов`язати [PERSON] повернути [PERSON] малотонажний вантажний фургон марки Renault модель Master, реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , дата реєстрації 06.06.2020 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та ключі запалювання до зазначеного автомобіля та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у розмірі - 4 973,9 грн. та витрати за проведену транспортно-товарознавчу експертизу, в розмірі - 1135,93 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що [PERSON] є власником малотоннажного вантажного фургона «RENAULT MASTER», реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, зареєстрованого 06.06.2020 року за документом СХС 210778, що зазначено у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, виданому територіальним сервісним центром [NUMBER] . Зазначений транспортний засіб навесні 2021 року [PERSON] передав у тимчасове користування відповідачу [PERSON] , рідному брату, яким автомобіль використовувався на свій розсуд. Термін повернення відповідачем транспортного засобу сторони не обумовлювали і автомобіль брат зобов`язаний був повернути на вимогу позивача. За отриманий від позивача в тимчасове користування транспортний засіб, відповідач [PERSON] оплату його вартості не проводив. У грудні поточного року [PERSON] звернувся до відповідача з вимогою про повернення належного йому на праві власності автомобіля. [PERSON] спочатку на це погодився, а згодом повертати автомобіль відмовився та заявив, що нібито зі позивачем за вказаний транспортний засіб розрахувався. Однак позивач вказує, що подібне твердження відповідача не відповідає дійсності. Оскільки відповідач відмовляється повернути позивачу належний йому на праві власності транспортний засіб, позивач вважає, що відповідач наразі автомобілем заволодів незаконно. На неодноразові вимоги позивача повернути автомобіль відповідач не реагує, автомобіль не повертає, навіть погрожує його пошкодити, чи віддати (продати) сторонній особі. На даний час відповідач [PERSON] використовує належний позивачу транспортний засіб без дозволу. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/107-24/92-АВ Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09.01.2024 року середня ринкова ціна транспортного засобу «RENAULT MASTER», реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 27.12.2023 року, становить 436830,00 грн.. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Цебрик Л.В. надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги за уточненою позовною заявою підтримав у повному обсязі та просив такі задоволити. Проти заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником малотоннажного вантажного фургона «RENAULT MASTER», реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, зареєстрованого 06.06.2020 року за документом СХС 210778, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданого територіальним сервісним центром [NUMBER] . Встановлено, що вказаний транспортний засіб, навесні 2021 року [PERSON] передав у тимчасове користування відповідачу [PERSON] , рідному брату. Термін повернення відповідачем транспортного засобу сторони не обумовлювали, автомобіль брат зобов`язаний був повернути на вимогу позивача. За отриманий від позивача в тимчасове користування транспортний засіб, відповідач [PERSON] оплату його вартості не проводив. Встановлено, що на неодноразові вимоги позивача повернути автомобіль відповідач не реагує, автомобіль не повертає. Факт перебування транспортного засобу «RENAULT MASTER», реєстраційний номер [NUMBER] у володінні [PERSON] , окрім пояснень позивача, також підтверджується наявним у матеріалах справи відповіддю на адвокатський запит №27а/з/106/25-2024 від 27.02.2024 року та фотоматеріалами до нього, у якому зазначено що 23.02.2024 року о 17 год. 50 хв., дільничним офіцером поліції СДОП ВП Ужгородського РУП було здійснено виїзд за адресою: м. Ужгород, вул. Слави, 69, разом з гр. [PERSON] , де за вказаною адресою на території дворогосподарства знаходився транспортний засіб марки «Renault» моделі «Master», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Предметом віндикаційного позову є вимога позивача до відповідача про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки. Таким чином, вказані позивачем у позовній заяві підстави повинні підтверджувати його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння та наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. При цьому, відповідно до правового висновку Верховного суду викладеного у постанові Касаційного цивільного суду від 25.05.2020 у справі №279/641/17, майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі статті 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Таким чином, з урахуванням правових висновків Верховного суду, під час розгляду справи про витребування майна із чужого незаконного володіння у судовому порядку саме позивач має надати до суду достатні та допустимі докази, що підтверджують право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею та наявність майна у незаконному володінні відповідача. Згідно із ст. ст.76,77,78,80,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Позивачем надано достатні та допустимі докази, які підтверджують, що автомобіль марки «Renault» модель «Master», реєстраційний номер [NUMBER] , 2015 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] на час звернення позивача до суду із позовною заявою до [PERSON] , дійсно належить позивачу на праві власності та такий, на даний час, знаходиться у володінні та користуванні відповідача. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь [PERSON] судові витрати у розмірі - 4973,9 грн. за сплату судового збору та витрати за проведену транспортно-товарознавчу експертизу, в розмірі - 1135,93 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved