Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, зокрема, що 01.09.2023 між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М. Відповідно до умов договору сума позики становить 120000,00 грн. Строк надання позики до 15.04.2024. Грошові кошти були передані відповідачу. Позика повертається у готівковому порядку з наданням власноручно написаної розписки позикодавця, кожного місяця 15 числа, по 15000,00 грн. У випадку не повернення позики в строк позичальник сплачує пеню (відсотки) за користування позикою у розмірі 2% від суми позики. Не зважаючи на викладене, відповідач у встановлені строки, починаючи з вересня 2023 по квітень 2024 року грошові кошти не повертав, отримані кошти в боргу у розмірі 120000,00 грн. не повернув. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути кошти, однак останній їх не повернув. За таких підстав позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним вище договором позики у розмірі 120000,00 грн., 3% річних у сумі 1067,63 грн., пеню в сумі 5683,11 грн., інфляційне збільшення боргу в сумі 4506,00 грн. та понесених позивачем судових витрат. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 29.04.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.05.2024 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.07.2024 постановлено здійснювати розгляд справи з викликом сторін та призначено судове засідання у справі. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав заяву про проведення судового засідання без його та позивача участі. Позовні вимоги підтримав. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час та місце проведення судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Поштове відправлення повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Зважаючи на положення ч.8 ст.128 ЦПК України та відповідно до установленої судової практики Верховного Суду, зокрема, постанови ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17), судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи на зміст заяви позивача, ухвалою від 14.08.2024 вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 01.09.2023 між сторонами укладено договір позики грошових коштів. Пунктом 2.1 вказаного договору передбачено, що сума позики становить 120000,00 грн. Строк надання позики позичальнику до 15.04.2024 (п.3.1.). Позика надається позикодавцем у готівковому порядку шляхом передачі грошових коштів, в розмірі, визначеному в п.2.1 цього договору, позичальникові до підписання даного договору (п.4.1.). По настанні дати, вказаної в п.3.1. цього договору позичальник зобов`язується протягом 24 годин повернути суму позики (п.4.4.). Позика повертається у готівковому порядку з наданням власноручно написаної розписки позикодавця, кожного місяця 15 числа, по 15000,00 грн. (п.4.5.). У випадку неповернення позики в строк позичальник сплачує позикодавцю пеню (відсотки) за користування позикою у розмір 2% від суми позики (а.с.13-14). Вказаний вище договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коберником А.М., зареєстровано в реєстрі за №1569. Даний договір за своєю правовою природою є договором позики. Даний договір містить умови отримання позичальником в борг суми коштів із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. При цьому, зважаючи на реальний характер договору позики, вказаний договір підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику. Як стверджує позивач в позовній заяві відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не повернув суму заборгованості за розпискою у строки, які в них визначені, що і стало підставою для звернення з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. В порядку ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином наявність боргового документа у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов`язання свідчить про невиконання останнього. Отже, якщо це грошове зобов`язання виконано відповідачем не було, то це є порушенням вимоги ст. 1049 ЦК України, за якою позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строки й у порядку, установлений договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно із ст. ч.1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За правилом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини 1стаття 1046 ЦК України). Дана особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Як встановлено судом, позикодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме передав відповідачу гроші кошти вказані в договорі позики, а відповідач зобов`язався повернути гроші в строк, однак як стверджує позивач відповідач свої зобов`язання не виконав і гроші не повернув. З огляду\~на те,\~що кошти\~за договором\~позики відповідач\~повинен був\~повернути в\~строк до\~15.04.2024,\~то з\~цього часу\~відповідач є\~таким,\~що прострочив\~виконання грошового\~зобов`язання,\~що є\~підставою для\~застосування відповідальності,\~передбаченої договором\~та законом. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу згідно розписки підлягають задоволенню, а саме у розмірі 120000,00 грн. Щодо інших сум, які просить стягнути позивач по вказаному договору, то слід зазначити таке. Відповідно до заявлених вимог позивач просить суд стягнути з відповідача: 120000,00 грн. суму основного боргу; 1067,63 грн. суму 3% річних; 5683,11 грн. пеню; 4506,00 грн. інфляційні втрати. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, за період з 16.09.2023 по 17.04.2024 позивачем проведено розрахунок 3% річних за невиконання грошового зобов`язання та їх загальний розмір становить 1067,63 грн. Також, за період з 16.09.2023 по 17.04.2024 позивачем здійснено розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання у розмірі 2% від суми боргу, що становить 5683,11 грн. Крім того, позивач здійснив розрахунок суми інфляційних втрат здійснений за період з 01.09.2023 по 31.03.2024, що становить 4506,00 грн. Як зазначалось вище, договір позики було укладено 01.09.2023 та позика надавалась відповідачу у строк до 15.04.2024. Разом з тим, відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні введений з 24 лютого 2022 року. Тобто з урахуванням викладеного нарахування процентів, визначених ст. 625 ЦК України в розмірі, визначеному договором в даному випадку, можливе лише до 23 лютого 2022 року. Позивач, нараховуючи 3% річних, пеню та інфляційних втрат за період з 01.09.2023 по 17.04.2024, на вказані положення закону не звернув увагу та не врахував їх при зверненні до суду, при цьому суд вже звертав увагу позивача на нюанси застосування положень ст.625 ЦК України в своїй ухвалі від 29.04.2024 про залишення позову без руху, однак позивач зазначив, що суд самостійно вправі вирішувати чи підлягає така вимога задоволенню, а тому, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що 3% річних, пеня та інфляційні втрати стягненню з відповідача не підлягають. Крім того, згідно з частиною 1\~статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1221,55 грн. (91,42%). На підставі викладеного та

Outcome: partial