Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

08.05.2024 позивач звернувся до Московського районного суду м. Харкова з вказаною позовною заявою, в обґрунтування позову зазначено, що 04.10.2013 між сторонами укладено шлюб, від шлюбу народились дитина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалось у зв`язку з кардинально різними поглядами на родину, на спільне проживання, на виховання дітей. Шлюбні відносини між сторонами припинені у 2024, спільне господарство не ведеться. Примирення не можливе, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам щодо створення нової родини, а також інтересам дитини. Незгоди з питань утримання та виховання дітей немає, дитина буде проживати з матір`ю, майно, що є спільною сумісною власністю відсутнє. У зв`язку з чим позивач просить розірвати шлюб. 13.05.2024 ухвалою Московського районного суду м. Харкова цивільну справу направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю. 26.06.2024 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом, 27.06.2024, направлено запит до органу реєстрації місця перебування фізичної особи. 27.06.2024 з Реєстру територіальної громади міста Харкова надійшла відповідь, з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . 27.06.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. 04.07.2024 від [PERSON] надійшов відзив, у якому вказано, що позивачем не правильно вказано факт того, що за час спільного проживання ними, як подружжям було придбано спільне майно, а саме два автомобіля. Також, були надані у борг грошові кошти та укладені договори позики. Окрім того, відповідачу взагалі незрозуміла історія виникнення позову про розірвання шлюбу, на час коли був поданий позов позивач та відповідач проживали однією сім`єю, виховували спільного сина, вели домашнє господарство та підтримували інтимні зв`язки на регулярній основі. Подібного роду позов від імені чоловіка був поданий ним через нестабільні емоційні прояви, вони кохають один одного, у них прекрасна дитина. На теперішній час вони проживають у Києві та є переселенцями з м. Харкова. Це дуже сильно подіяло на їх життя. Про намір розірвати шлюбу чоловік жодного разу не повідомляв, відповідач максимально зацікавлена у збереженні сім`ї, підстав для розірвання шлюбу немає. У зв`язку з чим відповідач просить винести ухвалу, якою надати строк для примирення на шість місяців. У позовній заяві позивачем зазначено про розгляд справи за його відсутністю. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача, просила врахувати відзив та надати строк для примирення. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та з матеріалів справи вбачається те, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 04.10.2013 у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №849. Сторони від шлюбу мають дитину [PERSON] . року народження. Згідно ч.2\~ст.104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як позивач посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Щодо строку для примирення. Відповідно до\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У частинах третій та четвертій\~статті 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі\~ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до\~ст. 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною сьомою\~статті 240 ЦПК України\~визначено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Відповідно до пункту 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, передбачене частиною першою\~статті 111 СК України\~вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ. У постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню\~статті 111 СК України\~та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя». Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 127/16963/22-ц (провадження № 61-203св23). Звертаючись до суду з заявою про надання строку для примирення відповідачем вказано, що сторони кохають один одного, проживають разом, ведуть спільне господарство, мають малолітню дитину, у зв`язку з чим наявні підстави для надання строку для примирення. Разом з тим, відповідачем не вказано чи реальною є можливість примирення, які заходи для примирення планує вживати відповідач для примирення з позивачем. У відзиві відповідач вказує, що у них наявне спільне майно подружжя, а також боргові зобов`язання. Отже, з поданого відзиву вбачається, що однією з підстав для примирення є наявність спору про поділ майна подружжя. Разом з тим, суд зазначає, що наявність спору про поділ майна не є підставою для надання строку для примирення сторін, вказані обставини можуть бути підставою для звернення до суду з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя. Окрім того, за наявності між сторонами невирішених спорів надання строку для примирення не відповідає меті цього інституту - сприяння примиренню подружжя, оскільки надає одній зі сторін можливості зловживати процесуальними правами. Також, [PERSON] вказано, що позов від імені її чоловіка був поданий ним через його нестабільні емоційні прояви, разом з тим, жодного доказу на підтвердження вказаного відповідачем не надано. Посилання відповідача на можливість збереження сім`ї, самі по собі не можуть бути підставою для відмови в позові та наданні строку для примирення, оскільки позивач заперечує проти збереження шлюбу. Згідно ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 113 СК України\~особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При реєстрації шлюбу прізвище сторонами не змінювалось. Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного, ст. 75,76,104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved