Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства «ОТП Банк» (далі- АТ «ОТП Банк») про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 16.09.2008 року сторони уклали договір №503/560/08 про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті. Строк дії договору, відповідно до п.6.5. визначено сторонами з 16.09.2008 року до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань в повному обсязі. Згідно до п.2.1.1. договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку, АТ «ОТП Банк» зобов`язувався забезпечити збереження коштів клієнта на його рахунку. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановити інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. 17.09.2008 року [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» підписали кредитний договір №СМ-SME 503/278/2008 на споживчі цілі (абз. 3 ст.2 кредитного договору). 17.09.2008 року [PERSON] надала банку кредитну заявку, в якій вона просить видати їй кредит в сумі 115 000 доларів США та здійснити видачу 17.09.2008 року шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку банку на свій банківський рахунок в цьому ж банку (ОТП Банк). В той же день, 17.09.2008 року. зазначена трансакція була здійснена банком, грошові кошти у сумі 115\~000 доларів США були перераховані на рахунок позивачки [PERSON] . Будь-яких належних письмових доказів щодо розпорядження та використання грошових коштів, які знаходилися на рахунку [PERSON] , банк до суду під час розгляду справи №500/4618/16-ц не надав, що пояснив знищенням таких документів під час розгляду справи у суді. Знищення документів за кредитним договором та договором банківського вкладу під час дії таких договорів є протиправним. Дії договорів на цей час не припинені, отже сторони мають їх виконувати до спливу строку дії договору або до їх дострокового припинення за згодою сторін або у судовому порядку. Наведені обставини вже встановлено у судовому порядку під час розгляду іншої справи за участю тих самих сторін (справа №500/4618/16-ц) та, у відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, не потребують повторного доказування. Подальший рух коштів та їх фактичне використання (зняття готівки, доручення про переказ, тощо) під час наведеної справи не досліджувався та не був предметом спору. З моменту зарахування грошових коштів на рахунок позивачки вона стала власником грошей та могла витрачати такі кошти на споживчі потреби. Видача та/або перерахування грошових коштів з банківського рахунку банк мав право здійснювати лише за особистими розпорядженнями клієнта. Таких розпоряджень клієнт банку не надавав. Згідно до п. 2.1.1. Договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку, «ОТП Банк» зобов`язувався забезпечити збереження коштів клієнта на його рахунку. Строк дії Договору, відповідно до п. 6.5. визначено сторонами з 16.09.2008 року до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань в повному обсязі. Після завершення спору що наявності боргу за кредитним договором та розміру такого боргу, позивачка [PERSON] звернулася із письмовою заявою до «ОТП Банк» із питанням щодо наявності грошових коштів на її особистому рахунку в «ОТП Банк». Листом від 06.08.2021 року за № 73-3-73-73-3-1/9798 (п.4), який надіслано 25.08.2021 року, «ОТП Банк» надав інформацію про відсутність будь-яких грошових коштів на банківському рахунку [PERSON] . Проте, будь-яких пояснень щодо відсутності коштів на банківському рахунку [PERSON] банк не надав. В порушення чинного законодавства та умов п. 2.1.1. Договору обслуговування банківського рахунку, банк не забезпечив збереження коштів клієнта. Отже, внаслідок дій відповідача позивачці завдано збитків, які мають бути відшкодовані за рахунок відповідача, у розмірі 115\~000 доларів США та сплатити на користь позивачки відповідні проценти за користування грошовими коштами позивачки у розмірі 48 300 доларів США (3% річних згідно до ст. 625 ЦК України). Крім того, позивачка вказує, що їй діями відповідача завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, із незаконним позбавленням її можливості використовувати належне їй майно та належним чином вирішувати свої матеріальні потреби та потреби її сім`ї, у приниженні її честі та гідності, а також ділової репутації, у зв`язку із тривалим та безпідставним порушенням її прав, недбалістю посадових осіб відповідача, які не виконували свої обов`язки належним чином і намагаються уникнути відповідальності та перекласти на неї всі збитки, у зв`язку із необхідністю погоджувати свої дії та особисті і службові плани із іншими особами; у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із необхідністю користування грошовими коштами інших осіб; у зв`язку із тривалою необхідністю докладати додаткових зусиль щодо відновлення звичайного способу життя та належно матеріального забезпечення; у зв`язку із приниженням її професійної репутації та особистої честі і гідності, а також тривалим втручанням у її право власності, у зв`язку із неможливістю тривалий час займатися своєю професійною діяльністю та особистими справами, що викликало змушений та тривалий відрив від інших звичайних занять та спровокувало психологічний дискомфорт і віддаленість від активного соціального життя. Порушення прав позивачки, з моменту незаконного списання грошових коштів без її особистого розпорядження, тобто, незаконне втручання у здійснення права власності, триває більше 14 років. Фактично, порушення її прав триває і до теперішнього часу, так як її права не відновлено, а спричинену матеріальну і моральну шкоду не відшкодовано. Розмір спричиненої моральної шкоди позивачка оцінює в розмірі 135 мінімальних заробітних плат (мінімальна заробітна плата на час подання позову дорівнює 6700,00 грн.). Враховуючи викладене, позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, які знаходились на її банківському рахунку в «ОТП Банк» у сумі 115000 доларів США, грошові кошти за користування грошовими коштами у сумі 48300 доларів США, грошові кошти у розмірі 135 мінімальних заробітних плат станом на час виконання рішення суду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду сповіщена належним чином, надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд провести судовий розгляд у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду сповіщений належним чином. 16.01.2023 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву та заяву про застосування наслідків спливу позовної давності. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що АТ «ОТП Банк» із позовом не погоджується у зв`язку із його безпідставністю. [PERSON] отримала від банку кредитні кошти у повному обсязі, зняла їх з розрахункового рахунку та витратила на купівлю майнових прав на житлову квартиру. Позов [PERSON] є безпідставним, надуманим та таким, що вводить суд в оману щодо дійсних обставин. 17.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник АТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено кредитний договір №СМ-SME503/278/2008, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 115000 доларів США на споживчі цілі, а позичальник приймає його та зобов`язується повернути до 17.09.2023 року, а також сплатити проценти за користування кредитом, для розрахунку якого використовуватиметься плаваюча процентна ставка: FIDR + фіксований відсоток 6% річних з розрахунку річної бази нарахування процентів 360 календарних днів у році. Повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. Додатком до кредитного договору є графік повернення кредиту та сплати процентів, яким визначені, зокрема: сума кредиту - 115000 доларів США; розмір відсоткової ставки за користування кредитом 16% річних; валюта кредиту USD; розмір щомісячного платежу 1707,45 доларів США, у тому числі, із зазначенням розміру платежу, що зараховується на погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. 17.09.2008 року [PERSON] надала банку кредитну заявку, в якій вона просить видати їй кредит в сумі 115\~000 доларів США та здійснити видачу 17.09.2008 року шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку за наступними реквізитами рахунок № [NUMBER] . В той же день, 17.09.2008 року, зазначена транзакція була здійснена банком: з рахунку № [NUMBER] перераховані на рахунок № [NUMBER] грошові кошти у сумі 115\~000 доларів США, що також підтверджується випискою з рахунку. На підтвердження факту отримання кредитних коштів надано виписку по рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] , в якій відображено грошові операції у доларах США, та яка підтверджує отримання 17.09.2008 року [PERSON] на свій рахунок кредитних коштів у розмірі 115\~000,00 доларів США та їх зняття 18.09.2008 року. Також підтверджується рішеннями суду у справі №500/4618/16-ц. Первинні фінансові документи, які б підтверджували видачу [PERSON] кредитних коштів у розмірі 115000 доларів США за кредитним договором знищені у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. На підтвердження представник відповідача надав належним чином засвідчені акти №13 ПАТ «ОТП Банк» про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 16.04.2014 року та акту №15 ПАТ «ОТП Банк» про вилучення для знищення справ, що не підлягають зберіганню від 18.03. 2015 року. Не дивлячись на те, що фінансові документи, які підтверджують видачу [PERSON] кредитних коштів знищені у відповідності до Інструкції про перелік документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України, із закінченням строків зберігання, затвердженого постановою Правління НБУ від 08.12.2004 року №601, у виписці по рахунку позичальника відображена повна інформація щодо отримання, руху кредитних коштів. Крім того, [PERSON] здійснювала погашення кредитної заборгованості починаючи з 2008 року до 2014 року, що свідчить про отримання нею коштів та визнання нею боргу за кредитним договором і обов`язків, які виникли з договору, презумпція правомірності якого не спростована. Також, 27.08.2021 року [PERSON] погашено борг перед АТ «ОТП Банк» у розмірі, визначеному судом апеляційної інстанції у постанові від 22.12.2020 року, а саме, суму боргу у розмірі 71424,17 доларів США та судовий збір у розмірі 27515,70 грн. [PERSON] витратила кредитні кошти на придбання майнових прав на житлову квартиру. Це підтверджується заявою [PERSON] щодо реструктуризації кредитного боргу від 07.07.2021 року, яку остання направляла банку. Також дана заява була надана [PERSON] до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у якості додатку до заяви про відстрочку виконання судового рішення 07.067.2021 року у справі 5000/4618/16-ц. Так, у даній заяві [PERSON] зазначає наступне: «На підставі договору споживчого кредиту за №CM-SME 503/278/2008 від 17 вересня 2008 року мені було надано кредитні кошти, які використала на споживчі цілі, а саме придбала майнові права на будівництво квартири в [ADDRESS] . В цій квартирі за №18 я проживаю на цей час» /абз. 1 заяви/, «Протягом майже восьми років я сумлінно виконувала умови договору та тривалий час здійснювала платежі з випередженням графіку платежів (за згодою банку)» /абз. 2 заяви/, «За наведених обставин вважає, що наявні підстави для застосування приписів закону щодо реструктуризації боргу за кредитом, з урахуванням наступного…» 4. На кредитні кошти я придбала майнові права на житлову квартиру» /абз.8 заяви/. Фактично, даною заявою, яка підписана особисто позивачем, [PERSON] підтверджує факт отримання нею кредиту, зняття нею кредитних коштів з рахунку, використання позивачем кредитних коштів, що повністю спростовує твердження позивача про порушення її прав, викладені у позовній заяві про стягнення боргу. Крім того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2022 року, яке набрало законної сили 08.11.2022 року, у справі №946/8686/21 позовні вимоги АТ «ОТП БАНК» до [PERSON] про стягнення трьох процентів річних задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ОТП БАНК» три проценти річних від простроченої суми за кредитним договором №СМ-ЅМЕ 503/278/2008 від 17.09.2008 року у розмірі 11 868,44 дол. США; стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ОТП БАНК» судові витрати у розмірі сплаченого судового збору 4745,41 грн. Станом на день подання відзиву приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Парфьоновим Г.В. здійснюється ВП 70620424 з виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2022 року у справі №946/8686/21. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних згідно до ст. 625 ЦК України за користування грошовими коштами відповідач вказує, що в даному випадку відповідач не повинен нічого відшкодовувати позивачці, оскільки позивачка грошові кошти у розмірі 115000 доларів США отримала та використала їх на купівлю майнових прав на житлову квартиру. Жодних порушень прав позивача з боку відповідача не було. Вимога позивачки про стягнення грошових коштів у розмірі 135 мінімальних заробітних плат станом на час виконання рішення суду у якості відшкодування моральної шкоди також не підлягає задоволенню. Позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що з вини відповідача спричинена моральна шкода, відсутній причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням заподіювала та вина останнього в її заподіянні. Крім того, позивачкою не зазначено яке саме право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином, надавши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до АТ «ОТП БАНК» про стягнення грошових коштів. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Вивчивши матеріали\~справи,\~суд прийшов\~до висновку\~щодо відмови\~у задоволенні\~позовних вимог,\~з наступних підстав. Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що 16.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник АТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено договір №503/560/08 про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті (а.с.9). Строк дії договору, відповідно до п.6.5. визначено сторонами з 16.09.2008 року до виконання сторонами взятих на себе зобов`язань в повному обсязі. Згідно до п.2.1.1. договору про відкриття та обслуговування банківського рахунку, АТ «ОТП Банк» зобов`язалося забезпечити збереження коштів клієнта на його рахунку. 17.09.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №СМ-SМЕ 503/278/2008, відповідно до умов пунктів 2 і 3 якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 150 000 доларів США на споживчі цілі, а позичальник приймає його та зобов`язується повернути 17.09.2023 року, а також сплатити проценти за користування кредитом, для розрахунку якого використовуватиметься плаваюча процентна ставка (FIDR + фіксований відсоток (6% річних) з розрахунку Річної бази нарахування процентів) (а.с.10-14). Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2019 року по справі №500/4618/16-ц позовну заяву АТ «ОТП Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 87 557 доларів США 43 центи, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 69 203 долари США 75 центів; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 17 077 доларів США 74 центи; заборгованість по відсоткам, нарахованим на прострочену заборгованість по кредиту 1 275 доларів 94 (дев`яносто чотири) центи, понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 33 555 гривень 67 копійок. У задоволенні решти вимог позовної заяви АТ «ОТП Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до АТ «ОТП Банк» про визнання недійсним кредитного договору та застосування наслідків його недійсності відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 22.12.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] частково задоволено, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2019 року змінено в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 17.09.2008 року у розмірі 71424,17 доларів США, що еквівалентно 2002 733,73 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту\~69203,75 доларів США, що еквівалентно 1940473,15 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом\~2206,13 доларів США, що еквівалентно 61859,89 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість по кредиту у розмірі 14,29 доларів США, що еквівалентно 400,69 грн., та судові витрати у розмірі 27515,65 грн. В іншій частині рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.06.2019 року залишено без змін (а.с.15-23). Постанова набрала законної сили 22.12.2020 року. В Постанові Одеського апеляційного суду від 22.12.2020 року судом встановлено, що 17.09.2008 року [PERSON] надала банку кредитну заявку, в якій вона просить видати їй кредит в сумі 115 000 доларів США та здійснити видачу 17.09.2008 року шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку за наступними реквізитами рахунок № [NUMBER] . В той же день, 17.09.2008 року, зазначена транзакція була здійснена банком: з рахунку № [NUMBER] перераховані на рахунок № [NUMBER] грошові кошти у сумі 115 000 доларів США, що також підтверджується випискою з рахунку. Згідно виписки про видачу коштів «ОТП Банк» від 13.01.2023 року [PERSON] зняла 18.09.2008 року кредитні кошти з рахунку № [NUMBER] у сумі 115 000 доларів США (а.с. 48). Як вбачається з заяви [PERSON] від 07.07.2021 року щодо реструктуризації кредитного боргу на підставі договору споживчого кредиту за №СМ-SМЕ 503/278/2008 від 17.09.2008 року їй було надано кредитні кошти, які вона використала на споживчі цілі, а саме на придбання майнових прав на будівництво квартири в [ADDRESS] . Протягом майже восьми років вона сумлінно виконувала умови договору та тривалий час здійснювала платежі з випередження графіку платежів (за згодою банку). Проте, внаслідок економічної кризи, виникненням помилок у підрахунках та ухиленням банку від звірки розрахунків вона змушена була припинити платежі до вирішення спірних питань. Згідно квитанцій №44618094, №44613737 від 27.08.2021 року [PERSON] сплатила заборгованість, визначену постановою Одеського апеляційного суду від 22.12.2020 року по справі №500/4618/16-ц, у розмірі 27515,70 грн. та 71\~424,17 грн. (а.с.64). Відповідно до\~ст.509\~ЦК України\~зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобов`язання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання. Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до положень статті 23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої матеріальної та моральної шкоди, а також причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 115 000 доларів США та витратила їх на споживчі цілі, а саме на придбання майнових прав на будівництво квартири в [ADDRESS] , судом не виявлено порушення її прав, що виразилися в не забезпеченні збереження «ОТП Банком» її грошових коштів та завдання їй у зв`язку з цим збитків у сумі 115\~000 доларів США. Тому, позов в цій частині не підлягає задоволенню у зв`язку його недоведеністю та необґрунтованістю. Оскільки вимоги щодо стягнення грошових коштів у сумі 48 300 доларів США (3% річних) та стягнення моральної шкоди у сумі 135 мінімальних зарплат є похідними від вимог щодо стягнення грошових коштів у сумі 115 000 доларів США, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки відсутні підстави щодо задоволення позову в частині стягнення грошових коштів у сумі 115 000 доларів США. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 36), заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову, застосувавши строки позовної давності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) зроблено висновок, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону. Оскільки суд прийшов до висновку щодо відмови в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю, тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Згідно з ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України. Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що у задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати покладаються на позивачку, тому, суд не має підстав для стягнення судових витрат з відповідача.

Outcome: dismissed