Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява представника [PERSON] - адвоката Костюк Любові Тарасівни (далі - представник позивача), адреса: [ADDRESS] , про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат у цивільній справі № 752/21099/23 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Роман Івановича про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування поданої заяви представник позивача послалась на те, що під час ухвалення 24 квітня 2024 року рішення суду у вказаній вище цивільній справі, судом не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, зокрема, щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим представник позивача просила ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року прийнято до розгляду заяву представника [PERSON] - адвоката Костюк Любові Тарасівни про ухвалення додаткового рішення суду прийнята до розгляду та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Від відповідача та третіх осіб письмових заперечень щодо заяви представника позивача не надходило. Розглянувши заяву представника позивача, подані нею документи на підтвердження понесених судових витрат, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення питання щодо їх розподілу, суд виходить з такого. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача надано належним чином засвідчені копії таких документів: - договору про надання правової допомоги № 08-п/2022 від 10 вересня 2022 року, укладеного між адвокатом Костюк Л.В. та [PERSON] (далі - договір № 08-п/2022); - акта приймання наданих послуг № 1 від 26 квітня 2024 року за договором № 08-п/2022 від 10 вересня 2022 року; - довідки адвоката Костюк Л.В. від 26 квітня 2024 року про те, що [PERSON] 26 квітня 2024 року сплачено кошти на виконання умов договору від 10 вересня 2022року № 08-п/2022 та Акта виконаних робіт № 1 від 26 квітня 2024 року в розмірі 5 000,00 грн. З наданих представником позивача доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу вбачається таке. 10 вересня 2022 року року між Адвокатом Костюк Л.Т. (адвокат) та громадянином України [PERSON] (клієнт) укладено договір про надання надання правової допомоги № 08-п/2022, відповідно до умов якого адвокат зобов`язалась за завданням клієнта надавати клієнту правову допомогу (далі - «послуги»), а клієнт зобов`язався оплатити надання послуг та фактичні витрати адвоката, необхідні для виконання цього договору (пункт 1.1. договору № 08-п/2022. У пункті 2.4. договору № 08-п/2022 визначено, що клієнт зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі оплатити адвокату ціну наданих послуг (гонорар), відшкодувати (компенсувати) адвокату витрати, пов`язаних з виконанням цього договору. У розділі 3 договору № 08-п/2022 визначено порядок здійснення розрахунків, зокрема, у пункті 3.2. зазначено, що правова допомога, яка надається адвокатом оплачується клієнтом в національній валюті, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок адвоката, вказаний в цьому договорі. Вартість наданих послуг визначається сторонами по кожному завданню клієнта окремо та фіксується в актах надання правової допомоги, але це не позбавляє клієнта права здійснювати оплату шляхом внесення авансових платежів в розмірі узгодженому сторонами (пункт 3.3. договору № 08-п/2022). В акті приймання наданих послуг № віж 26 квітня 2024 року за договором № 08-п/2022 від 10 вересня 2022 року сторони підтвердили, що адвокат Костюк Л.Т. надала [PERSON] наступні послуги: 1. правовий аналіз (вивчення документів), консультація, кількість витраченого часу - 1 година, вартістю 500,00 грн; 2. підготовка адвокатського запиту до приватного виконавця ВО м. Києва Мельник Р.І. про отримання документів виконавчого провадження, кількість витраченого часу - 1,5 години, вартістю 1 000,00 грн; 3. підготовка адвокатського запиту до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), кількість витраченого часу - 1,5 години, вартістю 1 000,00 грн; 4. підготовка та направлення позовної заяви до Голосіївського районного суду міста Києва про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, кількість витраченого часу - 3 години, вартістю 1 500,00 грн 5. представництво інтересів у суді першої інстанції - час не визначено, вартість 1 000,00 грн. А всього, сторони погодили надання правової допомоги на загальну суму 5 000,00 грн, яка згідно довідки адвоката Костюк Л.В. б/н від 26 квітня 2024 року сплачена [PERSON] у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для стягнення на користь позивача з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, суд виходить з такого. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»). Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»). Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved