Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначила, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , яка була зареєстрована та постійно проживала за цією ж адресою та станом на день смерті була власницею вказаного житлового будинку. Позивачка прийняла спадщину до майна померлої матері шляхом постійного проживання разом з померлою за адресою: [ADDRESS] . У лютому місяці 2024 року позивачка, через представника, звернулася з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом до майна померлої матері [PERSON] , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за вищевказаною адресою, але у видачі їй було відмовлено, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому висловлено прохання встановити факт постійного проживання позивачки разом зі спадкодавцем, матір`ю [PERSON] , яка постійно проживала на час відкриття спадщини до її майна за адресою: [ADDRESS] , а також визнати за позивачкою право власності на спадковий будинок. Ухвалою суду від 18.07.2024 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Представник позивачки подала заяву з проханням розглядати справу без участі сторони позивача. Висловила позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника селищної ради. Висловлено позицію за якою селищна рада визнає вимоги позову. Приватним нотаріусом Корбутяк І. В. подано заяву з проханням щодо розгляду справи без її участі. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , про що виконавчим комітетом Синевирської сільської ради Хустського (в минулому Міжгірського) району Закарпатської області 07 грудня 2006 року було зроблено відповідний актовий запис за № 55 (а.с. 10-12). Померлий був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , про що виконавчим комітетом Синевирської сільської ради Хустського (в минулому Міжгірського) району Закарпатської області 15 червня 2021 року було зроблено відповідний актовий запис за № 235 (а.с. 9). Померла була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] й станом на день смерті була власницею зазначеного житлового будинку (а.с. 19, 21, 23-27). Позивачка прийняла спадщину до майна померлої матері шляхом постійного проживання разом з померлою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується випискою з погосподарської книги житлового будинку [ADDRESS] від 16.10.2023 № 1865 та довідки виконкому цієї ж сільради від 16.10.2023 № 1865 (а.с. 19, 22). У лютому місяці 2024 року позивачка, через представника, звернулася з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом до майна померлої матері [PERSON] , на спадковий житловий будинок, проте у видачі такого їй було відмовлено з огляду на відмінність зареєстрованого місця проживання спадкоємця із зареєстрованим місцем проживання спадкодавця (а.с. 13). Із системного аналізу пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», пункту 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» вбачається, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов?язки інших осіб або за наявності інших спадкоємців і спору між ними розглядаються судами за правилами позовного провадження. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Частиною першою статті 1258\~ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі статтею 1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1264 ЦК України). За змістом статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Матеріалами справи підтверджено проживання позивачки разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини до її майна, а тому вона є такою, що прийняла спадщину до майна померлої. При цьому, померла [PERSON] за життя набула право власності на спірне майно, а відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно не позбавляє позивачку як спадкоємицю права на спадщину. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, а також те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Outcome: approved