Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 3\~000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 червня 2023 року [PERSON] отримала від неї у позику грошові кошти у сумі 3\~000,00 грн., які відповідач зобов`язувалася повернути до 07 липня 2023 року. Факт передання грошових коштів підтверджується платіжною інструкцією про здійснення переказу грошових коштів на рахунок [PERSON] від 11 червня 2023 року. Враховуючи ту обставину, що відповідач грошові кошти не повернула просить суд стягнути з відповідача на її користь вказану суму заборгованості. Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 07 березня 2024 року перейдено від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засіданні. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав. Судом встановлено, що 11 червня 2023 року відповідачем одержано від позивача в борг грошові кошти в сумі 3\~000,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією №Р24А131546125103723 від 11.06.2023 (а.с. 5). Однак, станом на час розгляду справи відповідач свого обов`язку щодо повернення вказаної суми грошових коштів не виконала. Позивач вказує, що відповідач грошові кошти у встановлений строк не повернула, на її неодноразові звернення не реагує, спілкування уникає, що стало причиною звернення з позовною заявою. Крім того, позивач зазначає, що наявна платіжна інструкція про переказ її власних коштів на рахунок відповідача та переписка із нею підтверджує факт укладення між нею та відповідачем договору позики, оскільки вони містять факт отримання відповідачем грошових коштів у позику із зазначення строку їх повернення. Відповідач позовну заяву з доданими матеріалами та ухвалу суду з відомостями про дату, час та місце розгляду справи отримала 14 березня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 29). Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлені розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що \~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Як слідує із матеріалів справи, борг відповідачем мав бути повернутий на першу вимогу позивача. Приписи національного законодавства не встановлюють обов`язкового досудового врегулювання спору як безумовної передумови для звернення особи, яка вважає, що її права були порушені, невизнані або оспорені іншою особою, із позовом до суду. З огляду на це, позивач, використовуючи судовий спосіб захисту свого майнового права, діяв у порядку, передбаченому як положеннями матеріального, так і процесуального законодавства України, та звернувся до суду із позовною заявою. Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику не повернув, то таку суму боргу слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку. Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 3\~000,00 грн., які слід стягнути з відповідача за платіжною інструкцією від 11.06.2023 року. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211,20 грн. сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: approved