Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

09.07.2024 року заявник [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначив, що йому, його дружині [PERSON] та сину [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . На даний час у нього виникла необхідність відчужити вказане майно, однак, у правовстановлюючих документах на вказане майно його прізвище зазначено як « [PERSON] ». Дана обставина позбавляє його можливості реалізувати свої права та законні інтереси, як власника об`єктів нерухомості. Враховуючи наведене, просить суд встановити факт належності йому свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 07.06.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11912326 від 21.09.2006 року. До початку судового засідання від заявника надійшла до суду заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 8). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до його початку подала до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати за її відсутності, дійсність обставин, викладених заявником у своїй заяві, підтверджує в повному обсязі (а.с. 11). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, 07.06.2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 18.05.2006 року № 189-1, було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] (далі свідоцтво), яким посвідчено право приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а.с. 5). \~ \~ \~ \~21.09.2006 року КП «Волинське обласне БТІ» було проведено реєстрацію права власності вищевказаних осіб на належне їм майно (реєстраційний номер: 14998850) та на підтвердження даної обставини видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11912326 від 21.09.2006 року (далі витяг) (а.с. 6). \~ \~ \~ \~ У своїй заяві [PERSON] зазначає, що саме він разом з членами своєї сім`ї є власниками даних об`єктів нерухомого майна, однак у правовстановлюючих документах на вищевказане майно наявне помилка у написанні його прізвища. Зазначена обставина стала підставою для звернення до суду з даною заявою. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На переконання суду, належність [PERSON] свідоцтва та витягу підтверджується: його особистими документами, зокрема паспортом громадянина України, свідоцтвом про народження, карткою фізичної особи - платника податків, в яких його прізвище зазначено як « [PERSON] » (а.с. 3-4); витягом з реєстру територіальної громади № 2024/007565953 від 27.06.2024 року, відповідно до якого останній з 12.05.2007 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7); заявою про визнання заявлених вимог іншим співвласником вказаної квартири [PERSON] (а.с. 11). При цьому, суд вважає доведеним, що виправити дану розбіжність в позасудовому порядку не виявляється можливим. Встановлення належності правовстановлюючих документів має для заявника [PERSON] юридичне значення та породжує юридичні наслідки, від яких залежить реалізація свого права власності на належне йому майно. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] , про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved