Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

У лютому 2024 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" звернулось до Талалаївського районного суду Чернігівської області із позовом до [PERSON] про стягнення 50446 грн 71 коп заборгованості за договорами: за кредитним договором №2679357 від 11 грудня 2021 року у розмірі 48038 грн 24 коп, з яких 6949 грн 90 коп заборгованості за основною сумою боргу, 41088 грн 34 коп заборгованість за відсотками; за договором позики №74834134 від 15 лютого 2022 року у розмірі 2408 грн 47 коп, з яких 1618 грн заборгованості за основною сумою боргу, 790 грн 47 коп заборгованість за відсотками. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що що між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] 11 грудня 2021 року за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем укладений електронний договір про надання споживчого кредиту №2679357 на 13900 грн, строк кредитування 360 днів, вказані грошові кошти перераховані на платіжну картку відповідача, сторонами погоджені проценти за користування кредитними коштами-0,60% заниженої ставки в день, та 1,99 % стандартної ставки в день. 11 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу №11082023, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу право грошової вимоги, зокрема, і по вищезазначеному договору із відповідачем [PERSON] .. Позикодавцем зобов`язання за договором від 11 грудня 2021 року виконані в повному обсязі, внаслідок укладання Договору факторингу №11082023 від 11 серпня 2023 року відбулася заміна кредитора та ТОВ "ФК "ЄАПБ", яке набуло статусу нового кредитора- стягувача за вищевказаним договором. 15 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір №74834134 про надання позики. Відповідно до умов укладеного договору [PERSON] була надана позика на загальну суму 1618 грн. 14 червня 2021 року між позикодавцем та позивачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого ТОВ ФК 1Безпечне агентство необхідних кредитів відступило ТОВ "ФК "ЄАПБ" право грошової вимоги, зокрема, і по вищезазначеному договору із відповідачем [PERSON] .. Оскільки з моменту отримання права вимоги позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, а відповідач [PERSON] в порушення умов укладених договорів не виконує своїх зобов`язань по поверненню позик та відсотків за користування ними, у нього утворилась заборгованість у вищезазначеному розмірі. Представник позивача [PERSON] просить позов задовольнити, справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Талалаївського районного\~суду Чернігівської\~області від 27 лютого 2024 року дану позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, оскільки зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] в [ADDRESS] . Справа отримана Ніжинським міськрайонним судом 22 березня 2024 року. Згідно з ст.ст.19, 274\~ЦПК\~України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, про що заперечення сторін відсутні. Станом на час розгляду справи зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , в [ADDRESS] , на вказану адресу судом надіслане рекомендоване повідомлення про судовий розгляд з матеріалами позову, про що свідчить повідомлення про отримання від 09 квітня 2024 року, відповідачем не подано заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, заяву щодо розгляду справи із повідомленням сторін, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. Інші заяви, клопотання сторін станом на 08 серпня 2024 року відсутні. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247\~ЦПК\~України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Положеннями ст.627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Згідно ст.ст.526, 599, 629, 1046, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, договір є обов`язковим для виконання сторонами, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В судовому засіданні встановлено, що\~ 11 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та фізичною особою [PERSON] укладено договір\~кредитної лінії№2679357 на умовах\~фінансового кредиту,\~предметом якого\~є13900 грн, строком на 360 днів, за дисконтною\~процентною ставкою\~0,60\~відсотків від\~суми кредиту\~за кожний\~день користування. 11 серпня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу №11082023, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (загальна сума кредиту) плату за кредитом (щомісячні та річні проценти) неустойки у вигляді штрафу за порушення клієнтом строку погашення (повернення) кредиту, річних та щомісячних процентів, повного або часткового прострочення чергового платежу передбачених кредитним договором та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна», зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, і по договору №2679357 від 11 грудня 2021 року, позичальником по якому є відповідач [PERSON] , що підтверджується також і витягом з Реєстру боржників від 11 серпня 2024 року. Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1, 2 ст.1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Докази на підтвердження недійсності договору кредитної лінії №2679357 від 11 грудня 2021 року та договору факторингу від 11 серпня 2023 року,- станом на час розгляду справи відсутні. За таких обставин позивач відповідно до ст.514\~ЦК\~України набув прав кредитора по вищезазначеному кредитному договору від 11 грудня 2021 року, укладеному з позичальником [PERSON] .. Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідач [PERSON] станом на 31 січня 2024 року по вказаному договору має заборгованість: 6949 грн 90 коп-заборгованість за основною сумою боргу, 41088 грн 34 коп- заборгованість за відсотками, всього 48038 грн 24 коп. Докази на спростування вищезазначеного розрахунку заборгованості, на підтвердження виконання зобов`язань по договору від 11 грудня 2021 року відсутні, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконав, кредит та платежі відповідно до договору не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, останній не виконує умови кредитного договору ні первинному, ні новому кредитору, що є підставою для застосування до даних відносин правил згідно ст.1049 ЦК України щодо зобов`язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов кредитного договору. За приписами ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). \~У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позов в даній частині підлягає задоволенню. 15 лютого 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладений договір позики за №74834134, предметом якого є позика у розмірі 1618 грн, строком на 27 днів, процентна ставка-1,99 %. 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, та ТОВ ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», як клієнтом, укладений договір факторингу за №14/06/21, предметом якого є зобов`язання фактора передати грошові кошти у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За положеннями ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18. Згідно з ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). Відповідно до ст.519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (п.132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, п.90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/19199/21). З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. За таких обставин згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-459цс17, яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі №761/33403/17 від 22 квітня 2021 року. У розрізі викладеного, враховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги (цесії) вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Враховуючи викладене,-відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20). \~ \~ \~ \~За наявними у справі доказами судом встановлено, що договір позики із відповідачем [PERSON] від 15 лютого 2022 року станом на момент укладення 14 червня 2021 року договору факторингу за №14/06/21 не був укладений, у зв`язку з чим відступлення неіснуючих станом на 14 червня 2021 року прав вимоги та майнових прав ТОВ «ФК\~«1Безпечне\~агентство необхідних\~кредитів» за договором позики від 15 лютого 2022 року на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суперечить ст.514 ЦК України, тобто права кредитора за договором позики від 15 лютого 2022 року до ТОВ «ФК «ЄАПБ» не перейшли, у зв`язку з чим позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ не набув прав кредитора по відношенню до відповідача [PERSON] по договору позики від 15 лютого 2022 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. За таких обставин позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із врахуванням задоволення позову частково та сплати позивачем 3028 грн судового збору, яким заявлені позовні вимоги на загальну суму 50446 грн 71 коп, судом стягнуто 48038 грн 24 коп, тобто позовні вимоги задоволені на 95,22% (48038,24 х 100 : 50446,71=95,22%), що є підставою для стягнення на користь позивача із відповідача 2883 грн 26 коп судового збору (3028 х 95,22:100 =2883,26). При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: partial