Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

30.04.2024 р. [PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить здійснити тлумачення заповіту [PERSON] , який був складений в с. Вишневе Ріпкинского району Чернігівської області 25.09.2013 р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області Корнієнко О. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 20, відповідно до якого державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 0821766 заповідано [PERSON] , насупним чином: волевиявлення [PERSON] при складанні заповіту на ім`я [PERSON] спрямовано щодо надання останній у спадок земельної ділянки площею 2.24 га з кадастровим номером 7424481200:05:001:0113 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області та належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 821766. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] , яка за життя склала заповіт, посвідчений 25.09.2013 р. секретарем виконавчого комітету Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області та зареєстрований в реєстрі за № 20. Зазначеним заповітом [PERSON] заповіла своїй доньці [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 0821766. Як вбачається з акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 821766 від 11.12.2009 р., [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,24 га з кадастровим номером 7424481200:05:001:0113, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Віктор Т. О. заведено спадкову справу № 11/2023. Згодом позивач звернулась до приватного нотаріуса для оформлення спадщини, проте їй було відмовлено у здійсненні нотаріальних дій, оскільки зміст заповіту є нечітким, містить суперечності у номері державного акту на земельну ділянку, що ускладнює розуміння останньої волі заповідача та унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку, а тому є необхідність у тлумаченні змісту заповіту для визначення дійсної волі заповідача. Справу передано головуючому судді 02.05.2024 р. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.05.2024 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Призначено проведення підготовчого засідання на 04.06.2024 р. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 04.06.2024 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи відкладено на 25.06.2024 р. з метою повторного виклику відповідачів поштовою кореспонденцією та шляхом оголошення на вебсайті Судова влада України. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.06.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.07.2024 р. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.07.2024 р. постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання відкладено на 13.08.2024 р. з метою повторного виклику відповідачів. Позивач та відповідачі у судове засідання не з`явилися. Повідомлялися про день, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідачі повідомлені в тому числі шляхом розміщення оголошення на вебсайті Судова влада України. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13.08.2024 р. ухвалено провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Позивач є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного призвіща № 00044403050, сформованого 05.04.2024 р. (а. с. 7, 9, 10, 11, 12). Згідно копії заповіту, складеного 25.09.2013 р. та посвідченого секретарем виконавчого комітету Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області Корнієнко О. В., який зареєстровано в реєстрі за № 20, [PERSON] на випадок своєї смерті «державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯГ № 0821766»заповіла своїй доньці [PERSON] , 1982 року народження (а. с. 13). Як вбачається з копії довідки Вишнівського старостинського округу № 4 Ріпкинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 08.10.2023 р. № 334, [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті з нею були зареєстровані: сини - [PERSON] та [PERSON] , дочка - [PERSON] , та онуки - [PERSON] та [PERSON] (а. с. 14). 01.11.2023 р. була заведена спадкова справа до майна [PERSON] , померлої [INFO] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.11.2023 р. № 74565700 (а. с. 15). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 74566518 від 01.11.2023 р. [PERSON] 25.09.2013 р. склала заповіт, який зареєстрований за реєстровим № 20 (а. с. 16). Як вбачається з копії Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 821766 від 11.12.2009 р., виданого на підставі розпорядження голови Ріпкинської районної державної адміністрації від 30.11.2006 р. № 469, [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,24 га з кадастровим номером 7424481200:05:001:0113, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Вишнівської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області (а. с. 17). Як зазначено в листі приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу від 08.04.2024 р. № 18/01-16, адресованого [PERSON] , враховуючи, що зміст заповіту є нечітким, містить суперечності у номері державного акта на земельну ділянку, що ускладнює розуміння останньої волі заповідача та унеможливлює оформлення спадщини в нотаріальному порядку, нотаріус вказала на необхідність у тлумаченні заповіту для визначення дійсної волі заповідача (а. с. 18). Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 25.04.2024 р. № 29-25-0.3-2544/2-24, на ім`я [PERSON] правовстановлюючі документи на земельні ділянки, крім державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 821766, на території Ріпкинського району Чернігівської області до 01.01.2013 р. не реєструвались, кадастровий номер не визначався (а. с. 22). Надаючи оцінку обставинам справи, суд зазначає про наступне. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Положеннями статті 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 213 ЦК України зміст правочину може бути юридично розтлумачений. Відповідно до положень статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Особливості тлумачення заповіту викладені у статті 1256 ЦК України. Статтею 1256 ЦК України встановлено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Таким чином, загальні правила, за якими має здійснюватися тлумачення правочину, закріплені у ч. ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України і ці правила зводяться до наступного. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо і у такий спосіб неможливо визначити справжню волю осіб, які вчинили правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, які мають істотне значення. Суд зауважує, що основною метою тлумачення заповіту є з`ясування справжньої волі заповідача. Це включає врахування всіх обставин та намірів заповідача на момент складання заповіту. При тлумаченні заповіту слід виходити з прямого та загальноприйнятого значення слів та виразів, використаних у заповіті. Однак суд також звертає увагу на те, що тлумачення має спрямовуватися на збереження дійсності заповіту наскільки це можливо, навіть якщо деякі положення можуть бути спірними або неточними. Як вже було зазначено судом, за положеннями ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Натомість, державний акт не є правом заповідача на земельну ділянку, а є документом, що засвідчує відповідне право. Так, дотримуючить правила максимальної наближеності до змісту заповіту, суд констатує, що усталена практика щодо кола об`єктів спадкових прав дозволяє зробити висновок про те, що заповідач, очевидно, висловила волю на передачу у спадок своїй доньці саме права на земельну ділянку, а не документа, що засвідчує таке право. Передача права на документ є дією нелогічною та марною. Невідповідність дійсної волі заповідача змісту заповіту зумовлена різнорозуміням та, відповідно, підміною термінів та понять, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Натомість, розбіжність у номері державного акта на одну цифру, на думку суду, не може бути розтлумачена у даному судовому провадженні, позаяк описка, якщо вона має місце у заповіті, є фактичною помилкою. Так чи інакше, якщо заповідач ознайомився зі змістом заповіту та визнав його таким, що відповідає його волі, будь-яка описка є результатом волевиявлення заповідача, навіть якщо заповідач добросовісно помилявся, підписуючи заповіт, щодо вірності даних, зазначених у ньому. Таким чином, питання виправлення помилок (описок) після складення заповіту виходить за межі спору про тлумачення та позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки в протилежному випадку суд підмінить відомості, підпис на яких проставлений заповідачем, власною волею, що є неприпустимим. Відтак позовні вимоги в цій частині задоволені бути не можуть і у їх задоволенні слід відмовити. За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так позивачем сплачено судовий збір за одну позовну вимогу немайнового характеру у розмірі 1211, 20 грн, що складається з двох частин. Відтак з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача половину судового збору, розподілену між ними пропорційно, тобто по 201, 87 грн.

Outcome: partial