Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 11.04.2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, що визначений судовим наказом Чечельницького районного суду Вінницької області у справі №151/122/21, що виданий 23.03.2021 року, з 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно на стягнення у твердій грошовій сумі аліментів в розмірі 4000,00 грн. щомісячно на користь [PERSON] з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 180-184, 191 СК України. Ухвалою суду від 09.05.2024 року провадження по справі відкрито. 31.07.2024 року позивач та її представник позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів підтримали, просять позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав відзив на позов та вказав, що сторона позивача не довела позовні вимоги, просить в задоволені позову відмовити. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що з 22.03.2021 року Чечельницьким районним судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає що визначений розмір аліментів є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивач отримує аліменти в розмірі 1600 грн на місяць, тому просить змінити розмір аліментів на стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн. щомісячно. На теперішній час позивач працює, отримує 7000 грн., позивач вказує, що відповідач має додатковий дохід, що в нього гарний матеріальний стан, що він та його батьки мають пайові землі, приватний будинок та особистий автомобіль відповідача, в зв`язку з чим позивач вважає, що відповідач має можливість збільшити розмір аліментів, однак добровільно цього робити не бажає, тому вона змушена звернутись до суду. Представник відповідача надав відзив на позов, в якому вказав, що відповідач має офіційну роботу, іншого доходу не має, не виключає, що батьки відповідача мають майно, але у відповідача будь-якого майна немає, а твердження позивача вважає безпідставними та надуманими припущеннями, які належними доказами не доведені. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ [INFO] народився [PERSON] , актовий запис про народження №11 від 19.12.2017 року, складений Виконавчим комітетом Вербської сільської ради Чечельницького району Вінницької області, що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] /а.с.6/. 22.03.2021 року Чечельницьким районним судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Справа №151/122/21 /а.с.9/. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеному головним державним виконавцем Чечельницького ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області від 19.02.2024 року слідує, що за 2021 рік за десять місяців виплачено 18306 грн.40 коп., при цьому сума аліментів перерахована більша, ніж визначено судовим наказом на 8381,90 коп.; за 2022 рік аліменти також виплачені більше, ніж на 12802,37 коп.; за 2023 рік показник становить +7627,95 коп., тобто заборгованості немає /а.с.12/. На підтвердження матеріального стану позивача [PERSON] будь-яких письмових доказів суду не надано. Представником відповідача щодо матеріального стану [PERSON] надано довідку ФОП [PERSON] вих. 2405/21-1 від 24.05.2024 року, відповідно до якої [PERSON] на даний момент займає посаду водій та за період з 01.11.2023 року по 30.04.2024 року його дохід склав 43300,00 грн. /а.с.47/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Суд зазначає, що спірні правовідносини є сімейними та регламентуються положеннями ст. ст. 180-185 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування та найважливішим обов`язком батьків. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході\~судового розгляду\~справи встановлено,\~щосторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем, на утримання якого відповідач матеріальну допомогу надає відповідно до судового наказу Чечельницького районного суду Вінницької області по справі №151/122/21 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд зазначає, що надана відповідачем допомога перевищує розмір аліментів, що вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеному головним державним виконавцем Чечельницького ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області від 19.02.2024 року, який наданий позивачем по справі разом з позовом. Частиною 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років складає 3196 гривень. При прийнятті рішення суд відхиляє припущення позивача щодо додаткового доходу відповідача та його гарного майного стану, оскільки дані твердження належними та допустимими доказами в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України не підтверджені. Надані стороною позивача медичні довідки про обстеження та лікування дитини при недостаньому забезпеченні відповідачем судом також не приймаються, так як в ході судового розгляду справи сторони повідомили суд, що в іншому провадженні вирішувалося питання про додаткові витрати на утримання дитини, по якому суд ухвалив рішення. Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої дитини, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed