Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

07.05.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області звернулася представник [PERSON] адвокат Козіна Г.В. із вказаною заявою, в якій просила встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] на території України станом на 24 серпня 1991 року за адресою: [ADDRESS] . Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] народилась [INFO] році в Українській СРСР, Київській області, Вишгородського району село Литвинівка. Коли заявниці було 1 рік, батько [PERSON] покинув родину та розлучився з матір`ю заявниці. Мати [PERSON] працювала дояркою в селі, а у вільний від роботи час зловживала спиртними напоями, та зовсім не займалась дитиною. Мати неповнолітньої [PERSON] повинна була оформити документи та віддати дитину до першого класу, але у зв`язку з її повною безвідповідальністю по відношенню до виконання батьківських обов`язків дитина не була оформлення до першого класу загальноосвітньої школи. Лише у 1999 році коли [PERSON] було вже 12 років, рідна бабуся оформила дитину до першого класу, де та навчалась три роки до 2002 року. Після закінчення третього класу, [PERSON] більше не навчалась, немає свідоцтва про середню освіту. [PERSON] проживає з рідним братом по матері [PERSON] . 21.03.2024 року [PERSON] звернулася до Вишгородського відділу ЦМУ ДМС в Києві та Київській області з заявою щодо оформлення паспорта громадянки України, однак 10 квітня 2024 року Начальником ЦМУ ДМС у Києві та Київській області Вишгородського об`єднаного відділу була надана відповідь, що неможливо видати паспорт у зв`язку з відсутністю підтвердження належності [PERSON] до громадянства України. Таким чином, через відсутність у [PERSON] документів, які підтверджують її належність до громадянства України, вона не має можливості реалізувати своє право на оформлення належності до громадянства України (отримати паспорт громадянина України тощо). Тобто, встановлення належності до громадянства України [PERSON] можливо виключно через встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, як то передбачено Порядком. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08.05.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. Заявниця та її представник в судовому засіданні підтримали подану заяву та просили її задовольнити. Зазначили, що [PERSON] народилася в 1987 році, в школі навчалася лише три роки. Ніде не працювала. Заінтересована особа\~в судове\~засідання не\~прибула, причини неявки суду не відомі, повідомлялася належним чином. В судовому засіданні допитаний [PERSON] , який є рідним братом заявниці по матері. Він все життя проживав в с. Литвинівка разом з заявницею. Мати не оформила документи, оскільки вживала алкогольні напої. В судовому засіданні допитана [PERSON] , яка є сусідкою заявниці, вказала, що [PERSON] знає з дня народження і вона завжди проживала за адресою: [ADDRESS] , навчалася три роки в школі, про це всі знали, але ніхто нічого не вчиняв. Вона не знала чого мати не зробила паспорт [PERSON] , напевно через зловживання алкогольними напоями. Вислухавши пояснення заявника та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 14). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5-6). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00012521744 від 30.07.2013 р. відомості про дружину: прізвище до державної реєстрації шлюбу: [PERSON] ; прізвище після режавної реєстрації шлюбу: [PERSON] ; Власне ім`я, по батькові: [PERSON] (а.с. 15). Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 30.07.2013 р. видно, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 244 від 28.10.1988 року (а.с. 11) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 2 (а.с.16). З Довідки від 13.03.2024 р. № 01-06/54 вбачається, що [PERSON] 1987 р.н. дійсно навчалась в Литвинівській ЗОШ І-ІІІ ст., Вишгородського району, Київської області з 01.09.1999 р. по 20.06.2002 р. (а.с.7). З Довідки № 254 виданою Литвинівською сільською радою вбачається, що [PERSON] , 1987 року народження дійсно з народження по даний час проживає без реєстрації в [ADDRESS] (а.с. 9). З відповіді Вишгородського об`єднаного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної Міграційної служби у м. Києві та Київської області, що неможливо видати паспорт у зв`язку з відсутністю підтвердження належності [PERSON] до громадянства України(а.с. 10). Матеріали справи містять заяву для реєстрації за місцем проживання (а.с.8). У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України"є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.3 ЗУ «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності (24 серпня 1991 року) проживали на території України. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про громадянство» особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Крім того, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року. Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, слід керуватися, крім Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року, також Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Так, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України. Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року. У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б одинз її батьків, дід чи баба, рідні (повно рідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повно рідні та неповно рідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Тобто, встановлення належності до громадянства України [PERSON] можливо виключно через встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, як то передбачено Порядком. Таким чином, через відсутність у Заявниці документів, які підтверджують її належність до громадянства України, вона не має можливості реалізувати своє право на оформлення належності до громадянства України (отримати паспорт громадянина України тощо). Водночас використати позасудовий порядок встановлення юридичного\~факту постійного\~проживання особи\~на території\~України станом\~на 24\~серпня 1991\~року заявник не має можливості з підстав, викладених у вказаних листі-відповіді уповноваженого органу. Таким чином, суд вважає, що від встановлення судовим порядком даного факту залежить реалізація права заявника належності до громадянства України, а тому з огляду на завдання та основні засади цивільного судочинства, визначені ст.2 ЦПК України, зібрані у справі докази в їх сукупності та їх належна оцінка вказують, що вимоги [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення є обгрунтованими й підлягають задоволенню.

Outcome: approved