Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

Представник позивача - адвокат Корой І.Д. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати сторін у справі [PERSON] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина у складі права на земельну частку (пай) у землі колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» с.Новозарицьке Фрунзівського району Одеської області розміром 8,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вказана земельна частка (пай) належала спадкодавцю згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 19.08.1996 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 328. Спадкодавець не залишала заповіт щодо свого майна. Позивачка та її представник в судове засідання не з"явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання також не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та зважаючи на те, що відповідачі проти позову не заперечують, суд визнає, що позов підлягає задоволенню, в тому числі й з підстав, передбачених ч.4 ст.200 ЦПК України, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла мати сторін у справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого на підставі актового запису № 8363 складеного 15 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Після її смерті відкрилася спадщина у складі права на земельну частку (пай) у землі колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» с.Новозарицьке Роздільнянкького (колишнього Фрунзівського) району Одеської області розміром 8,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вказана земельна частка (пай) належала спадкодавцю згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 19.08.1996 року Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 328. З копії спадкової справи вбачається, що [PERSON] заповіт не залишала, а із спадкоємців за законом першої черги були тільки її діти - сторони у справі. Родинні відносини сторін зі спадкодавцем підтверджені наступними документами: - свідоцтвом про народження, виданим на підставі запису за № 13, складеного 15 квітня 1985 року Перехрестівською сільрадою Фрунзівського району Одеської області, за яким [PERSON] народився [INFO] в селі Ново-Зарицьке Фрунзівського району Одеської області від батька [PERSON] і матері [PERSON] ; - свідоцтвом про народження, виданим на підставі актового запису за № 32, складеного 27 серпня 1990 року Перехрестівською сільрадою Фрунзівського району Одеської області, за яким [PERSON] народилася [INFO] в селі Новозарицьке Фрунзівського району Одеської області від батька [PERSON] і матері [PERSON] ; - свідоцтвом про шлюб, виданим на підставі актового запису № 1 складеного 03 січня 2024 року Захарівською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, за яким після реєстрації шлюбу з [PERSON] , [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON] ; - свідоцтвом про народження, виданим на підставі актового запису за № 45, складеного 19 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, за яким [PERSON] народилася [INFO] в селі Новозарицьке Фрунзівського району Одеської області від батька [PERSON] і матері [PERSON] ; - свідоцтвом про шлюб, виданим на підставі актового запису № 84, складеного 04 липня 2022 року Захарівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), за яким після реєстрації шлюбу з [PERSON] , [PERSON] присвоєне прізвище [PERSON]. Позивачка прийняла вказану спадщину за фактом перебування у неповнолітньому віці і постійного проживання з померлою матір`ю на час відкриття спадщини і за її заявою Захарівською державною нотаріальною конторою Одеської області до майна спадкодавця була заведена спадкова справа № 162/2014, в якій позивачка 31 січня 2024 року за реєстром № 94 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким вона має право на 1/3 частку у зазначеному праві на земельну частку (пай) померлої матері, а свідоцтва про право на спадщину на 2/3 часток не видані. Правовідносини сторін щодо прийняття/неприйняття спадщини матері набуття/ненабуття права на неї врегульовані наступними положеннями Цивільного кодексу України: - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1 і 2 ст. 1223); - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261); - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, (ч.ч. 3-5 ст. 1268); - для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким ч. 2 ст. 1220 цього Кодексу визначає день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою (ст. 1270); - спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269); - якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272). Положеннями пунктів 3.21. і 3.22. глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» розділу II. Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 і зареєстрованого в Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно довідки Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області № 69 від 13.02.2024 року, вбачається, що згідно погосподарських книг за 2011-2015 роки по селу Андрусова Фрунзівського (з 2016 року - Захарівського і з 2020 року - Роздільнянського) району Одеської області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , була зареєстрована у житловому будинку в [ADDRESS] разом зі своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] .. Фактично на день смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , з нею постійно проживала тільки її неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] .. Повнолітні на день смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , з 2004 року і дочка [PERSON] , [INFO] , з 2011 року з нею постійно не проживали, оскільки фактично проживати за іншими адресами в інших населених пунктах та районах Одеської області. Вказана довідка видана на підставі акту щодо фактичного непроживання осіб від 08 лютого 2024 року, складеного депутатом Затишанської селищної ради Фрунзівського (з 2016 року - Захарівського і з 2020 року - Роздільнянського) району Одеської області [PERSON] з участю жителів села Андрусова - [PERSON] і [PERSON] , які особисто знали [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , та яким ці обставини особисто відомі. Підписи осіб, що склали вказаний акт, посвідчені Тонольнипьким Г.М. - Затишанським селищним головою Роздільнянського району Одеської області, з відбитком печатки цієї ради. Таким чином, відповідачі і позивачка, як діти спадкодавця за формальними ознаками, які передбачені вказаними вище положеннями законодавства, можуть вважатися такими, що прийняли спадщину своєї матері, оскільки згідно реєстраційного обліку вони на день смерті матері були зареєстровані разом з нею. Проте, фактично на час відкриття спадщини матері відповідачі у вказаному вище житловому будинку разом з матір`ю постійно не проживали, а також у встановлений шестимісячний строк після смерті матері не подавали нотаріусу заяви про прийняття її спадщини. Вказані обставини дають підстави стверджувати, що відповідачі не проживати постійно зі спадкодавцем на день її смерті і не подавати заяви про прийняття її спадщини, а тому не є такими, що прийняли її спадщину, і право на неї не набули. Відповідно позивачка, яка прийняла спадщину своєї матері, набула право на неї не тільки у частці 1/3, щодо якої отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом - позивачка також набула право і на частку 2/3 спадщини матері, щодо якої нотаріусом не були видані свідоцтва про право на спадщину. Позивачка зверталася до нотаріуса щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену вище нерозподілену спадщину матері, проте постановою від 31.01.2024 року № 48/02-31 Романової І.С. , державного нотаріуса Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області їй у цьому було відмовлено з посиланням на довідку Затишанської селищної ради Захарівського району Одеської області від 20.06.2017 року №1237 про постійне проживання спадкоємців разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, було встановлено наявність інших спадкоємців, які постійно проживали і були зареєстровані разом із спадкодавцем і за матеріалами спадкової справи № 162/2014 на майно померлої [INFO] [PERSON] , 1957 року народження, не подали заяв про відмову від спадщини у строки, передбачені ст. 1270 ЦКУ. Позивачка свою частку 1/3 у спадщині отримала за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.01.2024 року № 94. У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17, від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 зроблено висновок про те, що державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті матері за адресою реєстрації. Такий же висновок зроблено у постанові від 19 травня 2021 року у справі №937/10434/19-ц про те, що сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому позивач, як спадкоємець не прийняв своєчасно спадщину, що відкрилась після смерті своєї матері, а відповідно не набув права на спадкове майно. Як роз`яснено в п .23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ст.ст. 16, 328 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо, крім іншого, це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним (власником) документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зважаючи на викладені обставини, суд визнає, що за позивачами слід визнати право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування.

Outcome: approved