Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, вимоги якого мотивує наступним. 02.11.2020 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежнострахова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») та [PERSON] (далі Страхувальник) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9053689. У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Ford», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 01.07.2021 року об 10 годині 29 хвилин по вул. Колесси в м. Стрию, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford», державний реєстраційний номер « [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », що належить [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Volkswagen» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до Постанови суду від 06.09.2021 року, Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. З огляду на вищевказане, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Volkswagen» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » - [PERSON] - звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АР/9053689. Так, на підставі страхового акту №017/037/01348/21/1, ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 5 958 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 94 коп., що підтверджується платіжним доручення №18128 від 01.09.2021 року. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав: 5 958 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 94 коп. Підпунктом «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди (п. п. «в»). Водночас, як вбачається з Постанови суду відповідач після вчинення ДТП самовільно залишив місце ДТП. У зв`язку з цим, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № АР/8926172. Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 05 серпня 2021 року. 03.03.2023 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особоюпідприємцем [PERSON] (надалі ФОП [PERSON] , Новий кредитор) укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АР/8926172 від 24.08.2020 року. Позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України (п.8 ч.2 ст.16), що узгоджується з умовами договору (Полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АР/8926172. Просить стягнути з відповідача на користь позивача завданні збитки в порядку регресу у розмірі: 5958,94 грн; витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі 968,96 грн; витрати на правову допомогу в розмірі 2\~000,00 грн. Ухвалою суду від 24.06.2024 провадження у справі відкрито за правилами глави 10 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовну заяву підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, розгляд справи просить провести без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надав, хоча був належним чином повідомлений про розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а тому суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. У відповідності до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/9053689 ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Ford», державний реєстраційний номер « [NUMBER] », сплатити страхове відшкодування (а.с.23). 01.07.2021 року об 10 годині 29 хвилин по вул. Колесси в м. Стрию, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford», державний реєстраційний номер « [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Volkswagen» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », що належить [PERSON] . Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Volkswagen» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку. Відповідно до постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.09.2021 року, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.28-29). Водночас, як вбачається з постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.09.2021, відповідач після вчинення вищезазначеного ДТП самовільно залишив місце ДТП, у зв`язку з чим його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.122-4 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.30-31). Згідно відповіді від НПУ, винуватцем ДТП, скоєної 01.07.2021 за участі транспортних засобів: марки «Ford», державний реєстраційний номер « [NUMBER] » та марки «Volkswagen» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », є [PERSON] (а.с.24-27). З огляду на вищевказане, власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Volkswagen» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » - [PERSON] - звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом №АР/9053689 (а.с.32). Так, на підставі страхового акту №017/037/01348/21/1 (а.с. 42), ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 5 958 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 94 коп., що підтверджується платіжним доручення №18128 від 01.09.2021 року (а.с.43). До матеріалів справи також долучено протокол огляду транспортного засобу (а.с.36-37), ремонтну калькуляцію (а.с.38-40), розрахунок страхового відшкодування (а.с.41). Таким чином, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав: 5 958 (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн. 94 коп. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу від 10.11.2021, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було (а.с.44-45). 03.03.2023 року, між ПрАТ «УПСК» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АР/8926172 від 24.08.2020 року (а.с.12-17, 18-22). Відповідно до ст.979\~ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28.09.2022 року в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17.08.2022 року в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03.10.2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18). Разом з тим, ст.\~38\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування); Регресом (з лат. «regressus» - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Як вбачається зі змісту ст.ст. 559 та 1191 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. У постанові Верховного Суду від 22.10.2020 року в справі №910/18279/19 зроблено висновок про те, що під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Як вбачається з постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.09.2021, відповідач після вчинення вищезазначеного ДТП самовільно залишив місце ДТП, у зв`язку з чим його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.122-4 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с.30-31). Згідно зі ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514\~цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч.1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Оскільки передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом, то такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду, зокрема із позовною заявою про відшкодування збитків у порядку регресу. Тож, зважаючи на викладене, суд погоджується із тим, що позивач дійсно має право на регрес у розмірі 5958,94 грн. - з відповідача. І це право дійсно порушується відповідачем, оскільки він не оплатив цієї суми позивачу. А тому вказане право позивача, підлягає судовому захисту шляхом стягнення з відповідача вказаної суми на користь позивача. Враховуючи вищевказане, суд прийшов до висновку про задоволення позову. У ст.\~265\~ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до\~ст.133\~ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати\~ на професійну правничу допомогу. Суд вирішує питання розподілу судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України. Вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 968,96 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. суд вважає законними, обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому такі вимоги підлягають до задоволення. Понесення позивачем витрат на правову допомогу підтверджується договором про надання правової допомоги від 01.11.2022 (а.с.46-47), додатковою угодою № 478 від 17.06.2024 (а.с.48-49), актом здачі-прийняття робіт від 17.06.2024 (а.с.50).

Outcome: approved