Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. \~ \~ \~ \~Приватний виконавць виконавчого округу Одеської області Цинєв В.О. , діючий в інтересах Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»( далі по тексту АТ «Ощадбанк») звернувся до Іллічівсього міського суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним договору дарування, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Салаєва Р.К. \~ \~ \~ \~В обгрунування позовних вимог зазначає, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року задоволено позовні вимоги АТ «Ощадбанк» до [PERSON] та стягнуто заборгованість за кредитнимм договором в розмірі 94499,25 доларів США та судового збору у розмірі 3441,00 грн. 28 жовтня 2021 року приватним виконавцем Цинєвим В.О. відкрито виконавче провадження ВП №67304554 з виконання виконавчого листа, який було видано на підставі вищевказаного рішення суду. В процесі виконання рішення суду при перевірці майнового стану боржника ним було отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та було встановлено, що станом на дату відкриття виконавчого провадження за боржником нерухоме майно не зареєстроване. Згідно довідки КП «БТІ» Чорноморської міської ради станом на 29 грудня 2012 року за боржником зареєстровані квартири: [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] . Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 24 січня 2014 року [PERSON] здійснила відчуження майна, а саме квартири [ADDRESS] реєстраційний номер майна 276005451108) на користь своєї дочки [PERSON] на підставі договору дарування посвідченого 24 січня 2014 року Приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Раїсою Каримівною за номером: 271. Вважає , що раніше, ніж дата відкриття виконавчого провадження про зазначений правочин дізнатись не вбачалось за можливе, у зв`язку з чим позов подано у встановлені законом строки, також те , що метою укладення [PERSON] даного договору дарування було приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок рішення суду (грошового зобов`язання) та від звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення. Вказані обставини є беззаперечним свідченням того, що договір дарування було укладено боржником з метою недопущення звернення стягнення на його майно, при цьому він діяв недобросовісно та зловживаючи своїми правами, маючи на меті завдання шкоди кредитору. При цьому, факт дарування квартири [ADDRESS] унеможливило і звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] . Оскільки, після безоплатного відчуження іншої квартири, квартира [ADDRESS] залишилась єдиним зареєстрованим об`єктом нерухомості за боржником і на неї розповсюджувався мораторій на звернення стягнення, згідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Враховуючи викладене вважає, що [PERSON] вчинила фраудаторний правочин, для того, щоб маючи зобов`язання перед кредитором, уникнути звернення стягнення одразу на дві квартири. На підставі викладеного просить суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 276005451108), який посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Раїсою Каримівною 24 січня 2014 року за реєстровим номером 271, що укладений між [PERSON] та [PERSON] . Приватний виконавець Цинев В.О. в судове засідання не зя`вився, надав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, надав відповідь на відзив, прохав позовні вимоги задовольнити в повному обсязі на підставі наданих доказів. Представник АТ «Ощадбанку» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити в повному обсязі. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про слухання справи повідомлені належним чином, надали суду письмові клопотання про розгляд справи за своєї відсутності , а також відзив на позовні вимоги. З відзиву на позовні вимоги [PERSON] вбачається , що вона заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на наступне. \~ \~ \~ \~Вважає , що АТ «Ощадбанк» в інтересах якого діє приватний виконавець Цинєв В.О. порушили строки позовної давності встановленв статіею 257\~Цивільного кодекс\~України що відповідно до статті 267\~Цивільного кодексу\~України є підставою для відмови у позові. \~ \~ \~ \~Враховуючи , що виконавче провадження неодноразово перебувало на виконанні з 2014 року як представники АТ «Ощадбанк» , так і державні виконавці , а пізніше приватний виконавець мали повну відповідну інформацію, щодо наявності майна , в тому числі укладання договору дарування 24 січня 2014 року. Проводили відповідні дії щодо стягнення заборгованості. Також зазначила , що вона була не опізнана ,щодо пред`явлення до неї позовних вимог у 2013 році. Звернула увагу суду що , її дії щодо укладання договору дарування були спрямовані саме на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тобто правочин було вчинено з наміром створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. У даному кредитному зобов`язанні вона виступала перед кредитором не як основний позичальник, а як майновий поручитель, до якої обов`язок відповідальності за основним зобов`язанням переходить лише у випадку невиконання його основним позичальником. Укладаючи 24 січня 2014 роговір договір дарування відповідачка не мала жодного уявлення про існування будь-яких претензій з боку АТ Ощадбанку до неї, а також не була сповіщена належним чином про відкриття судового провадження щодо неї. Отже, твердження приватного виконавця Цинєва В.О. про те що відповідачка була обізнана про наявність претензій до неї з боку кредитора та здійснила безоплатне відчуження квартири не тільки при наявності заборгованості, але й вже після звернення кредитора до суду є його припущенням, оскільки не підтверджується жодним доказом. Прохала звернути увагу суду на той факт, що приватний виконавець Цинєв В.О. вказує , що вона з метою недопущення звернення стягнення на майно діяла недобросовісно та зловживаючи своїми правами здійснила безоплаїне відчуження квартири з метою розповсюдження на іпотечне майно, що залишилось в її власності до Закону України «Про мораторій на стягення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ( далі Закон № 1304-V11 від 3 червня 2014 року). \~ \~ \~ \~ Однак, приватний виконавець, не вказує, що датою прийннятя даного Закону № 1304-V11 є 03 червня 2014 року, а договір дарування укладено 24\~січня 2014 року, тобто майже за пів року до ухвалення цього Закону . \~ \~ \~ \~Твердження приватного виконавця Цинєва В.О. що в результаті оспорюваного правочину боржник перестала бути платоспроможною, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки вона в результаті укладання договору дарування від 24 січня 2014 року не стала неплатоспроможною, так як вказаний договір дарування не позбавив її майна, яким було забезпечено кредитне зобов`язання. \~ \~ \~ \~Вона розпоряджалась своїм власним майном оскільки ця угода відповідала її внутрішньому волевиявленню та меті подарувати старшій донці житло в якому вона зможе організовувати особисте життя з чоловіком, жити самостійно своєю власною родиною, народжувати та виховувати дітей, тощо, а також тому що мала на це повне право, оскільки подарована квартира не була предметом жодних обтяжень, зобов`язань, чи встановлених законом обмежень. Підчас укладання договорів кредиту та іпотеки їй належало дві квартири, одну з яких банк забажав взяти в якості майнової поруки. Кредитне зобов`язання було в повній мірі забезпечено іпотечним майном, а саме: квартирою [ADDRESS] . Вартість вказаної квартири на час укладання угоди вважалась кредитором достатньою для забезпечення виконання кредитного зобов`язання взятого на себе відповідною як поручителем. \~ \~ \~ \~Також зазначила , що варто відмітити , що до оформлення кредитних зобов`язань та після звернення до суду , виконання рішення суду за АТ «Ощадбанк», державні виконавці , також не вважали необхідним вжити додаткових заходів забезпечення кредитного зобов`язання у вигляді додаткової застави (іпотеки) другої належної неї квартири , арешту тощо. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене вважає, що приватним виконавцем позовні вимоги не доведені належними та допустими доказами , а також не можуть бути задоволені через пропуск строку позовної давності без поважної на те причини, про яку вона заявляє. \~ \~ \~ \~ [PERSON] в наданих до суду письмових поясненнях підтримала відзив [PERSON] в повному обсязі та прохала в задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів: приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Салаєва Р.К. в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року позовна заява, враховуючи її не відповідність положенням ст. 175\~Цивільного процесуального\~кодексу України залишена без руху . \~ \~ \~ \~Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації про\~місце проживання\~(перебування)\~відповідачів по\~справі 26 квітня 2024 року постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін , призначено судове засідання на 14 травня 2024 року. Також відповідачам та третьої особі наданий строк для подання відзиву на позовні вимоги. \~ \~ \~ \~15 травня 2-024 року відповідачем [PERSON] до суду надісланий відзив на позовну заяву( ас.107-115). 27 травня 2024 року ПогорєловаЮ.С. надіслала до суду відзив на позовні вимоги ( а.с.170). \~ \~ \~ \~28 травня 2024 року на вказаний відзив приватним виконавцем Цинєвим О.В надана відповідь ( а.с.173-182). 30 травня 2024 року представником АТ « Ощадбанк» надано відповідь на відзив [PERSON] ( а.с.213-232). Приватний виконавець Цинєв О.В. в судове засідання не з`явився , надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності , позові вимоги прохав задовольнити. Представник АТ «Ощадбанку» в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити в повному обсязі. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про слухання справи повідомлені належним чином, надали суду письмові клопотання про розгляд справи за своєї відсутності , а також відзив на позовні вимоги. \~ \~ \~ \~Третя особа:приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Салаєва Р.К. в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином(т.1 а.с.157, т2. а.с.33). Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~03\~липня 2007\~року \~між відкритим\~акціонерним товариством\~«Державний ощадний\~банк України» ( післі зміни\~АТ «\~Ощадбанк»)\~ та [PERSON] було укладено договір відновлювальної\~кредитної лінії\~№ 45 , згідно умов якого останньому було видано кредит в сумі 83 000 дол. США на споживчі цілі з остаточним терміном погашення кредиту 03 липня 2017 року. В забезпечення виконання кредитного договору між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] 21 січня 2010 був року укладений договір поруки, згідно п. 1.1 якого Поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. В забезпечення виконання кредитного договору між AT «Ощадбанк» та [PERSON] 03 липня 2007 року був укладений договір іпотеки, - згідно якого у забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавець передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS] . АТ « Ощадбанком» надіслана вимога вих. № 28/01-19/9338 від 23 серпня 2013 року на адресу [PERSON] щодо повернення всієї суми кредиту , яка отримана адресатом 26 вересня 2013 року про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трек номером 6501403951260 з відповідним підписом отримувача. У зв`язку із невиконанням позичальником та фінансовим поручителем умов кредитного договору та договору поруки, 03 грудня 2013 року AT «Ощадбанк» звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення заборгованості . 24 січня 2014 року [PERSON] здійснила відчуження майна, а сааме: квартири [ADDRESS] реєстраційний номер майна 276005451108) на користь своєї дочки [PERSON] на підставі договору дарування. З супровідного листа Іллічівського міського суду Одеської області від 08 січня 2014 року № 69 вбачається надіслання [PERSON] судового виклику та копії позовної заяви з додатками. Згідно з вказаним супровідним листом документи надіслані за адресою: [ADDRESS] . ( а.с.157). Вказаний конверт повернувся до суду 14 березня 2014 року з відміткою поштового відділення «за зазначеною адресою не проживає», адреса на конверті зазначена [ADDRESS] ( а.с.138-139). Згідно довідки, отриманою судом щодо місця реєстрації [PERSON] яка надійшла 06 грудня 2013 року , остання зареєстрована в кв. [ADDRESS] ( а.с.135-136). З клопотання представника основного позичальника [PERSON] вбачається що йому стало відомо про наявність судового провадження відносно боржника, 20 лютого 2014 року ( а.с.141). Представнику [PERSON] стало відомо про наявність судового провадження відносно неї 15 квітня 2014 року(а.с.142). 28 травня 2014 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області у справі № 501/5835/13-ц позовні вимоги AT «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» був задоволений, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитом в розмірі 94499,25 доларів США (що станом на 22 серпня 2013 року по курсу НБУ 799,30 грн. складає 755332,50 грн.) та 3674,04 грн та пропорційно долі кожного витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 грн. На виконання вищевказаного судового рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 травня 2014 року були видані відповідні виконавчі листи, які у наступному були пред`явлені на примусове виконання : з 30 версеня 2014 року но 15 грудня 2016 року виконавчі провадження за №№44882993, 44884386. були повернуті стягувач) на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закон) України «Про виконавче провадженя»; з 24 квітня 2017 року по 09 лютого 2021 року виконавче провадження за № 53819697. було завершено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39. статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»; з 24 квітня 2017 року по 07 жовтня 2021 року виконавче провадження № 53819377 було завершено па підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). Суд вислухавши представника АТ « Ощадбанку» , вивчивши надані суду письмові докази , відзиви та відповіді на них дійшов настпуного висновку. Мотивувальна частина та застосовані судом правоі норми. Відповідно до ст. 4\~Цивільного процесуального\~кодексу \~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1, ч.2 ст. 11 Цивільнокого кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. \~ \~ \~ \~Приватний виконавець звернувся до суду з позовом до відповідачів , в якому просить визнати що [PERSON] вчинила фраудаторний правочин, для того, щоб маючи зобов`язання перед кредитором, уникнути звернення стягнення одразу на дві квартири, оскільки квартира яка була передана в іпотеку підпала під обмеження встановлені Закону України «Про мораторій на стягення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах. Зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України «Про виконавче провадження») Окрім цього Верховний Суд України здійснив розширювальне тлумачення статті 234 Цивільного кодексу України кваліфікував договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, як фіктивний (постанови Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 у справі № 6-1873цс16, від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц, від 9 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц). З огляду судової практики Верховного Суду навряд такий підхід охоплює усі можливі ситуації, а особливо ті, коли договір був виконаний. При фіктивному правочинові має бути відсутнім намір створити правові наслідки на момент його вчинення, і як наслідок неможливе виникнення будь-яких майнових наслідків (передача майна), оскільки такий правочин не може їх породжувати. Згідно частини третьої статті 13\~Цивільного кодексу\~України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства за приписами пункт 6 статті 3\~Цивільного кодексу\~ України є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, відповідно до положень ст.\~13\~Цивільного процесуального\~кодексу України розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову (правовий висновок викладений у постанові Верховного суду від 08 червня 2022 року у справі № 1303/1459/12). Надані сторонами доказі свідчать про те , що [PERSON] має кредитні зобов`язання перед АТ « Ощадбанк» , які на час розгляду справи не виконані. \~ \~ \~ \~ \~ \~Матеріали справи\~містять \~докази того\~,\~03\~липня 2007\~року \~між відкритим\~акціонерним товариством\~«Державний ощадний\~банк України» ( післі зміни АТ «\~Ощадбанк»)\~ та [PERSON] було укладено Договір відновлювальної\~кредитної лінії\~№ 45 , згідно умов якого останньому було видано кредит в сумі 83 000 дол. США на споживчі цілі з остаточним терміном погашення кредиту 03 липня 2017 року. 3 грудня 2013 року АТ « Ощадбанк» звернулось до Іллічівського міського суду Одеської області з позовними вимога до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованість за укладеним кредитним договором. \~ \~ \~ \~Також, в справі містється інформація , що АТ « Ощадбанком» надіслана вимога вих. № 28/01-19/9338 від 23 серпня 2013 року на адресу [PERSON] щодо повернення всієї суми кредиту , яка отримана адресатом 26 вересня 2013 року про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за трек номером 6501403951260 з відповідним підписом отримувача. 24 січня 2014 року [PERSON] здійснила відчуження майна, а саме: квартири [ADDRESS] реєстраційний номер майна 276005451108) на користь своєї дочки [PERSON] на підставі договору дарування. В забезпечення виконання кредитного договору між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] 21 січня 2010 року був укладений договір поруки, згідно п. 1.1 якого поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. В забезпечення виконання кредитного договору між AT «Ощадбанк» та [PERSON] 03 липня 2007 року був укладений договір іпотеки, - згідно якого у забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавець передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Як вбачається в вищевикладеного [PERSON] розпорядилась майном яке їй належало , а саме: квартирою [ADDRESS] , при цьому відомості , що на час укладання договору вищевказане майно було під арештом, в іпотеці, заставі тощо, відсутня. З вищевикладеного вбачається , що зобов`язання [PERSON] були забезпечені договором іпотеки від 3 липня 2010 року згідно , якого у забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавець передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 3 грудня 2013 року АТ « Ощадбанк» звернулось до Іллічівського міського суду Одеської області з позовними вимога до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованість за укладеним кредитним договором. З супровідного листа Іллічівського міського суду Одеської області від 08 січня 2014 року № 69 вбачається надіслання [PERSON] судового виклику та копії позовної заяви з додатками. Згідно з вказаним супровідним листом документи надіслані за адресою: [ADDRESS] . ( а.с.157). Вказаний конверт повернувся до суду 14 березня 2014 року з відміткою поштового відділення «за зазначеною адресою не проживає», адреса на конверті зазначена [ADDRESS] ( а.с.138-139). Згідно довідки отриманою судом щодо місця реєстрації [PERSON] яка надійшла 06 грудня 2013 року , остання зареєстрована в кв. [ADDRESS] ( а.с.135-136). З клопотання представника основного позичальника [PERSON] вбачається що йому стало відомо про наявність судового провадження відносно боржника, 20 лютого 2014 року ( а.с.141). Представнику [PERSON] стало відомо про наявність судового провадження відносно неї 15 квітня 2014 року(а.с.142). \~ \~ \~ \~Наявні в матеріалах справи копії виконавчого листа засвідчують , що після винесення рішення суду від 28 травня 2014 року , видано виконавчи листи , які перебували на виконанні : з 30 версеня 2014 року но 15 грудня 2016 року виконавчі провадження за №№44882993, 44884386. були повернуті стягувач) на підставі пункту 7 частини 1 статті 47 Закон) України «Про виконавче провадженя»; з 24 квітня 2017 року по 09 лютого 2021 року виконавче провадження за № 53819697. було завершено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39. статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»; з 24 квітня 2017 року по 07 жовтня 2021 року виконавче провадження № 53819377 було завершено па підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа). Окрім того з наданих доказів вбачається , що державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Ідлічівського міського управління юстиції Одеської області Колечко Д.М. отримана 10 липня 2014 року Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно. Вказана довідка містить запис про припинення права власності на об`єкт нерухомості квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування № 271, виданому 24 січня 2014 року , приватним нотаріусом Слаєвою Р.К. ( а.с.150). З письмових\~пояснення представників АТ «Ощадбанку»\~ при розгляді заяви судового виконавця, щодо зміни способу порядку виконання судового рішення, яке надійшло до суду 16 квітня 2015 року , вбачається , що останні були ознайомлені з усіма наявними матеріалами даної справи, зокрема і з довідками вказаними вище (а.с.151-153). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Частиною першою статті 203\~Цивільного кодексу\~України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини третьої статті 203\~Цивільного кодексу\~ України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною п`ятою статті 203\~Цивільного кодексу\~ України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У статті 204\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, є підставою недійсності правочину. Правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що обумовлювалися цим правочином, є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються статтєю 234 Цивільного кодексу України. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори Згідно із ч.1, ч.2 ст. 11 Цивільнокого кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до статті 717 Цивільного кодексу\~України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717\~Цивільного кодексу\~України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Правовою метою договору дарування - є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин формально і заздалегідь знаючи, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, в якій формі він вчинений, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не можна визнати фіктивним. \~ \~ \~ \~При фіктивному правочині у сторін такого правочину відсутній намір створити ті правові наслідки, які задекларовані у правочині. Тобто волевиявлення учасників правочину не відповідає їх дійсній волі. Ознаками фіктивності договору є: наявність зовнішньої форми правочину, що фіксує удавані наміри сторін; відсутність у сторін дійсного наміру створити наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині. Тобто має місце лише імітація правочину, а у діях сторін, що імітують правочин, відсутня головна ознака правочину - спрямованість на встановлення, припинення або іншу видозміну цивільних правовідносин. За загальним правилом, договір як універсальний регулятор приватних відносин, є підставою для встановлення (зміни чи припинення) приватних прав і обов`язків та інших наслідків саме для його сторін. Тобто, по-перше, регулююча сила договору стосується його сторін. По-друге, в певних випадках не сторона договору може наділятися правами та обов`язками (наприклад, стаття 636 Цивільного кодексу України,\~частина перша\~статті 816\~Цивільного кодексу\~України).\~По-третє,\~законодавець в\~окремих випадках,\~з урахуванням\~того,\~що інші\~особи (не\~сторони договору)\~не можуть\~ігнорувати існування\~договору між\~сторонами,\~а також\~фактичне та\~правове становище,\~яке є\~його результатом,\~передбачає спеціальні\~правила при\~«інтервенції» в\~«чужі» договірні\~відносини. (Постанова КЦС ВС від 08 червня 2022 року у справі № 396/269/18) Підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину. \~ \~ \~ \~Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним (фіктивним), повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, діяли умисно, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача. Відповідно до частини третьої статті 12\~Цивільного процесуального\~кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 Цивільного процесуального\~кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 Цивільного процесуального\~кодексу України). \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини другої статті 78\~Цивільного процесуального\~кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~ Згідно зі статтею 80\~Цивільного процесуального\~кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. \~ \~ \~ \~Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. \~ \~ \~ \~Частиною першою та другої статті 89\~Цивільного процесуального\~кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~Згідно умов п.2 договору дарування від 24 січня 2014 року право власності на квартиру обдарованної виникає з моменту її прийняття ,обдарована свідчить що вона подарунок прийняла. Прийняттям дарунку вважається одержання обдарованою оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвівдчення. Слід зазначити, що\~\~матеріали справи не містять доказів вчинення фіктивного правочину, зокрема, на підтвердження умислу відповідачів на укладення\~\~спірного договору без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлювалися. Право власності за договором дарування зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 276005451108. Суд констатує, що на момент укладення спірного договору,\~\~не існувало жодних обтяжень, арештів, інших заборон чи обмежень у використанні та розпорядженні\~\~вказаною квартирою. \~ \~ \~ \~Посилання позивача що вказаний договір був укладений з розрахунку уникнення виконання зобов`язань , у тому числі обумовлениий обмеженням відповідно до Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути узято до уваги оскільки відповідний закон прийнято 3 червня 2014 року, а договір дарування укладений 24 січня 2024 року. \~ \~ \~ \~Також з довідки Державної податкової служби зазначеної позивачем вбачається , що [PERSON] як ФОП з 2019 по 2020 року мала дохід 79999.81 доларрів США , який міг покрити заборгованість , але причини не виконання рішення суду при цьому не вказані. \~ \~ \~ \~Крім того,\~\~слід зазначити, що станом на 24 січня 2014 року , тобто день укладання між відповідачами спірного\~\~правочину, судового рішення\~\~ у справі № 756/217/15-ц за позовом\~\~АТ «Державний ощадний банк України» до про стягнення заборгованості не було ухвалено,заходи забезпечення позову не застосувались. Таким чином, доводи позивача є припущеннями,\~\~а відповідно до частини шостої статті 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача на застосування\~\~при розгляді даної справи\~\~судової практики Верховного Суду у подібних правовідносинах, слід зазначити таке. Так, частиною 4 ст. 263 Цивільного процесуального\~кодексу \~України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Однак, у наведеній банком судовій практиці Верховного\~\~Суду предметом та підставми розгляду були\~\~інші фактичні обставини,\~\~відтак, суд\~\~не враховує їх , оскільки правовідносини у судовій практиці на\~\~яку посилається позивач не є\~\~подібними, з спірними правовідносинами, що\~\~у даній справі. Статтею 89\~Цивільного процесуального\~кодексу \~України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Висновки суду. На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав наданих сторонами доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини,\~\~суд приходить до висновку, що позовні вимоги приватного виконавця Цинєва В.О. є недоведеними та такими ,що задоволенню не підлягають. Враховуючи ,що суд відмовляє у позові по суті справи позовна давність в даному випадку не застосується . Судові витрати. Згідно зі положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed