Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

У липні 2024 року до суду в порядку ч. 3 ст. 293 ЦПК України надійшла спільна заява подружжя заявою [PERSON] , [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання подружжя. Заява мотивована тим, що 26.01.1991 між громадянином України [PERSON] та громадянкою України [PERSON] було укладено шлюб та зареєстровано Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис за №122. Після реєстрації шлюбу заявниця змінила прізвище на [PERSON] . У подружжя не має спільних дітей. Перебуваючи у шлюбі, подружжя проживали разом, стосунки подружжя були пов`язані спільним побутом, правами та обов`язками, притаманними сім`ї. Проте, сімейне життя у сторін не склалося через систематичні непорозуміння, різні погляди на життя, несумісні звички та характери. Протягом останніх п`яти років відносини погіршувалися, що призвело до того, що фактичні шлюбні відносини припинилися остаточно з 19.12.2020, з вказаного часу сторони проживають окремо. Подружжя не підтримує шлюбних відносин та спільного побуту, спільне господарство ними не ведеться, сторони мають окремий бюджет, виконання спільних обов`язків подружжя відсутнє. Стосунки між сторонами стали напружені, погляди на сімейні відносини у заявників виявилися різними. [PERSON] отримав посвідку на проживання у Королівстві Іспанія та проживає за адресою: [ADDRESS] , в той же час, [PERSON] проживає в Україні за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не бажає змінювати країну місця постійного проживання та проживати спільно із [PERSON] . Наразі, [PERSON] не працевлаштований, в той же час, [PERSON] офіційно працевлаштована на посаді радника з питань преси та інформації у Представництві Європейського Союзу в Україні з 29.01.1996 (адреса робочого місця: [ADDRESS] ) та отримує стабільний дохід. Крім того, відповідно до ухвали Печерського районного суду міста Києва від 20.11.2023 у справі 757/39789/23-ц затверджено мирову угоду у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Таким чином, майновий спір між заявниками врегульовано. З урахуванням довготривалого перебування у шлюбі, наявності консервативних поглядів на життя, шлюб, сім`ю, заявники не бажають припиняти шлюб, проте, бажають захистити свої майнові права на об`єкти рухомого та нерухомого майна, які набуватимуться у майбутньому для уникнення майнових спорів та розповсюдження режиму спільної сумісної власності. Для того, щоб майно, яке буде придбано під час їх окремого проживання, не вважалось спільною сумісною власністю подружжя, просять встановити для них режим окремого проживання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2024 відкрито провадження у справі. В судове засідання сторони не заявились, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Представники заявників подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, просили задовольнити заяву у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що заява про встановлення режиму окремого проживання подружжя підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.01.1991 між громадянином України [PERSON] та громадянкою України [PERSON] було укладено шлюб та зареєстровано Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що складено відповідний актовий запис за №122. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 6). Відповідно копії витягу з реєстру територіальної громади від 24.06.2024 № 2024/007384143 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). В той же час, [PERSON] отримав посвідку на проживання у Королівстві Іспанія та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-20). Відповідно до довідки від 09.07.2024, виданої Представництвом Європейського Союзу в Україні, [PERSON] працює за основним місцем роботи у Представництві Європейського Союзу в Україні з 29.01.1996 і має безстроковий контракт (а.с. 11). Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 119 Сімейного кодексу України, подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. За заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Статтею 120 Сімейного кодексу України передбачено, що встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2) дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Пленум Верховного Суду України п.12 постанови №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку статті 119 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням руду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений. Таким чином, дослідивши матеріали спільної заяви, встановлення режиму окремого проживання заявникам необхідно для того щоб майно, яке буде придбане під час окремого проживання, не вважалось спільною власністю подружжя. Сторони вказують, що встановлення режиму окремого проживання необхідно для недопущення майнових суперечок на майбутнє, при цьому сторони не бажають розривати шлюб, з огляду на довготривале перебування у шлюбі, наявності консервативних поглядів на життя, шлюб, сім`ю. Аналізуючи зміст ст.119 СК України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання, наявні обидві умови, а саме: небажання проживати спільно і припинення сімейних відносин, а тому спільна заява подружжя про встановлення режиму окремого проживання підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 119 Сімейного кодексу України, режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved