Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] від імені якої діє адвокат Присяжнюк А.В. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначила, що з 28.08.2015 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Подружні відносини між нею та відповідачем припинилися в березні 2023 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] . Відповідач з вересня 2023 року не бере участі у вихованні та утриманні дітей та мешкає окремо, в добровільному порядку ухиляється від обов`язку утримувати дітей, хоча має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку та не має на утриманні непрацездатних осіб. Діти мешкають разом з нею, тому вона самостійно несе всі витрати на їх утримання. Крім того зазначає, що їх спільному сину [PERSON] [INFO] встановлений діагноз синдром дауна та визначено третю групу інвалідності, що призводить до додаткових витрат. Посилається на те, що в середньому вона витрачає на кожну дитину щомісячно по 8 800,00 грн. на їжу та засоби першої необхідності, по 5 000,00 грн. на ліки, відвідування стоматолога та інших лікарів, необхідні медичні процедури та засоби. У зв`язку з цим вважає, що щомісячний розмір витрат на утримання дітей становить 17 300,00 грн., а кожен з батьків повинен сплачувати на кожну дитину половину від цієї суми, тобто 8 650,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі, а саме: на малолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 8 650,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на малолітню доньку [PERSON] [INFO] в розмірі 8 650, 00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до повноліття кожної дитини. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.11.2023 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. До початку розгляду справи від представника відповідача [PERSON] адвоката Старика В.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що з 01.11.2023 року відповідач займає посаду менеджера з організації консультативних послуг у ТОВ "Шериф - Пульт 038", посадовий оклад відповідача на вказаній посаді згідно довідки про підтвердження міста роботи становить 8 000,00 грн. Зазначає, що у зв`язку з цим загальний розмір аліментів, про який просить позивач, перевищує його місячний дохід, з розміру наданих позивачкою чеків неможливо встановити, що саме придбавалося для дітей, а що саме особисто для позивачки. Вказує, що в позовній заяві не зазначені конкретні товари, що були придбані для кожної дитини, у зв`язку з чим неможливо встановити дійсний розмір витрат на кожну дитину окремо, а тому не доведено необхідність визначення аліментів на дітей саме у зазначеному позивачкою розмірі, у зв`язку з чим позовні вимоги в такому розмірі не підлягають задоволенню. Вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти в сумі 3 000,00 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 109-112). До початку розгляду справи від представника позивачки [PERSON] адвоката Присяжнюк А.В. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що визнання відповідачем аліментів в розмірі 3 000,00 грн. на кожну дитину, а всього 6 000,00 грн. на двох малолітніх дітей, враховуючи його розмір заробітної плати - 8 000,00 грн., свідчить про те, що відповідач має приховані доходи, про які не повідомляє суду. Посилається на те, що згідно відомостей опублікованих у мережі Інтернет, відповідач є фізичною особою-підприємцем. Звертає увагу, що закон не встановлює максимальний розмір аліментів, якщо вони присуджуються у твердій грошовій сумі, а відповідачем не надано доказів, які б спростували витрати позивачки на дітей (витрати на відвідування лікаря у зв`язку з встановленим діагнозом сину, на їжу, медикаменти тощо) (а.с. 127-128). У судовому засіданні представник позивачки адвокат Присяжнюк А.В. підтримала позов, з підстав зазначених у ньому, просила суд його задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до початку розгляду справи подав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнав частково (а.с. 109-112, 149). Суд, заслухавши представника позивачки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. 28.08.2015 між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис №69, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 28.08.2015 серії [NUMBER] (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , і сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 10, 11). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] та свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , вбачається, що їх батьком є відповідач [PERSON] (а.с. 10-11) З копій витягів з реєстру територіальної громади від 17.10.2023 №№2023/008426176, 2023/008426278, 2023/008426297 вбачається, що малолітні діти зареєстровані та проживають разом з позивачкою (а.с. 12-14). Ця обставина визнається сторонами і не підлягає доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач будучи батьком дітей, достатню матеріальну допомогу на їх утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо їх утримання належним чином, що стало підставою звернення з позовом. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 48 Конституції України передбачено, що кожен громадянин України має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Це положення Основного Закону відтворює вимоги ст.25 Загальної декларації прав людини щодо забезпечення високої якості життя на засадах соціальної справедливості, досягнення гідного життєвого рівня. Згідно ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання двох малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 8 650,00 грн. на кожну дитину, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Частиною 2 ст. 182 СК України законодавцем сформульовано наступні правила визначення розміру аліментів: - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; - мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] працює на посаді менеджер (управитель) з організації консультативних послуг в ТОВ "Шериф-Пульт 038" та отримує 8 000,00 грн. за посадовим окладом (а.с.119-121). Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, що підлягатиме стягненню з відповідача на користь позивачки, суд виходить з того, що позивачкою не доведено, що відповідач може сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі - 17 300,00 грн. щомісячно, по 8 650,00 грн. на кожну дитину і до досягнення ними повноліття. Даних про періодичне отримування відповідачем більшого доходу, ніж той, який суд встановив на підставі вищенаведених даних, матеріали справи не містять, відповідних доказів позивачкою суду не надано. Суд констатує, що присудження до стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у заявленому нею розмірі є очевидно непропорційним до розміру його доходу, таке рішення неодмінно призведе до виникнення у відповідача заборгованості зі сплати аліментів, що зі спливом певного проміжку часу безсумнівно матиме негативний вплив на його права та свободи (арешт майна, в т.ч. рахунків, заборона виїзду за межі країни тощо), а також погіршить рівень його життєдіяльності, що прямо суперечить завданню цивільного судочинства. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить 2833,00 грн. Водночас, суд вважає, що з урахуванням потреб дитини, особливостей її фізіологічного стану, стану здоров`я, необхідності розвиватися у стабільному та нормальному середовищі, аліменти у розмірі 3000,00 грн. щомісячно на малолітню доньку, спроможні задовольнити її інтереси, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позов у відповідній частині слід задовольнити частково, присудивши до стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 3000,00 грн. щомісячно на [PERSON] , [INFO] , і до досягнення нею повноліття. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сину позивачки та відповідача [PERSON] [INFO] від народження поставлений діагноз хвороба Дауна, що потребує постійної реабілітації, лікування та оздоровлення (а.с. 15-16, 17-19, 20, 21-49). За таких обставин, суд вважає правильним те, що за станом здоров`я дитина потребує більше коштів ніж відповідач надає в добровільному порядку, та відповідно більше коштів, аніж потребує будь-яка здорова дитина. Враховуючи викладене, на думку суду, з відповідача має бути стягнута сума аліментів на утримання сина у розмірі 4 000,00 грн. і до досягнення ним повноліття. Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. та 4000,00 грн. на кожного з дітей, судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо розподілу судових витрат, суд зауважує наступне. Суд здійснює розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачку звільнено від сплати судового збору за пред`явлення даного позову на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки нею заявлено вимоги про стягнення аліментів. Позивачкою було заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі 17300 грн. (100%), з яких по 8 650,00 грн. на кожну дитину, проте позов задоволено частково і стягнуто 7 000,00 грн. (40,46%), з яких 3 000,00 грн. на доньку та 4 000,00 грн. на сина. Даний позов пред`явлено у 2023 році і за позовну вимогу немайнового характеру пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» було встановлено ставку на рівні 0,4 від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у 2023 році становило 1073,60 грн. (1 прожитковий мінімум становив 2 684 грн., а 0,4 від нього - 1 073,60 грн.). Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 434,38 грн. = (1073,60*40,46)/100. Питання про розподіл інших судових витрат судом не вирішується, оскільки докази їх понесення сторони не надали. Враховуючи викладене,

Outcome: partial