Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до Фермерського господарства «ТЕРРА-УКРАЇНА» про витребування земельної ділянки, визнання відсутнім права оренди та його скасування з одночасним припиненням, в якій просила В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що позивач є власником земельної ділянки кадастровий номер: 5121881000:01:001:0458 площею 10.1272, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Підстава для державної Свідоцтво про право на спадщину, за заповітом серія та номер 6-150 виданий 12.04.2019 видавник Суворовська державна нотаріальна контора у місті Одесі. 20 квітня 2023 року отримана інформація про те, що даною земельною ділянкою користується ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «ТЕРРА-УКРАЇНА» ЄДРПОУ: 35712955 згідно договору оренди. Позивач зазначає, що договору оренди не укладала та не підписувала, тому таке право оренди позбавляє її можливості користуватися своєю земельною ділянкою. 27.05.2024 року представником позивача адвокатом Устимчиком М. В. подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, якою фактично конкретизовані позовні вимоги, та в якій представник позивача просить: витребувати від Фермерського господарства (ЄДРПОУ: 35712955) земельну ділянку кадастровий номер 5121881000:01:001:0458 на користь [PERSON] (Ідентифікаційний номер: [NUMBER] ). Скасувати право оренди, з одночасним його припиненням, щодо земельної ділянки кадастровий номер 5121881000:01:001:0458, яке виникло у Фермерського господарства (ЄДРПОУ: 35712955) на підставі договіру оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 20.08.2019 р: б/н, виданий 20.08.2019, видавник: ФГ "ТЕРРА-УКРАЇНА" (Номер запису про інше речове право: 36012409). Визнати відсутнім право оренди у Фермерського господарства (ЄДРПОУ: 35712955), яке виникло у Фермерського господарства (ЄДРПОУ: 35712955) на підставі договіру оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 20.08.2019 р: б/н, виданий 20.08.2019, видавник: ФГ "ТЕРРА-УКРАЇНА" (Номер запису про інше речове право: 36012409) щодо земельної ділянки кадастровий номер 5121881000:01:001:0458 власником якої є [PERSON] (Ідентифікаційний номер: [NUMBER] ). Вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою суду від 03.05.2023 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Сторона позивача клопотала про витребування від відповідача оригіналу договору оренди землі між позивачем та ФГ «ТЕРРА-УКРАЇНА». Судом задоволено таке клопотання. Відповідач ухвалу суду не виконав, оригіналу договору оренди не надав, відзиву на позовну заяву не подавав. В судове засіданні позивач та її представник не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Належним чином повідомлений представник відповідача в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань не подавав. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 329683830 від 20.04.2023 року, з тексту якої вбачається: Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1809428651218; Тип об`єкта: земельна ділянка; Кадастровий номер: 5121881000:01:001:0458 Опис об`єкта: Площа (га): 10.1272, Цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Адреса: Одеська обл., Іванівський р., с/рада. Благоєвська; Актуальна інформація про речове право; Номер відомостей про речове право: 31151606; Тип речового права: право власності; Дата, час державної реєстрації: 12.04.2019; Державний реєстратор: Данкогло В. В., Суворовська державна нотаріальна контора у місті Одеса, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46441543 від 12.04.2019, [PERSON] , Суворовська державна нотаріальна контора у місті Одеса, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл. Розмір частки: 1/1 Власники: [PERSON] . Тобто, позивач є власником земельної ділянки Кадастровий номер: 5121881000:01:001:0458. Згідно інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів\~нерухомого майна\~щодо об`єкта\~нерухомого майна\~№ 329683830\~від 20.04.2023\~року також\~встановлено,\~щовідбулася державна реєстрація речового права за даною земельною ділянкою, а саме: Номер запису про інше речове право: 26012409 Дата, час державної реєстрації: 10.03.2020 14:10:28 Державний реєстратор: Турецький О. С., Великодолинська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, Одеська обл. Документи, подані для державної реєстрації: договір оренди землі, серія та номер: бн, виданий 20.08.2013, видавник: ФГ «ТЕРРА-Україна»; Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51698381 від 19.03.2020, [PERSON] , Великодолинська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, Одеська обл. Вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки Зміст, характеристика іншого речового права: Строк дії: 10 років Відомості про суб`єкта іншого речового права: Орендодавець: [PERSON] . Орендар: ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО «ТЕРРА-УКРАЇНА», код ЄДРПОУ: 35712955, країна реєстрації: Україна Опис об`єкта іншого речового права: земельна ділянка в цілому. Так судом встановлено, що земельною ділянкою кадастровий номер 5121881000:01:001:0458, яка належить позивачу [PERSON] на підставі приватної власності користується ФГ «ТЕРРА-УКРАЇНА» (ЄДРПОУ: 35712955) на підставі договору оренди землі. Позивач у справі зазначає, що нею не підписувався договір ордени в тому числі договір оренди між ФГ «ТЕРРА-УКРАЇНА», в неї відсутній даний договір та у зв`язку з відсутністю у неї договору клопотала про його витребування з метою проведення експертизи підпису договору. Суд констатує той факт, що стороною відповідача доказ, що витребовувався судом, не наданий. Суд вважає, що оскільки позивач стверджує про неукладення спірного договору, то саме на відповідача покладається обов`язок представити докази на підтвердження укладення вищевказаного договору. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч. 4 cт. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події, а у разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Водночас, при вирішенні спору, суд керується положеннями ч.1 ст. 13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та положеннями ч.10 ст. 84 ЦПК України, якою визначено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин доказів, витребуваних судом, суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами. За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу. У зв`язку з ненаданням відповідачем оригіналу договору оренди сторона позивача в подальшому не порушувала питання про призначення у справі почеркознавчої експертизи. При цьому суд звертає увагу на положення абзацу 3 п. 1.1 Розділу 1 «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, в якому категорично вказано, що для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. Тобто, суд констатує, що на виконання ухвали суду про витребування доказів відповідачем не було надано оригінал оскаржуваного договору, що унеможливлювало призначення судом, а також і проведення в подальшому судової почеркознавчої експертизи. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 130/1503/18 (провадження № 61-6084св19), від 22 травня 2019 року у справі № 130/1508/18 (провадження № 61-6086св19), від 23 жовтня 2019 року у справі № 130/1510/18 (провадження № 61-6004св19), від 24 червня 2020 року у справі № 130/1509/18 (провадження № 61-6087св19), від 20.10.2021 року у справі № 581/39/20 (провадження № 61-1313св21). Тож, суду не надано для дослідження договір оренди землі, який оспорює сторона позивача, тому і невідомі суду всі істотні умови цього договору. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. У частині першій статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно зі статтею 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі». Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація змін, припинення, набуття речового права здійснюється на підставі судового рішення про визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, факт укладення оспорюваного договору оренди землі між сторонами не підтверджено належними і допустимими доказами. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що «відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення». Отже, судом встановлено, що волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі у встановлений законом спосіб не відбулося, оскільки доказів що правочини були нею підписані не надано, тобто цей правочин є неукладеним, а відповідач не спростував цієї обставини, позивач, як власник спірних земельних ділянок, має намір розпорядитися належними їй земельними ділянками на власний розсуд, витребувавши земельну ділянку та визнавши відсутнім право оренди з подальшим його скасуванням, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Аналогічний за змістом висновок про те, що відсутність оригіналу договору оренди землі підтверджує доводи позивача про те, що такий договір не укладався, міститься у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі № 687/328/20 (провадження № 61-14532св21), від 17 січня 2022 року у справі № 687/358/20 (провадження № 61-8698св21), від 30 листопада 2022 року у справі № 687/182/20 (провадження № 61-4943св21), від 13 лютого 2023 року у справі № 687/329/20 (провадження № 61-14885св21), від 13 березня 2023 року справа № 383/75/21 (провадження № 61-10985св22), від 14 березня 2023 року справа № 383/76/21 (провадження № 61-11001св22). Твердження сторони позивача про те, що позивач не укладала договір оренди землі та не підписувала його, залишились неспростованими відповідачем. Факт реєстрації речового права оренди спірної земельної ділянки не може заміняти договір про таке право, так як згідно положення ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. І лише після виникнення речового права оренди таке підлягає державній реєстрації. У правовій системі України доктрина venire contra faktum proprium (заборони суперечливої поведінки) проявляється, зокрема, у кваліфікації певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) як волевиявлення, яке свідчить про вчинення правочину, зокрема про його схвалення (постанова Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі №3-59гс14). Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі. Разом з тим, статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Зазначена норма виключає можливість укладення спірних договорів шляхом вчинення конклюдентних дій. Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Враховуючи ту обставину, що договір оренди між [PERSON] та Фермерським господарством «ТЕРРА-УКРАЇНА» є неукладеним, тому і відсутні законні підстави для користування земельною ділянкою орендарем на підставі договору оренди. Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 19 лютого 2024 року по справі № 567/3/22 Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. \~ \~ \~ \~Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону N 1952-ГУ судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі N 513/879/19 (провадження N 14-49цс22)) Відповідачем прав та обов`язків за спірним договором оренди землі не набуто і правовідносини за ними не виникли, а тому зайняття земельної ділянки, яка належить позивачу [PERSON] , фактичним користувачем - відповідачем Фермерським господарством «ТЕРРА-УКРАЇНА» є неправомірним. Суд вважає, що усунення перешкод у користуванні належної [PERSON] земельної ділянки шляхом витребування її у відповідача та повернення спірної земельної ділянки її власнику, з огляду на те, що права та обов`язки сторін договором оренди землі не виникли через їх неукладеність, є ефективним способом захисту порушених прав позивача. Оскільки факт укладення договору оренди землі не підтверджено належними та достатніми доказами, державна реєстрація права оренди ФГ «ТЕРРА-УКРАЇНА» на підставі договору оренди, існування якого суду не підтверджено, не може вважатись законною. Реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права оренди на спірні земельні ділянки за відповідачем на підставі неукладеного договору не відповідає вимогам закону, порушує права та законні інтереси [PERSON] вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою, а тому суд вважає, що позовні вимоги про скасування державної реєстрації іншого речового права (права оренди) щодо земельної ділянки кадастровий номер 5121881000:01:001:0458 є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в сумі 4292,73 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір в розмірі 4292,73 грн. з відповідача. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. не підтверджені матеріалами справи, оскільки на їх підтвердження в матеріалах справи міститься лише: договір № б/н про надання правової допомоги від 04 січня 2023 року; договір № 04/01/2024 про надання правової допомоги від 04 січня 2024 року, з яких неможливо встановити конкретний обсяг наданих послуг/виконаних робіт адвокатом, сум, витрачених позивачем на оплату таких послуг/виконаних робіт. Жодних інших доказів (додаткового договору, акту приймання-передачі виконаних робіт/наданих послуг, детального опису виконаних робіт/наданих послуг, квитанції про сплату грошових коштів за надання професійної правничої допомоги, рахунків) на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу суду не надано. Таким чином, судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом, стягненню з відповідача не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: approved