Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

20.05.2024 року представник позивача [PERSON] , адвокат Остащенко О.М. звернулася з позовом до ФГ «Олена» про визнання відсутнім права оренди відносно земельної ділянки. Позов мотивовано тим, що 09.01.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ФГ «Олена» укладено Договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 3521110100:02:000:0082, що розташована на території Гайворонської міської ради, Гайворонського району, Кіровоградської області, площею 2,85 га, строком на 10 років. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, розмір земельної ділянки - 2,8541 га. 12.12.2012 року проведено державну реєстрацію речового права - права оренди земельної ділянки, яка належить позивачу. Дія Договору оренди припнилась 12.12.2022 року, через сплив строку оренди Земельної ділянки. В грудні 2022 року позивачу стало відомо з інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що 01.12.2022 року (запис речового права 48602751) державним реєстратором Благовіщенської міської ради Кіровоградська області Корсун В.С., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2022 року (індексний номер 65662580) про державну реєстрацію права оренди на підставі Додаткової угоди від 12.11.2022 року до Договору оренди земельної ділянки, відносно земельної ділянки, кадастровий номер 3521110100:02:000:0082, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2665740235020. Електронна реєстраційна справа, що розміщена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер об`єкта нерухомого майна 2665740235020 (земельна ділянка кадастровий номер 3521110100:02:000:0082) містить відскановану Додаткову угоду від 12.11.2022 року, на підставі якої продовжено строк дії договору оренди, яку позивач не підписував та не укладав. Згідно Додаткової угоди від 12.11.2022 року до Договору оренди земельної ділянки №0082 про викладення в новій редакції від 09.01.2012 року, строк оренди склав 20 років (до 12.12.2032 року). Позивач, який не підписував (не укладав) Додаткову угоду до Договору оренди, звернувся в 2023 року до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою до ФГ «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі. Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.07.2023 року в справі №385/277/23, позовну заяву позивача задоволено - усунуто перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 16.04.2024 року в справі №385/277/23, скасовано рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18.07.2023 року з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту з посиланням на висновок Верховного Суду. Рішеннями в справі №385/277/23 встановлено відсутність у ФГ «Олени» оригіналу Додаткової угоди від 22.11.2022 року до Договору оренди земельної ділянки №0183 про викладення в новій редакції від 06.01.2012 року через її втрату, а Благовіщенська міська рада Кіровоградської області повідомила, що оригінал додаткової угоди повернуто заявнику (директору ФГ «Олена» [PERSON] , який був заявником). У справі №385/277/23 рішеннями судів встановлено, що Додаткова угода до Договору оренди, не укладалась «суд вважає необхідним відповідно до частини десятої статті 84 ЦПК України визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ про те, що додаткова угода №°б/н від 12.11.2022 року до договору оренди від 09.01.2012 року якою продовжено строк дії основного договору оренди до 12.12.2032 року, позивачем не підписувалася та не укладалася.». З урахуванням того, що позивач не підписував Додаткову угоду до Договору оренди, якою продовжено строк оренди земельної ділянки на 20 років, а також враховуючи, що в справі №385/277/23, встановлено обставини того, що ФГ «Олена» втратила Додаткову угоду, у зв`язку з чим судами встановлено відсутність волевиявлення позивача укласти Додаткову угоду, через не надання оригіналу для проведення почеркознавчої експертизи, дана обставина не потребує додаткового/повторного доведення в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Просить суд: визнати відсутнім права оренди у ФГ «Олена» (код ЄДРПОУ 20657357, 26300, Кіровоградська обл., м. Гайворон, вул. Шкільна, 1), що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.12.2022 року (номер запису про інше речове право 48602751) державним реєстратором Благовіщенської міської ради Кіровоградської області Корсун В.С. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.12.2022 року (індексний номер 65662580), яке прийняте на підставі Додаткової угоди від 12.11.2022 року до Договору оренди земельної ділянки, відносно земельної ділянки, кадастровий номер 3521110100:02:000:0082, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2665740235020, що належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Зобов`язати ФГ «Олена» (код ЄДРПОУ 20657357, 26300, Кіровоградська обл., м. Гайворон, вул. Шкільна, 1) повернути [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) земельну ділянку, кадастровий номер 3521110100:02:000:0082, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2665740235020, площею 2,8541 га, що розташована: Кіровоградська область, Гайворонський район, Гайворонська міська рада. Стягнути з ФГ «Олена» (код ЄДРПОУ 20657357, 26300, Кіровоградська обл., м. Гайворон, вул. Шкільна, 1) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судові витрати. Ухвалою судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21.05.2024 року відкрито провадження у справі. 05.06.2024 року від представника відповідача ФГ «Олена», адвоката Дяченко М.І. надійшов відзив на позовну заяву. В якому зазначено, що Постановою від 16.04.2023 року Кропивницьким апеляційним судом рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 липня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 липня 2023 року не набрало законної сили, рішення скасовано, а тому відсутні підстави вважати що Додаткова угода позивачем не підписувалась та не укладалася. Договір оренди між [PERSON] та ФГ Олена» укладено 09 січня 2012 року строком на 10 років., який зареєстрований у Книзі 4 відділу Держкомзему у Гайворонському районі Кіровоградської області 12 грудня 2012 року. Строк дії договору оренди землі від укладеного між позивачем та ФГ «ОЛЕНА» до 12 грудня 2022 року включно. 12 листопада 2022 року позивач уклала з ФГ «Олена» додаткову угоду про продовження дії договору. 01.12.2022 року було проведено державну реєстрацію додаткової угоди про продовження дії договору в Державному реєстрі речових прав на не рухоме майно. Відповідно до зареєстрованої належним чином Додаткової угоди строк дії договору оренди продовжено до 12.12.2032 року. Та вже в грудні 2022 року позивач почала звертатися про припинення договору оренди. У постанові від 16.04.2024 року Кропивницький апеляційний суд вказав: «Сторона позивача таких позовних вимог про визнання відсутнім права оренди не заявляла. Відтак відсутні підстави оцінювати додаткову угоду до договору оренди землі від 22.11.2022, якою подовжено термін його дії, як неукладеної, такої яка не мала волевиявлення учасника договору». Додаткова угода від 12.11.2022 про продовження дії договору оренди землі свідчить про намір сторін продовжити строк дії договору. Оскільки між сторонами були узгоджені всі істотні умови, що містилися в додатковій угоді, до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3521110100-02-000-0082, що зареєстрований в Держкомземі Гайворонського району 12.12.2012 року, були внесені зміни в Державний реєстр речових прав. Згідно умов пункту 12.4 укладеного Договору розірвання договору землі в односторонньому порядку не допускається. Згідно пункту 12.6 укладеного Договору у разі дострокового одностороннього розірвання договору з боку «Орендодавця» ініціативна сторона повинна відшкодувати збитки «Орендарю» у обсязі 100 % від вкладених у поліпшення земельної ділянки та придбання чи ремонт техніки (якою оброблялась земельна ділянка) коштів за всі роки користування землею на умовах оренди. Оскільки між сторонами були узгоджені всі істотні умови, що містилися в договорі, договір оренди землі укладений в письмовій формі; пройшов відповідну державну реєстрацію; особа, яка його уклала, мала необхідний обсяг цивільні дієздатності; її волевиявлення було спрямоване на укладання договору, позивачка отримувала орендну плату за весь період дії договору, а тому ми вважаємо, що ФГ «ОЛЕНА» на законних підставах використовує вищезазначену земельну ділянку. Позивач не надала належного та допустимого доказу на підтвердження своїх позовних вимог щодо визнання відсутнім права оренди. Позивач фактично вчиняє дії, спрямовані на перешкоджання орендареві у користуванні орендованою земельною ділянкою, самостійно господарювати на землі, порушує право відповідача на орендовану земельну ділянку та бажає уникнути обов`язку щодо виконання умов договору зі своєї сторони. Тому, цей позов є безпідставним, а його подача є нічим іншим, як зловживанням позивачем своїми процесуальними правами. Просить у позові відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , адвокат Остащенко О.М. позов підтримала з підстав зазначених у ньому. Представники відповідача ФГ «Олена» в судове засідання не з`явлися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. В підготовчому судовому засіданні представник відповідача ФГ «Олена» адвокат Дяченко М.І. вказала, що оригінал Додаткової угоди Договору оренди земельної ділянки №0082 про викладення в новій редакції від 09.01.2012 року, укладеної 12.11.2022 року втрачений та у ФГ «Олена» відсутній. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи та на підставі пояснень представника позивача. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст.89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка з кадастровим номером 3521110100:02:000:0082, площею 2,8541 га., яка розташована на території Гайворонської міської ради, Кіровоградської області, що вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 378159716 від 13.05.2024 року (а.с. 14). 09.01.2012 року між позивачем та ФГ «Олена» було укладено договір оренди землі строком на 10 років на належну їй земельну ділянку, який зареєстровано 12.12.2012 року (а.с. 7-9). 12.11.2022 року між [PERSON] та ФГ Олена» укладено Додаткову угоду Договору оренди земельної ділянки №0082 про викладення в новій редакції від 09.01.2012 року. Відповідно до п. 3.1 Додаткової угоди договір оренди укладено строком на 20 років з дати укладання цього Договору та діє до 12.12.2032 року (а.с.10-12). З інформаційної довідки № 378159716 від 13.05.2024 року, вбачається, що 01.12.2022 року Державним реєстратором Корсун Віталіною Станіславівною Благовіщенської міської ради Кіровоградської області було зареєстровано додаткову угоду № б/н від 12.11.2022 року до договору оренди від 12.12.2012 року, якою продовжено строк дії основного договору оренди до 12.12.2032 року з автоматичним продовженням дії договору (а.с. 14). Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.07.2023 року в справі №385/277/23, позов [PERSON] до ФГ «Олена» про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, шляхом скасування державної реєстрації додаткової угоди до договору оренди землі задоволено (а.с. 66-69). Постановою Кропивницького апеляційного суду від 16.04.2024 року в справі №385/277/23, скасовано рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.07.2023 року, з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту. Так в постанові апеляційний суд зазначає: «на час укладення додаткової угоди, що є предметом позову, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування державної реєстрації договору, оскільки державній реєстрації підлягала не сама угода, а речове право, яке виникло на її підставі. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє,\~є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди.» (а.с. 18-24). Пред`являючи позов, [PERSON] стверджувала, що спірну додаткову угоду до договору вона не підписувала, підпис у ній вчинено іншою особою. З метою перевірки належності підпису у додатковій угоді власнику та проведення почеркознавчої експертизи, представник позивача подав до суду заяву якою просив витребувати у відповідача оригінал додаткової угоди №б/н від 12.11.2022 до договору оренди від 12.12.2012. Ухвалою суду від 20.03.2023 було витребувано оригінал додаткової угоди у відповідача. Ухвала суду про витребування документів, не виконана, представником відповідача повідомлено суд про відсутність у відповідача оригіналу додаткової угоди від 12.11.2022, укладеної із позивачем. 21.04.2023 року від Благовіщенської міської ради Кіровоградської області надійшла відповідь на ухвалу від 17.04.2023 року, в якій вказано, що всі оригінали поданих документів, тобто (договори оренди, та додаткові угоди), були повернуті заявникові, копії договорів, та додаткових угод у реєстраційній справі не зберігаються. В підготовчому судовому засіданні представник відповідача ФГ «Олена» адвокат Дяченко М.І. вказала, що оригінал Додаткової угоди Договору оренди земельної ділянки №0082 про викладення в новій редакції від 09.01.2012 року, укладеної 12.11.2022 року втрачений та у ФГ «Олена» відсутній. Норми права та мотиви їх застосування. За змістом\~статті 11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частиною першою\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). \~Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад,\~від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною третьою\~статті 203 ЦК України\~передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої\~статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій\~статті 215 ЦК України, так і у\~статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України\~встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~і відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.\~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди\~(частина перша\~статті 638 ЦК України). За частиною першою\~статті 14 Закону України «Про оренду землі»\~- договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. За частиною першою\~статті 15 Закону України «Про оренду землі»\~істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. У постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) зробив висновок про те, що «належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В справі №385/277/23 Гайворонським районним судом Кіровоградської області в рішенні від 19.07.2023 року було встановлено: «що додаткова угода №б/н від 12.11.2022 року до договору оренди від 09.01.2012 року якою продовжено строк дії основного договору оренди до 12.12.2032 року, позивачем не підписувалася та не укладалася.». Встановлені обставини у вказаній справі Кропивницький апеляційний суд у постанові від 16.04.2024 року підтвердив, але рішення суду першої інстанції скасував з мотивів обрання позивачем [PERSON] неефективного способу захисту. Відповідно до ч. 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Верховний Суд у своїй постанові від 02.11.2022 р. по справі № 140/6115/21 вказав: «преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: ці обставини встановлені судовим рішенням лише у господарській, цивільній або адміністративній справі; ці обставини оцінені судом саме як обставина (юридичний факт) преюдиційного характеру та не є правовою оцінкою, наданою судом певній обставині (юридичному факту); ці обставини міститься у мотивувальній частині рішення та відповідають вимогам пункту першого частини четвертої статті 246 КАС України, згідно з яким у мотивувальній частині рішення, серед іншого, зазначаються обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Суд зазначає, що відповідач по даній справі ФГ «Олена» було залучено до участі у справі № 385/277/23 як відповідач, а тому в силу приписів частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини справи, встановлені рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19.07.2023, Постанові Кропивницького апеляційного суду від 16.04.2024 року у справі №385/277/23, мають юридичні наслідки для ФГ «Олена» при розгляді позову у справі 385/767/24. За таких обставин суд вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами, те, що спірну додаткову угоду не підписувала [PERSON] . Враховуючи вищезазначене позов підлягає задоволенню повністю. Щодо стягнення\~судових витрат. Розмір витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді позивачем підтверджується договором про надання правової допомоги від 07 травня 2024 року № 126 та додатковою угодою від 07.05.2024 року № 1, актом виконаних робіт від 14.05.2024 року, квитанцією від 13 травня 2024 року № 287, відповідно до якої позивачем сплачено частину гонорару за надану правову допомогу у розмірі 10000 грн. Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі №750/2055/20 (провадження № 61-16723 св 20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. ФГ «Олена» у відзиві на позовну заяву зазначено про те, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу понесених у суді є неспівмірним зі складністю цієї справи, наданими адвокатом послугами, витраченим ним часом та не відповідає реальності таких витрат, розумності їх розміру. З урахуванням вищевказаного, обґрунтувань позову, в якій порушено клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та доданих до неї документів, а також заперечень проти задоволення відповідної заяви, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника [PERSON] - адвоката Остащенко О. М., та стягнення з відповідача на користь [PERSON] 10370 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. Крім того, позивач при подачі позовної заяви до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України такий підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved