Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом і просить стягнути із відповідача заборгованість за Договором позики № 9211271 від 24 липня 2020 року в розмірі 27442 грн 09 коп., судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн 00 коп. Посилається на те, що 24 липня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений Договір позики № 9211271. Договір був укладений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора. ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», що є підрядником в частині технічного перерахування коштів у безготівковій формі, на рахунок відповідача були перераховані кошти в розмірі 8000 грн 00 коп. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 23442 грн 09 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 8000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками - 15360 грн 00 коп. 01 квітня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» був укладений Договір факторингу № 006-000421, відповідно до якого право вимоги за вищезазначеним кредитним договором перейшло до нового кредитора - ТОВ «Сіроко Фінанс». 05 лютого 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» був укладений Договір факторингу № 20240205/2, відповідно до якого право вимоги за вищезазначеним кредитним договором перейшло до позивача по справі. Крім того, вважає, що оскільки відповідач довгий час не повертає кредитні кошти, має право на інфляційне збільшення на суму 4082 грн 00 коп. за період із 25 серпня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Також просить стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку становить 7000 грн 00 коп. 03 червня 2024 року було відкрито провадження по даній справі і справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (а.с.80). Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк відповідачем, яка повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, не надано відзиву на позов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Судом встановлено наступне. 24 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] був укладений Договір позики № 9211271( а.с.14-15). Кредит був підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразово ідентифікатора. 24 липня 2020 третьою особою (підрядником в частині технічного перерахування коштів у безготівковій формі) - ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» на картковий рахунок [NUMBER] , належний відповідачу, що вбачається із копії Договору позики 3 9211271 від 24 липня 2020 року, були перераховані кредитні кошти в розмірі 8000 грн 00 коп. (а.с.16). Відповідачем умови вищезазначеного кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі в розмірі 23442 грн 09 коп., в тому числі заборгованість за тілом кредиту - 8000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками - 15360 грн 00 коп. 01 квітня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» був укладений Договір факторингу № 006-000421 (а.с.19-32). Згідно витягу з реєстру прав вимоги № 006-000421 від 01 квітня 2021 року (а.с.33) право вимоги за вищезазначеним кредитним договором перейшло до нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс». 05 лютого 2024 року між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» був укладений Договір факторингу № 20240205/2 (а.с.34-46). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 20240205/2 (а.с.48) право вимоги за вищезазначеним кредитним договором перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф». 14 лютого 2024 року на адресу [PERSON] було направлене повідомлення про відступлення прав вимоги за Договором факторингу № 20240205/2 від 05 лютого 2024 року (а.с.50). Із виписки з особового рахунку [PERSON] (а.с.49) вбачається, що заборгованість відповідача за Договором позики №9211271 від 24 липня 2020 року станом на 18 квітня 2024 року становить 27442 грн 09 коп., а саме: -заборгованість по талу кредиту - 8000 грн 00 коп.; -заборгованість за відсотками - 15360 грн 00 коп.; -інфляційне збільшення - 4082 грн09 коп. 14 лютого 2024 року на адресу відповідача була направлена досудова вимога про необхідність сплати вищезазначеної заборгованості за Договором позики №9211271 від 24 липня 2020 року (а.с.51). На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подані наступні докази: копію договору про надання правової допомоги № 202418904/2 від 18 квітня 2024 року (а.с.59-62); попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с.58). Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини між сторонами по справі виникли з договірних правовідносин, то до них слід застосувати положення Цивільного кодексу України щодо загальних положень про договір та зобов`язання, позику, кредитний договір, договір відступлення прави вимоги. Відповідно до ст. ст. 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ст.ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо) яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.1056-1 ЦК України тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до Паспорта споживчого кредиту (а.с.14) відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 8000 грн 00 коп. на строк один місяць із сплатою 175,20 % річних. Відповідно до вимог ст. ст. 526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18). Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. (ч. 2 ст. 1081 ЦК України). Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та первісним кредитором 24 липня 2020 року укладено кредитний договір на суму 8000 грн., кошти були перераховані на картковий рахунок відповідача, відповідачем належним чином умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого утворилися заборгованості у вищезазначеному розмірі, позивач правомірно набув права вимоги за даним кредитним договором, тому має право на належне виконання відповідачем зобов`язань за ним. Враховуючи вищевикладене, стягненню із відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за Договором позики № 9211271 від 24 липня 2020 року в розмірі 23360 грн 00 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 8000 грн 00 коп., заборгованість за відсотками - 15360 грн 00 коп. Сума заборгованості в такому розмірі була відступлена за Договором факторингу № 006-000421 від 01 квітня 2021 року та Договором факторингу № 20240205/2 від 05 лютого 2024 року. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд дійшов наступних висновків. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Посилаючись на невиконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, позивачем нараховано інфляційні втрати на суму заборгованості, розмір яких згідно з наданим розрахунком за період із березня 2020 року по лютий 2022 року складає 4082 грн 09 коп. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Однак, з врахування відсутності заяви відповідача про застосування до даної вимоги строку позовної давності, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в розмірі 4082 грн 09 коп. Щодо позовних вимог в частині стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн 00 коп. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подані наступні докази: копію договору про надання правової допомоги № 202418904/2 від 18 квітня 2024 року (а.с.59-62); попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (а.с.58). Відповідно до п.п.41-43 Договору про надання правової допомоги № 202418904/2 від 18 квітня 2024 року (а.с.59-62) правову допомогу, що надається Адвокатом, Клієнт оплачує на умовах та в порядку, встановленому даним Договором. У разі ухвалення судом рішення суду на користь Клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату винагороду в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень. У разі ухвалення судом рішення суду про часткове задоволення позовних вимог Клієнта, Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Верховний Суд у постанові від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 роз`яснив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19. З урахуванням викладеного вище, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Отже, зміст наведених норм законодавства вказує на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В силу ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 45 розділу 3 Договору про надання правової допомоги № 202418904/2 від 18 квітня 2024 року (а.с.59-62), за результатами надання правової допомоги складається Акт, що підписується представниками кожної зі сторін (сторонами). Такий акт суду надано не було. Таким чином, враховуючи, що позивачем не подано належних та допустимих доказів, зокрема і передбаченого Договором про надання правової допомоги Акту, на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт, суму вартості кожної з них, вимоги про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 11, 13, 14, 207, 512-514, 625, 626, 628, 638, 1054, 1056-1 ЦК України.

Outcome: approved