Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

07 серпня 2024 року до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшла заява, яка у подальшому 08 серпня 2024 року уточнена, [PERSON] , заінтересована особа: Тростянецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального управління міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, у якій заявниця просить встановити факт смерті її двоюрідного брата - [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Макіївка Донецької області, який помер [INFO] , у віці 56 років у м. Харцизьк, Донецька область, Україна. Заяву обґрунтовує тим, що вона до недавнього часу проживала в м. Донецьк, проте у зв`язку з проведенням антитерористичної операції, та тимчасової окупації території України, була змушена переїхати проживати в інше місто та на разі вона проживає у м. Ладижин. Вона являється двоюрідною сестрою [PERSON] , [INFO] , який проживав в [ADDRESS] , та працював на шахті «Ясинівська-глибока» ДП «Макиїввугілля», був також змушений переїхати проживати в інше місто, та проживав за адресою: [ADDRESS] . Не знайшовши роботи та не маючи засобів для існування, її двоюрідний брат був змушений повернутися на тимчасово окуповану територію до постійного місця проживання і роботи на шахті. Важка праця і проживання під постійною загрозою від обстрілів призвели до того, що її двоюрідний брат [PERSON] важко захворів та в результаті хвороби [INFO] помер на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Харцизьк, Донецької області. Вона являється єдиною найближчою родичкою померлого [PERSON] , однак зареєструвати його смерть у встановленому законом порядку вона не може, оскільки отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки смерть трапилась на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст.17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті двоюрідного брата необхідно для реєстрації смерті та подання заяви до органів нотаріату України про прийняття спадщини. Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 08 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, справа призначена до судового розгляду в порядку окремого провадження. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але надала суду заяву, у якій росить суд розглядати справу без її участі, у якій просила, що заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи Тростянецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального управління міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без їх представника на розсуд суду. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши докази по справі, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав. У відповідності до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є громадянкою України, що встановлено відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 26 квітня 2006 року Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області (а.с.14-15). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 07 лютого 1968 року, рос. « [PERSON] » народилася [INFO] , в графі батько записаний рос. « [PERSON] », в графі мати записана рос. « [PERSON] » (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 01 березня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, [PERSON] , [INFO] , 01 березня 2005 року уклала шлюб з [PERSON] , після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] » (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 17 грудня 1966 року, рос. « [PERSON] », 1945 року народження, 17 грудня 1966 року уклала шлюб з рос. « [PERSON] », після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище « [PERSON] » (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 17 січня 1968 року, рос. « [PERSON] » народився [INFO] , в графі батько записаний рос. « [PERSON] », в графі мати записана рос. « [PERSON] » (а.с.10). Відповідно до довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції №535690148 від 22 грудня 2014 року, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Макіївки Донецької області, який постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , і перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в [ADDRESS] , 10 грудня 2014 року (а.с.9). Відповідно до довідки №4571, виданої 23 грудня 2014 року міським головою Ладижинської міської ради Вінницької області Коломєйцевим В. та довідки №4572, виданої 23 грудня 2014 року міським головою Ладижинської міської ради Вінницької області Коломєйцевим В., [PERSON] , 1967 року народження проводив поховання свого батька [PERSON] , який помер [INFO] та своє матері [PERSON] , яка померла [INFO] , за власний рахунок (а.с.3,5). Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 26 лютого 2024 року серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м. Харцизьк, Донецької області(а.с.4). Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію акті цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Водночас Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, не містять спеціальної норми права щодо порядку державної реєстрації смерті на тимчасово окупованій території України відповідними органами державної реєстрації актів цивільного стану без рішення суду про встановлення такого факту, що унеможливлює встановлення факту смерті та здійснення державної реєстрації народження в позасудовому порядку. Згідно зі ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. З Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за №1668/39004 (зі змінами), вбачається, що територія Донецького району Донецької області, до якого відноситься м. Харцизьк з 07.04.2014 перебуває в тимчасовій окупації Російської Федерації. Відповідно до ст.17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документу встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. За таких обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення. Разом з тим, оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст.3,8,9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Зазначений висновок враховував також ЄСПЛ у справах «Лоізіду проти Туречини» (Loizidou v. Turkey, рішення від 18 грудня 1996 року), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, рішення від 10 травня 2001 року), «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, рішення від 23 лютого 2016 року). Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті, з метою захисту прав громадян України, не легітимізує таку владу та не надає автоматичної дійсності таким актам. Такі дії зумовлені тим, що держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. При наданні оцінки, зокрема, свідоцтву про смерть, лікарському свідоцтву про смерть, як доказам потрібно враховувати, що хоча такі документи не є юридично дійсними, але вони можуть підтверджувати, що певна установа, яка не діє відповідно до українського законодавства, але de facto існує на тимчасово окупованій території зафіксувала факт смерті особи. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на отримання допомоги, призначення соціальних виплат, тощо. З огляду на наведене, суд вважає доведеним, що громадянин [PERSON] , [INFO] , громадянин України, який народився в м. Макіївка Донецької області, помер [INFO] у віці 56 років, в м. Харцизьк Донецької області Україна. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У відповідності з частинами 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявником свідоцтво про смерть, видане державним органом України. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved