Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» Киричук Г.М. звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість в розмірі 144987,08 грн., а також понесені позивачем судові витрати в розмірі 2422,40 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» [PERSON] 21.12.2022 на підставі кредитного договору № 1010971202 видано кредит в сумі 123958,53 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.03.2024 складає 144987,08 грн., з яких: 119960,55 грн. - заборгованість за кредитом; 12,57 грн. - заборгованість процентами; 25013,96 грн. - заборгованість за комісією. Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. \~ \~ \~ \~ Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 травня 2024 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.38) 27.05.2024 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Осипенко А.В. суду було надано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого відповідач, посилаючись на норми Цивільного кодексу України, Висновки Верховного Суду, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. (а.с.47-52) 03.06.2024 року представником позивача да суду надана відповідь на відзив, згідно змісту якої представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. (а.с.56-60) 11.06.2024 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Осипенко А.В. суду були надані заперечення на відповідь на відзив, згідно змісту яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. (а.с.65-75) \~ \~ \~ \~Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача\~ [PERSON] \~в судове засідання не з`явилась, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] адвокат Осипенко А.В. в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутності та за відсутності відповідача, проти позлвних вимог заперечує у повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між Акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ\~МІЖНАРОДНИЙ БАНК та [PERSON] укладено кредитний договір № 1010971202, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 123958,53 грн., строком на 36 місяців з 21.12.2022 року по 21.12.2025 року на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника № [NUMBER] , з процентною винагородою щомісячно, в розмірі 0,01% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за Договором; комісійною винагородою за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) щомісячно, в розмірі 1,4% від суми кредиту (а.с.9 оберт-10, 11 оберт, 13-18). Згідно платіжної інструкції № TR.61951776.72149.25578 АТ «ПУМБ» 21.12.2022 року надані кредитні кошти за договором №1010971202 [PERSON] в сумі 123958,53 грн. (а.с.22) Відповідно до Кредитного договору №1010971202 від 21.12.2022 року, позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту частками, в розмірі та в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленими в Додатку №1, який підписується сторонами, та є невід`ємною частиною цього Договору. 03.03.2024 року на адресу відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» була надіслана письмова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором. (а.с.19, 20-21) Станом на 03.03.2024 року прострочена заборгованість [PERSON] перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором\~№1010971202 від 21.12.2022 року становить\~144987,08 грн., з яких:\~119960,55\~грн.\~-\~заборгованість за\~кредитом;\~12,57\~грн.\~-\~заборгованість процентами;\~25013,96\~грн.\~-\~заборгованість за\~комісією. (а.с.23-24). З виписки по особовому рахунку, наданої позивачем, вбачається, що відповідач [PERSON] з 21.12.2022 року по 09.02.2024 року активно користується кредитними коштами та вносить суми для погашення заборгованості (а.с.25-26). Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, Згідно п. 1 ст. 611 вказаного Кодексу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Частиною 1\~статті 546 цього Кодексу\~встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Як передбачено ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як встановлено судом, станом на 03.03.2024 року позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором №1010971202 від 21.12.2022 року, має заборгованість по даному договору і дана заборгованість має бути стягнута з нього на користь позивача. При цьому, визначаючи розмір заборгованості, суд виходить з наступного. Як видно з розрахунку заборгованості, наданому банком, заборгованість по відсоткам за користування кредитним договором станом на 03.03.2024 року складає 12,57 грн., які і мають враховуватись судом при вирішення спору. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами Договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 36 місяців з 21.12.2022 до 21.12.2025 (включно). Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 № 444/9519/12 та постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за надання фінансового інструменту та додатковий моніторинг погашення кредиту є нікчемними. Отже, оскільки сплата позичальником винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу є платою за послуги, що супроводжують кредит в даному випадку, тому пункти договору, які передбачають сплату такої винагороди є нікчемними. З цих підстав нарахування банком комісії на підстав нікчемних умов договору є безпідставним і вказані кошти не підлягають сплаті позивальником. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості по кредитному договору станом на 03.03.2024 року, складає в загальній сумі 119973,12 грн., з яких прострочена заборгованість за кредитом 119960,55 грн., заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом 12,57 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі . На підставі викладеного,

Outcome: partial