Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

01.09.2023 року до Ленінський районний суд міста Полтави області надійшов позов [PERSON] до Полтавської митниці, Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, в якому позивач просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 67 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.09.2020 з метою випуску у вільний обіг на митній території України належного йому автомобіля SKODA Roomster, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , уповноважений ним декларант подав відповідачу електронну митну декларацію № UA113020/2020/008859. У цій декларації митну вартість автомобіля SKODA Roomst, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , визначено у розмірі 1300 Євро за ціною договору купівлі продажу автомобіля (1 200 Євро), до якої було додано витрати на доставки автомобіля до кордону України (100 Євро). Відповідач не визнав заявлену митну вартість автомобіля, у митному оформлені автомобіля відмовив (Картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів) та прийняв рішення про коригування митної вартості №UA110320/2020/000070/1 від 02.09.2020, яким самостійно визначив митну вартість на рівні 1850 Євро. Цим рішенням відповідач збільшив митну вартість (базу оподаткування митними податками) та, як умову проведення митного оформлення належного йому транспортного засобу змусив протиправно внести для сплати митних податків додаткові кошти у сумі 5772,73 грн. у якості попередньої оплати за митне оформлення. Протягом періоду часу з 02.09.2020 по 03.09.2020 року вимушено сплатив зазначену суму (квитанції на суму 1870,00 грн. - частково, 2230,00 грн. та 3145,00 грн.). У Рішенні відповідача як підстава для коригування митної вартості саме до такого рівня, серед іншого, була зазначена інформація про відсутність проведення митного оформлення в Україні ідентичних та подібних товарів крім ще одного випадку митного оформлення такого ж автомобіля, до митної вартості якого й була прирівняна митна вартість належного йому автомобіля. Отримані від митниць України відповіді (Рівненської, Київської, Львівської, Хмельницької митниць) підтвердили факти оформлень митними органами України ідентичних /подібних його інших транспортних засобів з митною вартістю навіть нижчою, ніж була заявлена відповідачу під час митного оформлення (1300 Євро). При цьому, Житомирська митниця та Тернопільська митниця відмовили надати публічну інформацію про оформлення ідентичних/подібних товарів. Рішенням Полтавського окружного суду від 04.10.2021 року у справі № 440/8542/21, яке набуло чинності 04.11.2021. визнана протиправною відмова Житомирської митниці, цим же рішенням Житомирську митницю суд зобов`язав надати публічну інформацію. Рішенням Полтавського окружного суду від 15.09.2021 року у справі № 440/8601/21, яке набуло законної сили 19.10.2021, визнана протиправною відмова Тернопільської митниці, цим же рішенням Тернопільську митницю суд зобов`язав надати публічну інформацію. Отримавши всю необхідну для формування позову інформацію, 09.12.2021 року звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці Держмитслужби (до складу якої під час прийняття Рішення входив митний пост "Лтава", який у подальшому перетворений (реорганізований) в Полтавську митницю. Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2023, в справі № 440/17205/21, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Полтавську митницю Держмитслужби. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2023, його позов до Дніпровської митниці Держмитслужби, Полтавської митниці Держмитслужоби про визнання протиправним та скасування рішення задоволено, судом визнано протиправним та скасувано рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про корегування митної вартості від 02.09.2020 № UA110320/2020/0000701. Після зверненням від 14.06.2023 до Полтавської митниці щодо повернення надлишково сплачених коштів, 23.06.2023 року кошти, які він переплатив під час проведення митного оформлення на виконання рішення відповідача, були повернуті. Строк повернення надлишково сплачених з вини відповідача коштів, тривав з 03.09.2020 року по 23.06.2023 (1024 дня). Позивач зазначає, що увесь час, починаючи з прийняття відповідачем неправомірного рішення про коригування митної вартості та адміністративного спору з відповідачем з 03.09.2020 по 26.06.2023 року - завершуючи поверненням незаконно стягнутих коштів протягом 1024 днів (тобто, майже 3 роки) відчував психічне напруження; переживання, пов`язані з невизначеністю ситуації; стурбованість і тривогу через те, що ситуація триває довго; негативний вплив на нього та членів сім`ї; розчарування у зв`язку з фактичною незахищеністю від свавільних дій держану органу та його безкарності; глибоке відчуття несправедливості, викликане тим, що посадова особа відповідача, володіючи інформацією, яка свідчила про наявність оформлень ідентичних/подібних товарів з митною вартістю навіть менше, ніж заявлена ним, цю інформацію приховала й умисно прийняла рішення, яким завдала не тільки матеріальну, але й моральну шкоду. Страждання, яких він зазнав, є наслідком певних конкретних протиправних дій відповідача, які й викликали у нього такі емоції. Ігнорування його прав та законних інтересів відповідачем відчував на собі як приниження честі, громадянської і навіть людської гідності. Безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням відповідачем закону (причина) та порушенням його суб`єктивного права (наслідок) є очевидним, оскільки презюмується, що порушення прав особи спричиняє їй незручності. Якщо особа звернулася до суду, то це вже означає, що вона не залишилась байдужою до вчиненого відносно неї порушення й існують певний дискомфорт, переживання, які змусили її вимагати захисту. Вважає, що вина відповідача, яка полягає в порушенні закону, є очевидною. При цьому у відповідності до законодавства форма вини (умисна чи з необережності) не впливає на обов`язок відповідача компенсувати завдану ним моральну шкоду. Встановлення в судовому порядку факту протиправності рішення відповідача про коригування вартості товару свідчить про наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправним рішенням митниці та його наслідками у вигляді моральної шкоди, яку було завдано позивачу в зв`язку з прийняттям відповідного рішення. Не зважаючи на те, що сума моральної шкоди прямо не залежить від нанесеної йому матеріальної шкоди, а саме - 5772,73 гри., враховуючи, що він є пенсіонером та особою з інвалідністю II групи, ця сума для нього була суттєвою і на час вимушеної сплати майже в 3,5 рази перевищувала прожитковий мінімум на одну непрацездатну особу в розрахунку на місць. Протягом зазначеного строку в 1024 дня відчував додатковий негативний вплив у зв`язку з інфляційними процесами в Україні - щомісячно грошові кошти, які відповідач незаконно змусив сплатити, знецінювались; інфляційні втрати, тобто, зниження купівельної спроможності, дисбаланс між попитом та пропозицією за офіційним рівнем інфляції в Україні, розміщеним на сайті Державної служби статистики (за посиланням https://www.ukrstat.gov.ua/) за період 34 місяці (вересень 2020 - червень 2023 року, відповідно): складають: 100,50% х 101,00% к 101,30% * 100,90% х 101,30% х 101,00% х 101,70% х 100,70% х 101,30% х 100,20% х 100,10% х 99,80% х 101,20% х 100,90% х 100,80% х 100,60% х 101,30% х 101,60% х 104,50% х 103,10% х 102,70% х 103,10% х 100,70% х 101,10% х 101,90% х 102,50% х 100,70% х 100,70% х 100,80% х 100,70% х 101,50% х 100,20% х 100,50% *100,80% = 151,13%. Тобто купівельна спроможність грошових коштів, які відповідач незаконно змусив сплатити як умову проведення митного оформлення належного йому транспортного засобу, на протязі 34 місяців із місяця в місяць знижувалась і станом на дату повернення грошей знизилася більш ніж у 1,5 рази. Враховуючи вищевикладене, визначає розмір завданої моральної шкоди у сумі: 34 (місяці) х 1712,00 грн. (прожитковий мінімум для непрацездатної особи станом на 03.09.2020 року) х 151 % (рівень інфляції) = 87 894,08 грн. 12.09.2023 позивачем подано заяву про зміну предмету позову (уточнення позовних вимог) сформовану в системі «Електронний суд» 11.09.2023, в якій позивач виклав позовні вимоги: стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 87 894,08 грн., посилаючись на те, що позивач виявив допущену ним помилку в прохальній частині, а саме у розмірі суми моральної шкоди, яку просить суд стягнути на його користь. Ухвалою суду від 15.09.2023 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засіданні. 29.09.2023 представником відповідача Полтавської митниці Дудником В.І. поданий до суду відзив на позовну заяву, в якому він вказує, що у справі № 440/17205/21 за позовом [PERSON] до Дніпровської митниці Дермитслужби, Полтавської митниці, судові рішення в якій мають, на думку позивача, преюдиціальне значення, предметом оскарження є рішення Дніпровської митниці Дермитслужби про коригування митної вартості від 02.09.2020 №UA110320/2020/000070/1. Наведене підтверджує, що рішення про коригування митної вартості прийняла посадова особа Дніпровської митниці Дермитслужби. Суб`єктом призначення на посаду якої є начальник Дніпровської митниці Дермитслужби. Посадові особи Полтавської митниці жодних рішень щодо автомобіля, митне оформлення якого проведене на ім`я [PERSON] не приймали, доказів порушення прав позивача саме діяльністю (діями або бездіяльністю) посадовими особами Полтавської митниці [PERSON] не наведено. Полтавська митниця по справі № 440/17205/21 залучена в якості співвідповідача й такі дії суду здійснені для забезпечення можливого повернення йому надмірно сплачених митних платежів на підставі прийнятого Рішення про коригування митної вартості за наслідками судового розгляду, оскільки Дніпровська митниця Держмитслужби перебувала в стадії припинення, а документи митного оформлення знаходились у розпорядженні митного поста «Полтава», який увійшов до складу Полтавської митниці. Полтавська митниця позбавлена можливості провести перевірку правомірності дій посадової особи Дніпровської митниці під час прийняття рішення про коригування митної вартості від 02.09.2020 № UA110320/2020/000070/1, оскільки не є суб`єктом призначення цієї особи й відповідно контролюючих функцій щодо її дій, та окрім цього позбавлена можливості реалізації права зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до державного службовця, який заподіяв шкоду. Вказує, що згідно з наказом Держмитслужби від 19.10.2020№ 460 утворено територіальні органи як відокремлені підрозділи Державної митної служби України, у тому числі Полтавську та Дніпропетровську митниці. Представник відповідача Полтавської митниці зазначає, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 по справі № 440/17205/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2023, визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської митниці Держмитслужби з формальних підстав. Даними судовими рішенням дії посадової особи Дніпровської митниці Держмитслужби протиправними не визнавались, а навпаки, зміст рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023, яке набрало законної сили, свідчить про правомірність відхилення митним органом основного методу (за ціною договору) визначення митної вартості та про наявність достатніх підстав для коригування митної вартості автомобіля, ввезеного позивачем на територію України. Передумовою для виникнення судового спору у справі №440/17205/21 стали неправомірні дії позивача (неповне документальне підтвердження митної вартості під час митного оформлення ввезеного автомобіля), через що у відповідача були наявні достатні підстави для корегування митної вартості. Отже моральну страждання відповідача викликані його несумлінною поведінкою, що полягала в порушенні приписів ст. 368 Митного кодексу України. Зазначене спростовує наведені позивачем доводи про наявність причинно наслідкового зв`язку між заявленою шкодою і діями посадової особи митного органу щодо відхилення основного методу (за ціною договору) визначення митної вартості. Також, стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи, як і не доведені відповідними доказами самі негативні зміни у житті. Позивачем не додано жодних доказів, які б свідчили про душевні хвилювання, ушкодження його здоров`я, погіршення самопочуття, негативний вплив на позивача та членів його сім`ї, інших негативних наслідків, що пов`язані з прийняттям рішення про коригування Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості від 02.09.2020 № UA110320/2020/000070/1. Розмір моральної шкоди, позивач співвідносить з прожитковим мінімумом для непрацездатних осіб станом на 03.09.2020 помножений на 34 місяці (з дня прийняття рішення про коригування митної вартості по день повернення митним органом 5772,73 грн - сума гарантії, сплачена на підставі ч.7 ст. 55 МК України) та рівень інфляції за цей період. Застосований позивачем спосіб розрахунку розміру моральної шкоди передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01.12.1994. Наведений позивачем підхід в даному випадку не підлягає застосуванню, оскільки відсутні підстави для відшкодування шкоди, передбачені вищевказаним законом, оскільки [PERSON] під слідством чи судом у справі «кримінального обвинувачення» не перебував, до адміністративної відповідальності не притягався. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1666, 1167 ЦК У країни. Відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами визначено ст.ст. 1173, 1174 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Обґрунтовуючи терміни, протягом якого позивач відчував психічне напруження, 1024 дні, [PERSON] відраховує початок - прийняття Дніпровською митницею Держмитслужби рішення про коригування митної вартості, завершуючи - поверненням незаконно стягнутих коштів. Кошти в сумі 5772,73 гри, які є різницею між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, - добровільно сплачені [PERSON] (за відповідним зверненням) з метою дотримання умов ч.7 ст. 55 МК України. Матеріали справи не дають можливості дійти висновку, що негативні емоції позивача від дій митного органу досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли моральну шкоду позивачу, не містять будь-яких доказів, які б давали можливість визначити розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу та доказів щодо існування причинного зв`язку між діями відповідача та можливими моральними стражданнями позивача. Наведені вище обставини в їх сукупності свідчать про відсутність підстав для задоволення позову. 16.10.2023 позивачем подано відповідь на відзив Полтавської митниці сформовану в системі «Електронний суд» 16.10.2023, в якій позивач зазначає, що не погоджується з аргументами Полтавської митниці викладеними у відзиві. Полтавський окружний адміністративний суд у справі № 440/17205/21 враховував його заперечення щодо заміни відповідача Дніпровської митниці Держмитслужби на Полтавську митницю та прийняв рішення щодо залучення Полтавської митниці в якості співвідповідача. Просив суд при визначенні Полтавської митниці належним відповідачем врахувати правові позиції з цього питання Дніпровської митниці викладені у листі від 06.01.2023 за вих. № 7.5-08-01-2/10/ЗПІ/133 та центрального органу державної влади, Держмитслужби України в листі від 09.10.2023 року за вих. № 10/10- 03/10/332. Вказує, що у митній декларації декларантом зазначається розрахована ним митна вартість товару, при цьому основним методом визначення митної вартості є метод за ціною угоди (розрахунковий метод). Обов`язок декларанта надати митному органу додаткові документи є умовним, а саме - за умови їх наявності. У разі ненадання таких додаткових документів у митниці виникає право застосувати другорядні методи визначення митної вартості та за належного правового обґрунтування - прийняти рішення про коригування митної вартості. Перелік другорядних методів визначений п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України, а саме: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Прийнявши рішення щодо неможливості застосування основного методу визначення митної вартості, митний орган як суб`єкт, владних повноважень, мав прийняти рішення про застосування другорядних методів визначення митної вартості не як йому заманеться, а у чіткій відповідності до норм МК України, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України. Посадова особа митниці, маючи доступ до всієї бази митних оформлень, бачачи, що відповідна база даних Держмитслужби України фактично містить інформацію, що такі ж самі (ідентичні у розумінні статті 59 МК України та подібні (аналогічні) у розумінні статті 60 МК України) автомобілі були оформлені митною вартістю навіть нижчою, ніж заявлено ним (1300 Євро), очевидно, розраховуючи на власну безкарність, сподіваючись, що він як пересічний громадянин не зможе отримати правдиву інформацію, ці митні оформлення "не побачила", наявну у неї інформацію не повідомила. За умови застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів відповідач мав додатково дотриматися інших вимог митного законодавства щодо застосування цього методу визначення митної вартості. Зокрема, відповідно частини 7 статті 59 МК України у разі якщо для цілей застосування цього мето у виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість. Тобто, якщо митний орган дуже хотів прийняти рішення щодо коригування митної вартості, він мав цим рішенням не збільшити її до 1850 Євро, а зменшити до 1000 Євро у повній - відповідності до вимог митного законодавства. Наступний метод, який мав застосувати митний орган, є метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Очевидно, що відповідач володів інформацією про наявність митних оформлень подібних (аналогічних) товарів, не тільки тих, про які він заявив у позові, але також і тих, які були надані представником відповідача до суду під час судового розгляду справи. Тобто, при застосуванні цього другорядного методу визначення митної вартості також, як і при застосуванні попереднього (за ціною договору щодо ідентичних товарів) відповідач рішенням про коригування митної вартості мав не збільшити її до 1850 Євро, а зменшити до 1000 Євро у повній відповідності до вимог митного законодавства. Наступна дія відповідача - визначення митної вартості резервним методом - знову ж таки проведена з порушенням норм митного законодавства, про що суд зазначив у рішенні. Таким чином, дійсно судом у справі № 440/17205/21 підтверджена правомірність незастосування митної вартості, визначеної позивачем основним методом, проте, зафіксована ціла низка суттєвих порушень, які призвели не тільки до його матеріальних втрат, але й до моральної шкоди, пов`язаної з тривалим поновленням його порушених прав та інтересів. Відсутність документів, які вимагала митниця під час проведення митного оформлення, не робить з нього порушника, тим більше що предметом розгляду судової справи № 440/178205/21 була правомірність дій відповідача щодо прийняття рішення про коригування митної вартості, а не його дій. Обов`язок декларанта надати документи відповідно ч. 3 ст. 53 МК України умовним - а саме - "за наявності". За відсутності таких документів у декларанта немає обов`язку їх "штучно створювати" та подавати митниці. Завдану моральну шкоду не пов`язує безпосередньо з незастосуванням основного методу визначення митної вартості - це не має принципового значення. Завдану моральну шкоду пов`язує з неправдивою інформацією щодо відсутності оформлень ідентичних та/або подібних товарів, цинічно внесеною посадовою особою митниці до офіційного документу - рішення про коригування митної вартості, яка таким же чином підтримується представником митниці під час судового розгляду справи, не зважаючи на офіційно отриману інформацію від інших митних органів України. Завдану моральну шкоду також пов`язує з неправомірним застосуванням резервного методу визначення митної вартості та з самим фактом умисного прийняття відповідачем неправомірного рішення. Просив вважати позицію відповідача, наведену у відзиві нікчемною. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Ухвалою суду від 07.11.2023 до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державну митну службу України. 21.11.2023 від представника Державної митної служби України Дудника В.І надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що згідно з наказом Держмитслужби від 19.10.2020 № 460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів» утворено територіальні органи як відокремлені підрозділи Державної митної служби України, у тому числі Дніпровську та Полтавську митниці. Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та громадських формувань Дніпровська митниця Держмитслужби перебуває в стані припинення, у Державній митній службі України відсутнє повне правонаступництво. Представник третьої особи посилається на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 06.10.2022 по справі №260/2642/21 та вказує, що оскільки суб`єктом призначення посадової особи, якою було прийняте спірне рішення про коригування митної вартості від 02.09.2020 № UA110320/2020/000070/1 стосовно автомобіля [PERSON] виступила Дніпровська митниця Держмитслужби, а у Державній митній службі України відсутнє повне правонаступництво за нею, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди можуть бути висунені саме митному органу, посадовою особою якого прийнято спірне рішення про коригування митної вартості. В іншій частині письмові пояснення аналогічні за своїм змістом до відзиву Полтавської митниці, який надійшов до суду 29.09.2023. 23.11.2023 позивачем подано відповідь на пояснення третьої особи Державної митної служби сформовану в системі «Електронний суд» 22.11.2023, яка аналогічна за своїм змістом до відповіді на відзив Полтавської митниці сформованої в системі «Електронний суд» 16.10.2023. Ухвалою суду від 11.01.2024 виключено Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області зі складу співвідповідачів та замінено первісного відповідача Полтавську митницю у цивільній справі № 553/2369/23 за позовом [PERSON] до Полтавської митниці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Державна митна служба України про стягнення моральної шкоди, заподіяної неправомірним рішенням, належним відповідачем Дніпровською митницею Держмитслужби. 31.01.2024 представником Дніпровської митниці Держмитслужби Дерець Т.В. подано відзив на позовну заяву формований в системі «Електронний суд» 31.01.2024, в якому зазначено, що Дніпровська митниця Держмитслужби на теперішній час знаходиться у стані припинення, про що внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Станом на 01.01.2022 рахунки митниці закриті, фінансування з цього часу не здійснюється. Вважає, що Дніпровська митниця Держмитслужби не може бути належним відповідачем у зазначеній справі. На виконання постанови КМУ від 02.10.2019 № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України» було утворено Дніпровську митницю Держитслужби, відповідно реорганізовано шляхом приєднання до Дніпропетровської митниці Держмитслужби: Дніпропетровську митницю ДФС, Запорізьку митницю ДФС, Кіровоградську митницю ДФС та Полтавську митницю ДФС. Постановою КМУ від 30.09.2020 № 895 «Деякі питання територіальних органів Держмитслужби» реорганізовано територіальні органи згідно з переліком шляхом їх приєднання до Державної митної служби України. Реорганізації підлягала і Дніпропетровська митниця Держмитслужби». Згідно з наказом Держмитслужби від 19.10.2020 № 460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів» утворено серед іншого Дніпровську, Запорізьку, Кропивницьку та Полтавську митниці, як відокремлені підрозділи Державної митної служби. Після проведення відповідних заходів Державною митною службою України видано наказ від 30 червня 2021 року № 472 «Про початок здійснення митницями як відокремленими підрозділами Державної митної служби України покладених на них функцій і повноважень з реалізацій державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи», яким наказано митницям як відокремленим структурним підрозділам Держмитслужби з 01.07.2021 здійснювати покладені на них Митним кодексом України, законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, Положеннями про митницю функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики, у сфері боротьби з. правопорушеннями під час застосування законодавства з питань, митної справи. Повноваження Дніпровської митниці Держмитслужби перейшли до новоутворених митниць як відокремлених підрозділів Держмитслужби, а саме: до Дніпровської митниці, до Полтавської митниці, до Запорізької митниці, до Кропивницької митниці, які діють в зоні своєї діяльності, визначеної межами області. Під час проведення реорганізації документи митного оформлення товарів, що здійснювались в межах кожної з областей, були передані Дніпровською митницею Держмитслужби до новоутворених митниць. Отже з 01.07.2021 до Полтавської митниці, як відокремленого структурного підрозділу Держмитслужби перейшли функції та повноваження реорганізованої Дніпровської митниці Держмитслужби. Як вбачається з обставин справи № 440/17205/21 здійснення митного оформлення відбувалось на митному посту «Полтава», тобто в Полтавській області, яка на теперішній час є зоною діяльності Полтавської митниці, як відокремленого підрозділу, відповідно до цієї митниці перейшли повноваження Дніпровської митниці Держмитслужби. Дніпровська митниця Держмитслужби на теперішній час не має відповідних повноважень та доступу до документів митного оформлення, які передані до іншого територіального органу Держмитслужби. Дніпровська митниця Держмитслужби не згодна з доводами позивача та заперечує проти вимог цивільного позову за наступних підстав. Дніпровська митниця Держмитслужби заперечує проти розрахунку суми моральної шкоди, наведеної в позові, виходячи з наступного: Позивач розраховує розмір моральної шкоди за період з 03.09.2020 по 23.06.2023 (дата фактичного відновлення прав шляхом повернення коштів з бюджету) - 1024 дні. Дніпровська митниця Держмитслужби вважає безпідставним такий період моральних страждань, що підтверджується наступним: відповідно до частин 7 - 9 ст. 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього кодексу. Строк таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів. Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільнюється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом. На підставі вищезазначених норм матеріального права, з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів №UA110320/2020/000070/1 від 02.09.2020, використовуючи право, передбачене ст. 55 МКУ, позивач оформив автомобіль під гарантійні зобов`язання сі сплатою різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною за рішенням митного органу. Отже, Позивач мав можливість надати митному органу додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості, які в подальшому надавались суду при розгляді справи № 440/17205/21, однак своїм правом повернення фінансової гарантії не скористався. У порядку, передбаченому статтею 26 МКУ, позивач не скористався можливістю оскаржити рішення митного органу до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, обравши за власною ініціативою іншу процедуру оскарження в судовому порядку, яка з об`єктивних обставин є більш тривалою. Тривалий час розгляду цієї справи в суді не пов`язаний з діями митного органу. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі № 440/17205/21 набрало законної сили 09.06.2023. у зв`язку з чим, доводи позивача, що він протягом 1024 днів зазнавав страждань є необґрунтованими. Зазначає, що митний контроль, митне оформлення автомобіля позивача, контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості, справляння митних платежів здійснено відповідно до та з урахуванням норм МКУ. Розмір моральної шкоди, позивач співвідносить з прожитковим мінімумом для непрацездатних осіб станом на 03.09.2020 помножений на 34 місяці (з дня прийняття рішення про коригування митної вартості по день повернення митним органом 5772,73 грн - сума гарантії, сплачена на підставі ч.7 ст. 55 МК України) та рівень інфляції за цей період. Застосований позивачем спосіб розрахунку розміру моральної шкоди передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01.12.1994. Наведений позивачем підхід в даному випадку не підлягає застосуванню, оскільки відсутні підстави для відшкодування шкоди, передбачені вищевказаним законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1666, 1167 ЦК України. Відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами визначено ст.ст. 1173,1174 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Обґрунтовуючи терміни, протягом якого позивач відчував психічне напруження, 1024 дні, позивач відраховує початок - прийняття Дніпровською митницею Держмитслужби рішення про коригування митної вартості, завершуючи - поверненням незаконно стягнутих коштів. Матеріали справи не дають можливості дійти висновку, що негативні емоції позивача від дій митного органу досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли моральну шкоду позивачу, не містять будь-яких доказів, які б давали можливість визначити розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу та доказів щодо існування причинного зв`язку між діями відповідача та можливими моральними стражданнями позивача. Митниця не згодна з доводами позивача, якими він обґрунтовує свої моральні страждання. Спірні правовідносини, зокрема прийняття рішення про коригування митної вартості №UА110320/2020/660070/1 від 02.09.2020, виникли в силу виконання посадовою особою своїх трудових обов`язків, зокрема перевірки заявленої позивачем митної вартості автомобілю, і саме ненадання позивачем під час митного контролю всіх належних документів, призвело до прийняття вказаного рішення про коригування митної вартості. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність і обсяг завданої йому моральної шкоди з вини посадової особи митого органу, причинний зв`язок між прийнятим рішенням про коригування митної вартості товару та моральною шкодою, а отже, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не доведені належними доказами та вказує, що аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 27.05.2020 у справі № 818/1434/17 (К/9901/24187/18). З огляду на викладене, враховуючи інформацію, викладену Полтавською митницею у відзиві на позов щодо всіх обставин, пов`язаних з прийняттям митним органом рішення про коригування митної вартості товару №UA110320/2020/000070/1 від 02.09.2020 та обставини розгляду справи № 440/17205/21 Полтавським окружним адміністративним судом Дніпровська митниця Держмитслужби вважає позовні вимоги недоведеними, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Позиція Дніпровської митниці Держмитслужби співпадає з позицією Полтавської митниці, викладеної у відзиві на позов, що матеріали справи не дають можливості дійти висновку, що негативні емоції позивача від дій митного органу досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли моральну шкоду позивачу та не містять будь-яких доказів, які б давали можливість визначити розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу та доказів щодо існування причинного зв`язку між діями відповідача та можливими моральними стражданнями позивача. Наведені вище обставини в їх сукупності свідчать про відсутність підстав для задоволення позову. Просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. 05.02.2024 позивачем подано відповідь на відзив Дніпровської митниці Держмитслужби сформовану в системі «Електронний суд» 05.02.2024, в якій позивач зазначає, що не погоджується з аргументами Дніпровської митниці Держмитслужби з огляду на наступне. Відповідно до заяви третьої особи - Держмитслужби України, яка є безпосереднім та прямим керівником як Дніпровської митниці Держмитслужби, так і Дніпровської митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби, належним відповідачем у даній справі має бути саме митниця, яка прийняла неправомірне рішення, що призвело до нанесення позивачу моральної шкоди, тобто - Дніпровська митниця Держмитслужби. Позиція третьої особи ґрунтується на правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 06.10.2022 по справі № 260/2642/21. Враховуючи, що: 1) спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень (Дніпровською митницею Держмитслужби) його компетенцій, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво); 2) митний орган що прийняв рішення, не припинений (знаходиться в процесі ліквідації - приєднання до Державної митної служби України), відповідно у Державної митної служби України на даний час відсутнє повне правонаступництво. Зазначив, що погоджується у цьому з думкою третьої особи та вважає, що належним відповідачем за таких обставин є Дніпровська митниця Держмитслужби. У митній декларації декларантом зазначається розрахована ним митна вартість товару, при цьому основним методом визначення митної вартості є метод за ціною угоди (розрахунковий метод). Обов`язок декларанта надати митному органу додаткові документи є умовним, а саме - за умови їх наявності. У разі ненадання таких додаткових документів у митниці виникає право застосувати другорядні методи визначення митної вартості та за належного правового обґрунтування - прийняти рішення про коригування митної вартості. Перелік другорядних методів визначений п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України, а саме: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Прийнявши рішення щодо неможливості застосування основного методу визначення митної вартості, митний орган як суб`єкт, владних повноважень, мав прийняти рішення про застосування другорядних методів визначення митної вартості не як йому заманеться, а у чіткій відповідності до норм МК України, дотримуючись вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України. Посадова особа митниці, маючи доступ до всієї бази митних оформлень, з огляду на те, що відповідна база даних Держмитслужби України фактично містить інформацію та такі ж самі (ідентичні у розумінні статті 59 МК України та подібні (аналогічні) у розумінні статті 60 МК України) автомобілі були оформлені митною вартістю навіть нижчою, ніж заявлено ним (1300 Євро), очевидно, розраховуючи на власну безкарність, сподіваючись, що він як пересічний громадянин не зможе отримати правдиву інформацію, ці митні оформлення "не побачила", наявну у неї інформацію не повідомила. За умови застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів відповідач мав додатково дотриматися інших вимог митного законодавства щодо застосування цього методу визначення митної вартості. Зокрема, відповідно частини 7 статті 59 МК України у разі якщо для цілей застосування цього мето у виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість. Тобто, якщо митний орган при прийнятті рішення щодо коригування митної вартості, мав цим рішенням не збільшити її до 1850 Євро, а зменшити до 1000 Євро у повній - відповідності до вимог митного законодавства. Наступний метод, який мав застосувати митний орган, є метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Очевидно, що відповідач володів інформацією про наявність митних оформлень подібних (аналогічних) товарів, не тільки тих, про які він заявив у позові, але також і тих, які були надані представником відповідача до суду під час судового розгляду справи. Тобто, при застосуванні цього другорядного методу визначення митної вартості також, як і при застосуванні попереднього (за ціною договору щодо ідентичних товарів) відповідач рішенням про коригування митної вартості мав не збільшити її до 1850 Євро, а зменшити до 1000 Євро у повній відповідності до вимог митного законодавства. Наступна дія відповідача - визначення митної вартості резервним методом - знову ж таки проведена з порушенням норм митного законодавства, про що суд зазначив у рішенні. Таким чином, дійсно судом у справі № 440/17205/21 підтверджена правомірність незастосування митної вартості, визначеної позивачем основним методом, проте, зафіксована ціла низка суттєвих порушень, які призвели не тільки до його матеріальних втрат, але й до моральної шкоди, пов`язаної з тривалим поновленням його порушених прав та інтересів. За термінологією Європейської Конвенції з прав людини, рішенням суду у справі 440/17205/21 зафіксоване порушення належного врядування. Вказує, що завдану моральну шкоду не пов`язую безпосередньо з незастосуванням основного методу визначення митної вартості. Завдану моральну шкоду пов`язує з неправдивою інформацією щодо відсутності оформлень ідентичних та/або подібних товарів, цинічно внесеною посадовою особою відповідача до офіційного документу - рішення про коригування митної вартості, яка таким же чином підтримується представником митниці під час судового розгляду справи, не зважаючи на офіційно отриману інформацію від інших митних органів України. За умови прийняття рішення щодо незастосування митної вартості, визначеної основним методом, право митниці на яке суд підтвердив, та у разі застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів або за ціною договору щодо аналогічних (подібних) товарів, якщо б митниця наполягала на прийнятті рішення про коригування митної вартості, ця митна вартість, мала були зменшена до мінімальної відповідно до частини 7 статті 59 МК України або частини 7 статі 60 МК України до 1000 Євро. Завдану моральну шкоду також пов`язує з неправомірним застосуванням резервного методу визначення митної вартості під час прийняття рішення, а також з самим фактом умисного прийняття відповідачем неправомірного рішення та тривалим часом відстоювання відповідачем неправомірної позиції під час судових розглядів. Саме з дати прийняття рішення, розуміючи його неправомірність, враховуючи цинічний спосіб прийняття такого рішення та правовий нігілізм, вчинений відносно нього посадовою особою відповідача, почав відчувати моральні страждання: психічне напруження; переживання, пов`язані з невизначеністю ситуації; стурбованість і тривогу через те, що ситуація триває довго; негативний вплив на нього та членів сім`ї; розчарування у зв`язку з фактичною незахищеністю від свавільних дій державного органу та його безкарності; глибоке відчуття несправедливості, викликане тим, що посадова особа відповідача, володіючи інформацією, яка свідчила про наявність оформлень ідентичних/подібних товарів з митною вартістю навіть менше, ніж заявлена позивачем, цю інформацію приховала й умисно прийняла рішення, яким завдала не тільки матеріальну, але й моральну шкоду. Розмір нанесеної моральної шкоди пов`язує саме з тривалістю дії такої шкоди та з тим обсягом дій, які позивач був вимушений виконувати протягом тривалого періоду часу для досягнення справедливості - дій, які потребували не стільки матеріальних витрат, скільки значних моральних страждань. Ці дії позивача перераховані у пункті 3.19 Позовної заяви: 1) самостійно відшукувати проведені в Україні митні оформлення ідентичних/подібних автомобілів; 2) формувати запити до низки митних органів (зокрема, до Рівненської, Київської, Львівської, Хмельницької, Тернопільської, Житомирської та інших митниць); 3) звертатись до адміністративного суду за захистом порушених законних прав та інтересів щодо ненадання Житомирською митницею публічної інформації, необхідної для формування позовної заяви до відповідача щодо скасування рішення про коригування митної вартості (справа № 440/8542/21); 4) оскільки Житомирська митниця добровільно рішення суду не виконала, звертатись до суду щодо отримання виконавчого листа для примусового виконання рішення суду (справа № 440/8542/21); 5) звертатись до адміністративного суду за захистом порушених законних прав та інтересів щодо ненадання Тернопільською митницею публічної інформації, необхідної для формування позовної заяви щодо скасування рішення про коригування митної вартості (справа № 440/8601/21); 6) оскільки Тернопільська митниця добровільно рішення суду не виконала, звертатись до суду щодо отримання виконавчого листа для примусового виконання рішення суду (справа № 440/8601/21); 7) звертатись до адміністративного суду щодо скасування рішення відповідача про коригування митної вартості справа № 440/17205/21; 8) звертатись до Другого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року у цій справі про повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з пропуском строку звернення до суду; 9) після прийняття Полтавським окружним адміністративним судом судової справи до провадження, відкриття провадження та призначення її до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження), надавати заперечення на клопотання Дніпровської митниці щодо зміни відповідача; 10) після задоволення Полтавським окружним адміністративним судом позовних вимог у справі 440/17205/21 та апеляційного оскарження відповідачем цього рішення - приймати участь у розгляді цієї скарги Другим апеляційним адміністративним судом; 11) готувати звернення до відповідача щодо повернення надлишково стягнутих коштів; 12) звертатись за юридичною консультацією до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги відділ безоплатної правової допомоги сектор «Полтавське бюро правової допомоги № 2». Доводи відповідача щодо розрахунку розміру моральної шкоди вважає нікчемними. При цьому зазначає, що не міг надати ні відразу під час проведення митного оформлення, ні протягом 80-ти днів з моменту прийняття спірного рішення документи, які витребувала митниця у зв`язку з їх відсутністю (неіснуванням), про що невідкладно повідомив митницю ще під час проведення митного оформлення, безрезультатно намагаючись отримати письмову консультацію відповідно до частини 4 статті 57 МК України. Документальне підтвердження фактів оформлень ідентичних та подібних товарів іншими митними органами України отримав від цих митних органів вже після сплину встановлених статтею 55 МК України строків, тому у нього була відсутня можливість скористатись правом надати ці докази митниці у порядку, передбаченому статтею 55 МК України. Весь час з моменту прийняття відповідачем неправомірного рішення до моменту отримання позивачем документально підтвердженої інформації такі докази були відсутні у позивача, напроти, відповідач володів цією інформацією, яку приховав від нього під час митного оформлення та проігнорував при прийнятті протиправного рішення. Натомість відповідач у будь-який момент міг зупинити нанесення моральної шкоди - чи то під час проведення митного оформлення (перевірки правильності декларування митної вартості), чи визнавши позовні вимоги щодо скасування рішення до розгляду судом першої інстанції, чи то після прийняття судом першої інстанції рішення (не оскаржуючи це заздалегідь неправомірне рішення в суді апеляційної інстанції). Таким чином, позиція відповідача, що "тривалий час розгляду цієї справи в суді не пов`язаний з діями митного органу" не відповідає дійсності. Відповідач у відзиві посилається на норми статті 1176 ЦК України, на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01.12.1994 (зі змінами та доповненнями), на встановлений цим законом порядок розрахунку моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом. Після цього успішно "заперечує" їх застосування позивачем, не зважаючи на те, що позовні вимоги і розрахований розмір моральної шкоди не базувалися на нормах цих законодавчих актів. За таких обставин просить дані доводи відповідача вважати нікчемними. Зазначає, що предметом розгляду судової справи №440/17205/21 була правомірність дій відповідача щодо прийняття рішення про коригування митної вартості, а не дій позивача. Обов`язок декларанта надати документи відповідно частини 3 статті 53 МК України є умовним - а саме - "за наявності". Звертає увагу суду, що позовні вимоги щодо скасування рішення митниці у справі № 440/17205/21 обґрунтовувалися декількома автономними порушеннями митного законодавства, допущеними відповідачем. Просив вважати позицію відповідача, наведену у відзиві, нікчемною, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Ухвалою суду від 01.03.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, відповіді на відзиви та відповіді на письмові пояснення третьої особи. Вказував на те, що завдану моральну шкоду пов`язує з неправдивою інформацією щодо відсутності оформлення ідентичних та/або подібних товарів внесеною посадовою особою відповідача до рішення про коригування митної вартості, яка й призвела до його матеріальних витрат, так і до моральної шкоди. Завдану моральну шкоду також пов`язує з порушенням відповідачем послідовності методів визначення митної вартості, з безпідставним незастосуванням методу за ціною договору щодо ідентичних товарів, а також з неправомірним застосуванням резервного методу визначення митної вартості під час прийняття рішення, коли визначена відповідачем митна вартість базувалася на митній вартості автомобіля з іншою комплектацією, про що зазначив суд у своєму рішенні. Також моральну шкоду пов`язує з самим фактом умисного прийняття відповідачем неправомірного рішення та тривалим часом відстоюванням відповідачем заздалегідь неправомірної позиції під час судових розглядів. Увесь час, починаючи з прийняття відповідачем неправомірного рішення про коригування митної вартості та адміністративного спору з відповідачем з 03.09.20220 по 26.06.2023 року - завершуючи повернення незаконно стягнутих коштів протягом 1024 днів (тобто, майже 3 роки) відчував психічне напруження; переживання, пов`язані з невизначеністю ситуації; стурбованість і тривогу через те, що ситуація триває довго; негативний вплив на нього та членів сім`ї; розчарування у зв`язку з фактичною незахищеністю від свавільних дій держану органу та його безкарності; глибоке відчуття несправедливості, викликане тим, що посадова особа відповідача, володіючи інформацією, яка свідчила про наявність оформлень ідентичних/подібних товарів з митною вартістю навіть менше, ніж заявлена ним, цю інформацію приховала й умисно прийняла рішення, яким завдала не тільки матеріальну, але й моральну шкоду. Моральна шкода полягала у психологічному напружені, розчаруванні у зв`язку з фактичною незахищеністю від таких дій державного органу та його безкарність, які викликали в нього безсилля та глибоке відчуття несправедливості, він відчував стурбованість і тривогу через те, що ситуація триває довго, що переплачені ним кошти втрачають купівельну спроможність у зв`язку з інфляційними процесами в Україні. Вказав, що не звертався за психологічною допомогою до медичних закладів та психологів та не фіксував постійне безсоння та погіршення самопочуття показами свідків. Зазначив, що розмір моральної шкоди в сумі 87894,08 грн. розрахував на підставі розміру прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, оскільки належить до такої категорії населення; при проведенні розрахунку врахував існуючі в Україні інфляційні процеси, використовуючи відповідні статистичні дані. Просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Представник відповідача Дніпровської митниці Держмитслужби Дерець Т.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та наполягала на тому, що рішенням Полтавського окружного адміністративного від 14.02.2023 в справі № 440/17205/21 не було встановлено протиправності дій митниці. Позивач не був позбавлений можливості користуватися автомобілем. Надмірно сплачені платежі були повернуті позивачу у встановленому законом порядку. Відсутні підстави стверджувати про наявність завдання позивачу моральної шкоди. Матеріали справи не містять доказів причинно наслідкового зв`язку між діями Дніпровської митниці та завданою позивачу моральною шкодою, а тому позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки є недоведеними. Представники третьої особи Державної митної служби України Опанасенко О.В., [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав викладених у письмових поясненнях та підтримали позицію представника відповідача щодо суті спору, просили відмовити у задоволенні позову. Представник Державної митної служби України Опанасенко О.В. зазначила, що доказів про вчинення умисних дій митниці не надано, посадові особи діяли в межах закону та їх дії не визнано такими, що суперечать закону. Представник Державної митної служби України Дудник В.І. зазначив, що всі матеріали справи пов`язані з питанням коригування митної вартості автомобіля позивача, рішення митниці скасовано та надмірно сплачені платежі було повернуто позивачу, весь час позивач користувався транспортним засобом, при цьому дії посадових осіб не визнано протиправними. Матеріали справи не містять доказів про завдання позивачу шкоди немайнового характеру та відсутній причинно наслідковий зв`язок між діями митниці та моральною шкодою, про яку вказує позивач. Вислухавши позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом другої групи з 05.09.2013 безтерміново, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 195230 від 05.09.2013. 02.09.2020 позивач до Дніпровської митниці для митного контролю та оформлення подав електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ № UA110320/2020/008859 для митного оформлення легкового автомобіля вживаного: марка Skoda, модель: Roomster, календарний рік виготовлення: 2007, модельний рік виготовлення: 2007, номер кузова (VIN): [NUMBER] , обладнаний двигуном внутрішнього згоряння із іскровим запалюванням та із зворотно-поступальним рухом поршня з робочим об`ємом циліндрів: 1390 см3, номер двигуна: [NUMBER] , потужність 63 kW, колісна формула: 4х2, митна вартість автомобіля 1300 Євро за ціною договору купівлі продажу автомобіля (1200 Євро), до якої було додано витрати на доставку автомобіля до кордону України (100 Євро). Як вбачається з картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110320/2020/00237 від 02.09.2020 за результатами перевірки митної декларації або документів, що її замінює, а також інших документів, наданих відповідно до Митного кодексу України поданих 02.09.2020 о 14 год. 23 хв. уповноваженою декларантом особою ТОВ «Консалтингова фірма «Лаврік» повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з причини порушення вимог ст. 52 МК України в частині правильності визначення митної вартості товару. Роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення - митне оформлення можливе за умови застосування рішення про визначення митної вартості товару № UA110320/2020/000070/1 від 02.09.2020. Рішенням про корегування митної вартості товарів № UA110320/2020/000070/1 від 02.09.2020 Дніпровська митниця Державної митної служби України заявлену митну вартість 1200 Євро автомобіля SKODA Roomst, 2007 року виготовлення, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , не визнала, у митному оформленні автомобіля відмовила, прийнявши рішення про коригування митної вартості, у якому самостійно визначила митну вартість на рівні 1850 Євро, застосувавши резервний метод, згідно положення ст. 64 МКУ за МД 13.08.2020 № UA209180/2020/39479. Посилаючись на те, що наданий до митного контролю договір купівлі - продажу від 27.08.2020 б/н не містить установчих умов оплати та умов поставки товару. Платіжні документи до митного органу не надано. Договір купівлі-продажу від 27.08.2020 б/н складений німецькою мовою та й продавець в ньому зазначений із постійним місцем проживання в Німеччині, сам договір не містить інформації щодо місця його укладення, проте в митній декларації зазначена країна відправлення Литва. У складі електронного повідомлення декларантом листом від 02.09.2020 б/н надіслано повідомлення щодо неможливості подальшого подання додаткових документів, що підтверджують митну вартість у 10-денний термін та відомості щодо оформлених митних декларацій на подібні товари. На виконання рішення про корегування митної вартості товарів № UA110320/2020/000070/1 від 02.09.2020 Дніпровська митниця Державної митної служби України [PERSON] на рахунок Дніпровської митниці Державної митної служби України сплачено 02.09.2020 - 1870,00 грн. та 2230,00 грн. та 03.09.2020 - 3145,00 грн., що підтверджується рухом коштів по картці від 25.08.2023, клієнта [PERSON] , [INFO] , інформація по картці: [NUMBER] , рахунок [NUMBER] , за період з 02.09.2020 по 03.09.2020, наданої АТ «Універсал Банк», а також квитанціями: № B38X-9E3K-3128-6X31 від 02.09.2020 на суму 2230,00 грн., № 09MB-8A1A-8CXH-PC00 від 03.09.2020 на суму 3145,00 грн., № 3154-P84A-BA3A-55M5 від 02.09.2020 на суму 1870,00 грн. У липні 2021 року [PERSON] отримав у відповідь на свої звернення листи Хмельницької митниці від 22.07.2021 за вих. №7.26-1/27/10/354, Рівненської митниці від 23.07.2021 за вих. №7.13-1/27/10-41/786, Львівської митниці від 26.07.2021 за вих. №7.4-1-28-09/ЗПІ/10/241 та Київської митниці від 27.07.2021 за вих. № 7.8-1/28.5/10/1926, в яких відображена інформація про вартість розмитнення подібних товарів: автомобіля SKODA Roomst. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.09.2021 в справі № 440/8601/21 за позовом [PERSON] до Тернопільської митниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, позов [PERSON] задоволено, визнано протиправною відмову Тернопільської митниці у наданні [PERSON] інформації на запит на публічну інформацію від 21.07.2021. Зобов`язано Тернопільську митницю у порядку та у строк, передбачені Законом України "Про доступ до публічної інформації", надати [PERSON] інформацію щодо відомостей, внесених декларантом до митної декларації від 06.07.2020 UA209210/2020/13374: 1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 2) відомості про найменування країни відправлення товару та країни призначення товару; 3) найменування товару; 4) код товару згідно з УКТ ЗЕД; 5) найменування країни походження товару; 6) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; 7) митну вартість товару; 8) метод визначення митної вартості товару. 02.12.2021 Полтавським окружним адміністративним судом на підставі рішення від 15.09.2021 в справі № 440/8601/21 за позовом [PERSON] до Тернопільської митниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якого зобов`язано Тернопільську митницю у порядку та у строк, передбачені Законом України "Про доступ до публічної інформації", надати [PERSON] інформацію щодо відомостей, внесених декларантом до митної декларації від 06.07.2020 UA209210/2020/13374: 1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 2) відомості про найменування країни відправлення товару та країни призначення товару; 3) найменування товару; 4) код товару згідно з УКТ ЗЕД; 5) найменування країни походження товару; 6) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; 7) митну вартість товару; 8) метод визначення митної вартості товару. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 в справі № 440/8542/21 за позовом [PERSON] до Житомирської митниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, позов [PERSON] задоволено, визнано протиправною відмову Житомирської митниці у наданні [PERSON] інформації на запит на публічну інформацію від 21.07.2021. Зобов`язано Житомирської митницю у порядку та у строк, передбачені Законом України "Про доступ до публічної інформації", надати [PERSON] інформацію щодо відомостей, внесених декларантом до митної декларації від 20.07.2020 №UA100530/2020/34909 та від 14 липня 2021 № UA100530/2020/36141: 1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 2) відомості про найменування країни відправлення товару та країни призначення товару; 3) найменування товару; 4) код товару згідно з УКТ ЗЕД; 5) найменування країни походження товару; 6) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; 7) митну вартість товару; 8) метод визначення митної вартості товару. 08.12.2021 Полтавським окружним адміністративним судом на підставі рішення від 15.09.2021 в справі № 440/8542/21 за позовом [PERSON] до Житомирської митниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до якого зобов`язано Житомирської митницю у порядку та у строк, передбачені Законом України "Про доступ до публічної інформації", надати [PERSON] інформацію щодо відомостей, внесених декларантом до митної декларації від 20.07.2020 №UA100530/2020/34909 та від 14 липня 2021 № UA100530/2020/36141: 1) заявлений митний режим, тип декларації та відомості про особливості переміщення; 2) відомості про найменування країни відправлення товару та країни призначення товару; 3) найменування товару; 4) код товару згідно з УКТ ЗЕД; 5) найменування країни походження товару; 6) кількість у кілограмах (вага брутто та вага нетто) та інших одиницях виміру; 7) митну вартість товару; 8) метод визначення митної вартості товару. 10.12.2021 [PERSON] звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості від 02.09.2020 №UA110320/2020/000070/1, яким визначено митну вартість придбаного ним у Литві автомобіля Skoda Roomster на рівні 1850 Євро, тоді як у митній декларації той указав 1300 Євро. (справі № 440/17205/21) Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 04.01.2023 в справі № 440/17205/21 за позовом [PERSON] до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення - залучено до участі у справі в якості співвідповідача Полтавську митницю Держмитслужби. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2023, в справі № 440/17205/21, позов [PERSON] до Дніпровської митниці Держмитслужби, Полтавської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення - задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про корегування митної вартості від 02.09.2020 № UA110320/2020/000070/1. Вказаним судовим рішенням у справі № 440/17205/21 встановлено, що «На підставі довіреності серії НОР №641631 від 25.08.2020 уповноважена позивачем фізична особа [PERSON] придбав для позивача в Литовській Республіці автомобіль марки Skoda моделі Roomster з бензиновим двигуном об`ємом 1390 см3 кузов номер (VIN) [NUMBER] , 2007 року випуску. [PERSON] у позові вказав, що автомобіль придбано за ціною і на умовах, які визначені [PERSON] самостійно під час огляду автомобіля відповідно до наданих у довіреності повноважень. Ціна, яка фактично сплачена позивачем за придбаний в Литовській Республіці автомобіль Skoda Roomster, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , склала 1200 Євро, на підтвердження чого позивач надав договір купівлі-продажу автомобіля, датований 27.08.2020, та переклад до нього. 02.09.2020 позивач (декларант) до Дніпровської митниці для митного контролю та оформлення подав електронну митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ (надалі - МД) №UA110320/2020/008859 для митного оформлення легкового автомобіля вживаного: марка Skoda, модель: Roomster, календарний рік виготовлення: 2007, модельний рік виготовлення: 2007, номер кузова (VIN): [NUMBER] , обладнаний двигуном внутрішнього згоряння із іскровим запалюванням та із зворотно-поступальним рухом поршня з робочим об`ємом циліндрів: 1390 см3, номер двигуна: [NUMBER] , потужність 63 kW, колісна формула: 4х2. У цій декларації митну вартість автомобіля декларант визначив у розмірі 1300 Євро за ціною договору купівлі продажу автомобіля (1200 Євро), до якої було додано витрати на доставку автомобіля до кордону України (100 Євро). На підтвердження фактурної вартості (ціни) автомобіля разом з декларацією до митного органу було надано договір купівлі-продажу автомобіля від 27.08.2020. На підтвердження вартості витрат на переміщення автомобіля з Литви до України разом з декларацією позивач надав свою довідку від 02.09.2020 б/н про транспортні витрати, якою повідомив обставини того, що транспортні витрати склали 100 Євро . Дніпровська митниця заявлену митну вартість автомобіля не визнала, у митному оформленні автомобіля відмовила, прийнявши рішення про коригування митної вартості за №UA110320/2020/000070/1 від 02.09.2020 (а.с. 190), у якому самостійно визначила митну вартість на рівні 1850 Євро. Відмовляючи у застосуванні основного методу, митний орган посилався на обставини того, що договір купівлі-продажу від 27.08.2020 б/н не містить установчих умов оплати та умов поставки товару, платіжні документи до митного контролю не надано. Як з`ясовано судом, у складі електронного повідомлення декларант листом від 02.09.2020 б/н надсилав повідомлення щодо неможливості подальшого надання додаткових документів, що підтверджують митну вартість у 10-денний термін у зв`язку з їх відсутністю. Натомість у цьому повідомленні позивач повідомив наявні у нього відомості щодо оформлених митних декларацій на ідентичні (у розумінні статті 59 МК України) та подібні (у розумінні статті 60 МК України) товари. Проте відповідач надану позивачем інформацію не взяв до уваги, вказавши що така не містить посилання на джерело її отримання та викликає сумніви щодо її достовірності та не спростовує всіх виявлених розбіжностей у документах, що підтверджують митну вартість. Однак суд визнає такі мотиви відповідача необґрунтованими. Суд зауважує, що спірне рішення про коригування митної вартості товарів не містить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Під час дослідження питання обґрунтованості числового значення митної вартості автомобіля, скоригованої митним органом, із спірного рішення суд встановив, що відповідач митну вартість автомобіля позивача скоригував за другорядним методом визначення митної вартості - 2ґ - резервний метод згідно з положеннями ст. 64 МК України за митною декларацією від 13.08.2020 №UA209180/2020/039479 на рівні 1850 Євро. При цьому митну вартість порівнюваного товару було визначено за 6 (резервним) методом, про що свідчить колонка 43, в якій зазначається метод визначення митної вартості. Вказане суперечить вищевикладеним висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.02.2019 року у справі №816/1199/15-а, відповідно до яких, при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), має бути доведено, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом. До того ж, суд звертає увагу на те, що автомобіль за основними параметрами, який використовується для порівняння (марка - Scoda, модель автомобіля - Roomster, тип двигуна - бензин, рік виготовлення - 2007, об`єм циліндрів - 1390 см3, потужність - 63kW) хоч і відповідає автомобілю, який заявлений для митного оформлення позивачем, проте додатково обладнаний ГБО. При прийнятті рішення про коригування митної вартості автомобіля, відповідач виходив з обставин відсутності інформації щодо митних оформлень за ціною договору ідентичних/подібних товарів, неможливості послідовного застосування інших методів, та можливості використання другорядного методу визначення митної вартості - 2г - резервний метод. При цьому, відсутність цін на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідач не довів, що додатково свідчить про те, що митним органом було допущено помилку при обранні методу визначення митної вартості товару, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару. Суд дійшов висновку про те, що при прийнятті спірного рішення про коригування митної вартості товарів суб`єкт владних повноважень діяв всупереч установленому законом порядку, необґрунтовано, без з`ясування усіх необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення, чим порушив законні інтереси позивача. Зважаючи на те, що митний орган неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом та сформував рішення про коригування митної вартості товарів від 02.09.2020 №UA110320/2020/000070/1, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.» Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Отже, з огляду на викладене та відповідно до положення статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 у справі № 440/17205/21. 14.06.2023 [PERSON] надіслав Полтавській митниці заяву, в якій просив виконати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023 в справі № 440/17205/21 та повернути надмірно сплачені кошти в сумі 5772,73 грн., в тому числі: увізне мито - 1803,98 грн. та податок на додану вартість 3968,75 грн. 23.06.2023 на рахунок позивача було перераховано кошти в сумі 1803,98 грн. та 3968,75 грн., що підтверджується рухом коштів по картці від 25.08.2023, клієнта [PERSON] , [INFO] , інформація по картці: [NUMBER] , рахунок [NUMBER] , за період з 23.06.2020 по 23.06.2023, наданої АТ «Універсал Банк». Щодо посилання представника Дніпровської митниця Держмитслужби про те що Дніпровська митниця Держмитслужби не може бути належним відповідачем у зазначеній справі, суд зазначає наступне. На виконання постанови КМУ від 02.10.2019 № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України» було утворено Дніпровську митницю Держитслужби, відповідно реорганізовано шляхом приєднання до Дніпропетровської митниці Держмитслужби: Дніпропетровську митницю ДФС, Запорізьку митницю ДФС, Кіровоградську митницю ДФС та Полтавську митницю ДФС. Постановою КМУ від 30.09.2020 № 895 «Деякі питання територіальних органів Держмитслужби» реорганізовано територіальні органи згідно з переліком шляхом їх приєднання до Державної митної служби України». Згідно з наказом Держмитслужби від 19.10.2020 № 460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів» утворено територіальні органи як відокремлені підрозділи Державної митної служби України, у тому числі Дніпровську та Полтавську митниці. Так, Дніпровської митниця Держмитслужби перебуває в процесі припинення, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців відомостей про припинення Дніпровської митниця Держмитслужби відсутній, що вказує на відсутність повного правонаступництва. Враховуючи те, що станом на час розгляду справи юридична особа перебуває у стані припинення, тобто процес припинення не завершено, зазначене свідчить про відсутність повного правонаступництва. Саме Дніпровською митницею Держмитслужби було прийнято рішення про коригування митної вартості від 02.09.2020 № UA110320/2020/000070/1. З урахуванням викладеного, встановлених у справі обставин, висновків, які викладені в постанові Верховного Суду від 06.10.2022 по справі №260/2642/21, суд зазначає, що позивачем вірно визначено відповідача у вказаній справі - Дніпровську митницю Держмитслужби. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Пунктом 3 частини 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України. Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Норми ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави за дії бездіяльності органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. А суд має самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення шкоди, оцінивши надані сторонами докази. Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18). Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Доводи представника відповідача щодо відсутність доказів заподіяння [PERSON] моральної шкоди спростовуються наступним. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення Дніпровською митницею прав позивача, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди. У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, «Антоненков та інші проти України», № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року). Також суд враховує сталу практику Європейського суду з прав людини, згідно якої само по собі визнання факту порушення права не є і не може слугувати достатньою сатисфакцією, оскільки в результаті такого порушення особа зазнає певної моральної шкоди (рішення ЄСПЛ у справі «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Враховуючи наведені вище положення законодавства, встановлення в судовому порядку факту протиправності рішення відповідача про коригування вартості товару, суд приходить до висновку про наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправним рішенням митниці та його наслідками у вигляді моральної шкоди, яку було завдано позивачу в зв`язку з прийняттям відповідного рішення. Суд враховує, що внаслідок прийняття протиправного рішення позивач поніс незаплановані додаткові витрати на оплату скоригованої вартості товару в сумі 5772 грн. 73 коп., які було повернуто лише 23.06.2023 року. З метою відновлення порушеного права він був вимушений звертатись до адміністративного суду, витрачати додатковий час на підготовку до звернення до суду, судовий розгляд, що безумовно призвело до порушення його звичайного ритму життя, спричинило душевні хвилювання. Про глибину та тривалість таких страждань свідчить час, який минув від початку порушення прав позивача 03.09.2020 і до повернення незаконно стягнутих коштів 26.06.2023, вимушене вчинення дій із захисту порушеного права, витрачання часу та матеріальних ресурсів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 8 МК України визначено, що митна справа здійснюється на основі принципів: 1) виключної юрисдикції України на її митній території; 2) виключних повноважень митних органів України щодо здійснення митної справи; 3) законності та презумпції невинуватості; 4) єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України; 5) спрощення законної торгівлі; 6) визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності; 7) додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб; 8) заохочення доброчесності; 9) гласності та прозорості; 10) відповідальності всіх учасників відносин, що регулюються цим кодексом. Відповідно до ст. 543 МК України передбачено, що безпосереднє здійснення митної справи покладається на митні органи. Митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на митні органи (ч. 1 ст. 546 МК України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 МК України будь-яка особа має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність митних органів до митного органу вищого рівня або до суду, якщо вважає, що такими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси, створено перешкоди для їх реалізації або на неї незаконно покладено будь-які обов`язки. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 24 МК України дії митних органів - вчинки посадових осіб та інших працівників митних органів, пов`язані з виконанням обов`язків, покладених на них відповідно до цього Кодексу та інших актів законодавства України. Статтею 544 МК України визначено призначення та основні завдання митних органів. Так, здійснюючи митну справу, митні органи виконують такі основні завдання, у тому числі, забезпечення правильного застосування, неухильного дотримання та запобігання невиконанню вимог законодавства України з питань митної справи; здійснення митного контролю та виконання митних формальностей щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, у тому числі на підставі електронних документів (електронне декларування), за допомогою технічних засобів контролю тощо. У відповідності до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Установивши, що права позивача порушено внаслідок протиправного рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про користування митної вартості від 02.09.2020 № UA110320/2020/000070/1, що встановлено судовим рішеннями Полтавського окружного адміністративного суду від 14.02.2023, яке набрало законної сили, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку про наявність підстав та необхідність стягнення на користь позивача моральної шкоди. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Виходячи з встановлених судом обставин, враховуючи тривалість та характер моральних переживань, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з огляду на те, що розмір моральної компенсації має бути достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Щодо порядку стягнення моральної шкоди у даній справі суд зазначає наступне. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з п. 23-1 ч. 1 ст. 1 Бюджетного кодексу України, єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Відповідно до п. 9 Розділу VI «Прикінцеві та Перехідні положення» Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання. Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Згідно з п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення). Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 9 Положення). Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845. Відповідно до п. 3 цього Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Згідно з пунктом 35 Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Враховуючи, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейської служби України. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Отже, завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Враховуючи наведене, оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, а відповідачем є орган державної влади, позов до якого задоволено частково, в силу вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial