Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

У серпні 2023 року [PERSON] в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] , діючи через свого представника - адвоката Кузякова О.В., звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та внесення змін до актового запису про їх народження щодо батька. Заяву мотивовано тим, що з 2008 року вона проживала однією сім`єю без реєстрацію шлюбу з [PERSON] . За цей час в них [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] донька [PERSON] , що підтверджує висновок спеціаліста від 22 листопада 2022 року за результатами проведеного судово-медичного дослідження зразків крові. Запис про батька дітей був зроблений у відповідності до вимог статті 135 СК України зі слів матері. [INFO] [PERSON] загинув під час проходження військової служби. За життя [PERSON] визнавав себе батьком дітей, піклувався про них, матеріально забезпечував, всебічно сприяв їх фізичному та моральному розвитку. Посилаючись на зазначені обставини та необхідність забезпечення соціальних прав дітей, [PERSON] просить встановити факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON] та [PERSON] та зобов`язати Снігурівський ВДРАЦС внести зміни до їх актових записів про народження, зазначивши у них батьком [PERSON] 09 квітня 2024 року від представника Міністерства оборони України Тищенко М.С. надійшло заперечення на заяву про встановлення факту батьківства, в якому представник заінтересованої особи просить суд відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі. Заперечення обґрунтовує тим, що як заявниця, так і загиблий [PERSON] з моменту народження дітей не звертались до відповідних органів державної реєстрації актів цивільного стану чи до суду з метою визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. Така поведінка заявниці свідчить про небажання визнання батьківства [PERSON] відносно дітей до моменту загибелі [PERSON] . Загиблий [PERSON] з моменту народження дітей не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його намір подати заяву про визнання батьківства щодо останніх. Крім того, метою встановлення факту батьківства заявницею зазначено отримання пільг при навчанні та інші. Тому встановлення батьківства пов"язується з подальшим виникненням спору щодо права на отримання одноразової грошової допомоги як членам сім"ї загиблого військовослужбовця. Спір в межах даної справи безпосередньо пов"язаний із доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за неповнолітніми дітьми певного соціально-правового статусу, не пов"язаного з будь-якими цивільними правами та обов"язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. За своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов"язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства (т. 1 а.с.178-182). Представник заявниці - адвокат Кузяков О.В. у судовому засіданні заяву підтримав з викладених у ній підстав, просив заявлені вимоги задовольнити. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з"явилася, про причини неявки суд не повідомила. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Тищенко М.С. просила відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі посилаючись на обставини викладенні в письмових запереченнях. Представник заінтересованої особи Снігурівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи беї участі їх представника, щодо прийняття рішення покладаються на розсуд суду. Заінтересована особа [PERSON] також згідно поданої письмової заяви просила про розгляд справи за її відсутності, проти задоволенн заяви не заперечує. Заслухавши представника заявниці, представника Міністерства оборони України, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно пункту 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 05 серпня 2010 року, [PERSON] народився [INFO] , актовий запис № 99 складено 05 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області , в графі "батько" вказано " [PERSON] ", "мати" - " [PERSON] " (т. 1 а.с.135). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 02 липня 2015 року, [PERSON] народилася [INFO] , актовий запис № 87 складено 02 липня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області, в графі "батько" вказано " [PERSON] ", "мати" - " [PERSON] " (т. 1 а.с.136). Відомості про батька дітей [PERSON] та [PERSON] вчинено відповідно до ст. 135 СК України, за вказівкою матері, про що свідчать Витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00044856905 від 04 травня 2024 року, та № 00044856964 від 04 травня 2024 року, відповідно, із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (т. 1 а.с. 232-235). [INFO] в селі Терни Краматорського району Донецької області в зоні військових дій загинув [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 02 грудня 2022 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та лікарським свідоцтвом про смерть № 6730 від 11 листопада 2022 року (т. 1 а.с. 137-138). Заявниця посилається на те, що вона проживала із [PERSON] однією сім`єю з 2008 року, вели спільне господарство, разом виховували дітей, утримували їх та [PERSON] , виконував усі обов`язки батька дітей, передбачені сімейним законодавством. Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Вжите у зазначеній статті конвенції поняття «сімейне життя» має автономне значення і, виходячи із прецедентної практики ЄСПЛ, включає фактичні сімейні відносини, зокрема і ті, що виникли, або можуть виникнути між дітьми і їх біологічним батьком, а також ті, що виникають між партнерами, що підтримують фактичні шлюбні відносини. У разі встановлення існування сімейного зв`язку з дитиною, держава має діяти в порядку, розрахованому на надання можливості розвитку цього зв`язку і юридичні гарантії мають бути встановлені з моменту народження або якнайшвидше після інтеграції дитини до її сім`ї (Keegan v. Ireland, 44; Kroon and Others v. the Netherlands, § 30, 32). Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 червня 2006 року, №3 роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання батьківства. Пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" передбачено, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В третьому абзаці п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. З досліджених судом доказів слідує, що починаючи з 21 червня 2022 року і до загибелі [INFO] , [PERSON] проходив військову службу в Збройних Силах України. Як вбачається з особової картки військовослужбовця [PERSON] , його сімейний стан зазначено перебування у цивільному шлюбі. Близькі родичі дружина - [PERSON] , та діти син [PERSON] , 2010 року народження, дві доньки під прізвищем [PERSON] [NUMBER] та 2015 року народження (т. 1 а.с. 141). Сповіщення сім"ї [INFO] від 14 листопада 2022 року № 5221 про те, що солдат [PERSON] [INFO] загинув від отриманний поранень не сумісних з життям під час участі в бойових діях при забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії поблизу населеного понкту Терни Краматорського району Донецької області - було направлено саме заявниці [PERSON] (т. 1 а.с. 142). Факт спільного проживання однією сім`єю та визнання загиблим [PERSON] дітей [PERSON] та [PERSON] підтверджується наданими спільними сімейними фотознімками разом із заявницею та малолітніми дітьми (т. 1 а.с.148-153), первинною обліковою документацією заведеної при народженні дітей № 112/о "Історія розвитку дитини" № 66/10 та № 54/15, відповідно, в яких зазначено інформацію про заявницю [PERSON] та її чоловіка [PERSON] (т. 1 а.с.143-146), грамотою Снігурівського ДНЗ № 7 від 20 травня 2016 року, в якій нагороджуються [PERSON] та [PERSON] за допомогу організації розвивального середовища групи "Чомусики" і небайдуже ставлення до проблем дитячого садка (т. 1 а.с. 147). Крім того, згідно наданих письмових показів, викладених в нотаріально завіреній заяві рідною сестрою загиблого [PERSON] - [PERSON] в якій вона підтверджує, що з 11 вересня 2008 року [PERSON] спільно проживала з її покійним братом [PERSON] однією сім"єю, як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу, за адресою: [ADDRESS] . За час спільного проживання в них народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . Вони вели спільне господарство та мали спільний сімейний бюджет, разом виховували дітей, спільно приймали участь у їх вихованні, навчальних процесах та ін. (т. 1 а.с. 162-164). За повідомленням завідувача Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Коваль Ю. від 25 березня 2024 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася (т. 1 а.с. 176). Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18, предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи; тлумачення норм ст. 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства; підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (ст. 128 СК України); доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2021 року по справі № 676/1200/20 наголосив на тому, що для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема, призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Після смерті [PERSON] було проведено судово-медичне дослідження крові загиблого [PERSON] , дитини [PERSON] , дитини [PERSON] , заявниці [PERSON] . Дослідження почато 14 листопада 2022 року, закінчено - 22 листопада 2022 року. Висновком спеціаліста Комунального закладу "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" Дніпропетровської обласної ради" №2533 від 22 листопада 2022 року, складеного судово-медичним експертом відділення судово-медичної генетики [PERSON] , встановлено вірогідність того, що загиблий [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , за результатами даного дослідження складає не менше 99,9999 %, та [PERSON] , [INFO] , за результатами даного дослідження складає не менше 99,999998 %, і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв"язків (т. 1 а.с. 123-130). Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зауважив, що "на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Калачова проти Росії" від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05). Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, оцінюючи зібрані докази у справі та взаємний зв"язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт батьківства померлого [INFO] року [PERSON] щодо дітей [PERSON] та [PERSON] знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки на це вказують належні, допустимі та достовірні докази, основним з яких є висновок спеціаліста від 22 листопада 2022 року дослідження ДНК, а тому заява [PERSON] про встановлення факту батьківства підлягає задоволенню в повному обсязі. Встановлення факту батьківства має для заявниці юридичне значення, оскільки це відповідатиме інтересам дітей та дасть змогу їй юридично закріпити відомості про батька дітей. Щодо внесення змін до актового запису про народження дітей, то Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, який зареєстровано 14 січня 2011 року за № 55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, згідно з п.1.7 яких зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.2.13 Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в т.ч. рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно з п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. З урахуванням викладеного, є обґрунтовані підстави для задоволенню вимоги щодо внесення змін до актового запису про народження дітей відомостей про батька дитини. Доводи представника Міністерства оборони України, що вимоги заявниці пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з суб`єктом владних повноважень, тому не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, є необґрунтованими. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) зазначено, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 22.03.2023, від висновку якого просить відступити Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, застосувавши наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц, виснував про те, що оскільки вимоги заявниці пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням, то відповідно за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства. Велика Палата Верховного Суду вважає помилковими такі висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки вказаний підхід до визначення юрисдикції справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не узгоджується із завданням і метою адміністративного судочинства, визначеними статтею 2 КАС України. Також неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви. У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 18 січня 2024 року відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved