Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

29 березня 2024 року представник [PERSON] адвокат Громов Ю.А. подав до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Слобожанської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований 03 вересня 2010 року виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 25. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалось, подружжя втратило почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони спільного господарства не ведуть та проживають окремо з грудня 2023 року. Донька сторін мешкає разом з позивачем, який створив належні умови для морального, духовного та фізичного розвитку дитини. Позивач виконує свої батьківські обов`язки, а донька перебуває на повному його утриманні. При цьому, на виконання своїх обов`язків щодо утримання дитини, мати [PERSON] за станом свого здоров`я та матеріальним становищем, має можливість сплачувати аліменти. Враховуючи наведене, представник позивача просить: розірвати шлюб, укладений між сторонами; визначити місце проживання дитини [PERSON] , 2011 р.н. разом з батьком [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2011 р.н. у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 01 квітня 2024 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2024 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмета спору, закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Громов Ю.А. в підготовче судове засідання не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, натомість через канцелярію суду подала заяву в якій зазначила, що визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить розглянути справу без її участі. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Д ослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований 03 вересня 2010 року виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис № 25, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 03 вересня 2010 року виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Від шлюбу подружжя має спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 травня 2011 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Вирішуючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд керується наступним. Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім`я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання , суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 48 Конституції України\~кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 1\~статті 180 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] та перебуває на повному його утриманні, що не оспорювалось сторонами та було визнано відповідачем. Відповідно до частин 1,2\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1,5 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. \~Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України). Беручи до уваги викладене, враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, позицію відповідача, яка визнає позовні вимоги, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, оскільки утримувати дитину це є обов`язком обох батьків. Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. З урахуванням викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає можливим, на підставі ч. 4\~ст. 200 ЦПК України,\~ухвалити у підготовчому засіданні судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з положеннями\~статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд покладає понесені позивачем витрати на сплату судового збору за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1211,20 гривень, на відповідача. Також, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», за звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved