Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін позиція позивача [PERSON] просить розірвати шлюб укладений 24.04.2010 між нею та [PERSON] , від якого у сторін [INFO] народився син [PERSON] , залишивши проживати сина з нею. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що вони мають різні погляди на життя та сімейні обов`язки. Подружні відносини припинили та з вересня 2020 проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Можливості зберегти сім`ю немає. На примирення вона не згодна. Також в позовній заяві позивачка вказує, що неповнолітній син [PERSON] [INFO] після розірвання шлюбу залишається проживати з нею. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON] . Разом з позовною заявою позивачкою подано заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задоволити не заперечує проти заочного розгляду справи. позиція відповідача Відповідач правом подання відзиву не скористався., в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі Ухвалою від 06.06.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Які клопотанням від 26.06.2024 усунено. Ухвалою від 04.07.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Разом з позовною заявою до суду надійшла заява позивачки про розгляд справи за її відсутності, підтримання позовних вимог, а також незаперечення проти заочного розгляду справи. 01.08.2024 проведено розгляд справи по суті за відсутності сторін на підставі наявних в справі матеріалів. Суд вважав за можливим провести розгляд справи за відсутності сторін, оскільки позивачка скористалась своїм правом, згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд критично відноситься до заяв долучених до позовної заяви від імені відповідача який згідно інформації наданої суду на даний час на території Гайворонської міської громади не зареєстрований та не проживає при цьому до 2016 року відповідач проживав в с. Червоне Гайворонського району Кіровоградської області про розгляд справи за його відсутності та про повідомлення відповідача про розгляд справи за допомогою СМС повідомлення оскільки достеменно невідомо чи дійсно такі заяви підписані саме відповідачем а тому повідомлення відповідача про час та місце слухання справи проводилось шляхом розміщення повідомлення про час та місце розгляду справи на сайті суду, що являється належним повідомленням сторони про слухання справи. А отже відповідач відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, а саме шляхом розміщення повідомлення про час та місце розгляду справи на сайті суду та в судове засідання не з`явилась Оскільки відповідач відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився, позивач, згідно поданої заяви, не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Сторони по справі одружились 24.04.2010, зареєструвавши шлюб у Першому Суворовському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського Міського управління юстиції, актовий запис № 227, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 24.04.2010 серії [NUMBER] (а.с. 12). Також сторони є батьками неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] , що вбачається з свідоцтва про народження [NUMBER] від 19.04.2023 виданого повторно (а.с. 13). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі - СК України). Так, за приписами частини 3 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з частиною 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Крім цього, суд зважає на роз`яснення Пленуму Верховного суду України, викладені в пункті 10 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак тривалий час не проживають як подружжя та не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Наведені обставини дають підстави вважати, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, що вбачається з поданої заяви. Неявку відповідача в судове засідання, суд розцінює як його байдужість до долі шлюбу. Щодо вирішення питання щодо залишення дитини проживати з позивачкою, суд враховує таке. Від спільного подружнього життя у сторін є малолітня дитина син [PERSON] [INFO] . Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. Згідно із ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Крім цього, за правилом ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Заперечень щодо залишення малолітньої дитини після розірвання шлюбу проживати разом з матір`ю - позивачкою по справі, відповідач не висловив, оскільки не прибув в судове засідання та не надав суду жодних заяв чи документів. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. З огляду на вищенаведене,

Outcome: approved