Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

[PERSON] 04.08.2023 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати себе батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що з 2009 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON] , від яких у них [INFO] народився син [PERSON] . При реєстрації народження дитини запис про батька був зроблений зі слів матері згідно з ч.1 ст.135 СК України, у зв`язку з чим у свідоцтві про народження [PERSON] у відомостях про батька вказано « [PERSON] », тобто його ім`я та по батькові, а прізвище зазначене матері. Малолітній [PERSON] з народження знає його як батька, він піклується про сина, виховує, вони називають один одного як батько і син відповідно. Після народження дитини і до 2022 року він продовжував проживав разом з відповідачкою та сином однією сім`єю. Деякий час протягом 2022 року відповідачка з дитиною жили окремо, однак він продовжував спілкуватися з сином та утримувати його. В грудні 2022 року відповідачка привезла сина до нього, залишила і до цього часу дитина продовжує проживати разом з ним. Оскільки мати в житті дитини участі не приймає, добровільно в позасудовому порядку подати заяву про його реєстрацію як батька дитини відмовляється, тому з метою найкращих інтересів сина він вимушений звернутися до суду з даним позовом, оскільки зазначені обставини можуть створити загрозу для визнання дитини такою, що позбавлена батьківського піклування із застосуванням відповідних наслідків. Позивач в судове засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Новіков О.М. подав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважаючи, що з метою вирішення даного спору необхідно призначити та провести судово-генетичну експертизу. Згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони в період 2009-2022 роки проживали разом без реєстрації шлюбу. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . З актового запису про народження дитини №30 від 30.08.2010, складеного Дмитрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області, вбачається, що батьком [PERSON] записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька внесені за заявою матері (ч.1 ст.135 СК України). Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 25.07.2023 за №889, позивач проживає по [ADDRESS] разом з малолітнім [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на його утриманні. Будь-які відомості про матір дитини [PERSON] у сільської ради відсутні. Статтею 51 Конституції України, ч.ч.2, 3 ст.5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.2 ст.125 CК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст.135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів (ст.76 ЦПК України). Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved