Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєва Наталія Сергіївна про визнання права власності в порядку спадкування. Позовна заява мотивована тим, що позивач є сином [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Після його смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав померлому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.1989 року, посвідченого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-1047, зареєстровано в КП «ДМЮТІ» 14.04.1989 р. та записано в реєстрову книгу №18 за реєстровим №146. Житловий будинок літ. А-1 складається 3 2 (двох) житлових приміщень загальною площею 19,7 кв.м., та кухні площею 9,0кв.м., загальна площа житлового будинку літ. А-1 складає 28,7кв.м. Позивач, [PERSON] , [INFO] , та його рідний брат [PERSON] , [INFO] , котрий є відповідачем по даній справі, є спадкоємцями [PERSON] за законом. 23 вересня 2023 року позивач, в строки, визначені ст. 1270 ЦК України, звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Відповідач [PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, заяву про відмову у прийняття спадщини на мою користь не писав, з вказаних підстав є відповідачем у цій справі, як другий спадкоємець за законом після смерті батька. 07.03.2024р. постановою державного нотаріуса Четвертої ДДНК Писаревою Н.С. було відмовлено мені у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини не надання мною правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме: договору купівлі-продажу, посвідчений Четвертою ДДНК 01.04.1989 року за реєстровим No2-1047 на житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (тридцять), у зв?язку з тим, що: нотаріус не має можливості встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину після спадкодавця - гр. [PERSON] , померлого [INFO] , нотаріус не має можливості видати дублікат вищезазначеного договору купівлі-продажу , який можливо утримується іншими можливим спадкоємцями, які до нотаріальної контори не з?являються. Виходячи з того, та враховуючи ту обставину, що рідний брат позивача не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та не відмовлявся від прийняття спадщини, а наша мати на час відкриття спадщини не перебувала у шлюбних відносинах з нашим батьком, вважаю, що ми: я, [PERSON] , і мій рідний брат - [PERSON] , - є єдиними спадкоємцями першої черги спадкування за законом. В зв?язку тим, що державним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спадщину після смерті мого батька з причин, викладених вище, позивач звернувся до суду із позовом в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 28,7 кв.м., який складається з житлового приміщення загальною площею 14,5 кв.м., житлового приміщення загальною площею 5,2 кв.м. та кухні площею 9,0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2024 року відкрито провадження по справі і призначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.06.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.07.2024 року справу розглянуто по суті. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, просив задовольнити позовні вимоги. Третя особа Державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєва Наталія Сергіївна, у судове засідання не з`явилась, надала до суду лист про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , матеріали інвентераційної справи, суд приходить до наступного висновку Згідно зі ст. 1268 ч. 3 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до ч. 1 ст. 1269 даного кодексу, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст. 1297 ч. 1 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 15 ч. 1 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується свідоцтвом про смерть від 01 вересня 2023 року серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с. 12). Відповідно до Постанови державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєва Наталії Сергіївни, гр. [PERSON] (позивач) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить гр.. [PERSON] , померлому [INFO] . В обґрунтування відмови зазначила, що Спадкоємцем - гр. [PERSON] не надано правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно, а саме: договір купівлі-продажу, посвідчений Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 01.04.1989 року за реєстровим №2-1047 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (тридцять), в зв?язку з тим, що: нотаріус не має можливості встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину після спадкодавця - гр. [PERSON] , померлого [INFO] нотаріус не має можливості видати дублікат вищезазначеного договору купівлі-продажу, який можливо утримується іншими можливими спадкоємцями, які до нотаріальної контори не з?являються (а.с.18,19). Відповідно до ч. 1 ст.1297ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1ст. 346 ЦК України). Згідно зі ст.392ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки позивач через відсутність у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому його права підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на це майно. Згідно зі ст. 317 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Так, у постанові Верховного Суду України від 18.02.2015 р. у справі №6-244цс14 зазначається, що за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Тобто, вказані дві підстави пред`явлення позову для захисту (визнання) права власності є самостійними та такими, що можуть не залежати одна від одної, про що свідчить їх виокремлення у ст. 392 ЦК України і про що наголошується у зазначеному рішенні Верховного Суду України. Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі №6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Зазначені правові висновки Верховного Суду України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Позивач звертається до суду з вимогою про визнання права за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 28,7 кв.м., який складається з житлового приміщення загальною площею 14,5 кв.м., житлового приміщення загальною площею 5,2 кв.м. та кухні площею 9,0 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] і в той же ставить відповідачем свого рідного брата - [PERSON] , який не подавав заяву про прийняття спадщини, не заперечує проти задоволення позову, тобто відповідач не претендує на дане нерухоме майно. В судовому засіданні відповідач позов визнав, що суперечить ст. 392 ЦК України, тобто в даному випадку відсутній спір про право, даних про те, що в матеріалах справи є спір про право - відсутні. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, з урахуванням меж позовних вимог та предмета доказування в даній справі, судом не встановлено, що відповідачем в будь-якій спосіб було порушено, не визнано або оспорено майнові права позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed