Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою 29.07.2024, в якій просила суд видати обмежувальний припис відносно [PERSON] строком на 6 місяців, шляхом вжиття таких заходів тимчасового обмеження його прав, як особи, яка вчинила домашнє насильство: заборони перебування за місцем проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборони наближатись на відстань менше 100 м до місця проживання постраждалої особи [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та місця здійснення нею підприємницької діяльності в ТОВ «ПРЕС-БРУК КР» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Телевізійна, буд.3-а; заборонити [PERSON] наближатись на відстань менше 300 м безпосередньо до постраждалої особи [PERSON] та її онука [PERSON] ; заборонити [PERSON] вести телефонні переговори із заявником або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, окрім як в судовому порядку. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] мешкає у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу ВКК №745728 від 26.04.2008, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. Разом з нею у квартирі мешкає її малолітній онук [PERSON] , [INFO] , який з огляду на складні сімейні обставини був відібраний у матері [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 05.07.2024 №519 та тимчасово влаштований в її сім`ю як баби. Із [PERSON] заявниця деякий час перебувала у стосунках, які між ними було остаточно припинено за її ініціативою у 2017 році у зв`язку з принизливим та неадекватним ставленням до неї з боку [PERSON] . У період часу, коли вони перебували у стосунках, [PERSON] отримав ключі від її квартири за адресою: [ADDRESS] , тим самим мав безперешкодний доступ до приміщення. Після припинення стосунків [PERSON] неодноразово зверталася до нього з проханням повернути ключі від квартири і ніколи більше не приходити туди, оскільки за наявності ключів [PERSON] міг у будь-який час безперешкодно «вдиратися» до її квартири з метою цькування її, образ, роблячи нестерпним таким чином її життя. При цьому, [PERSON] не є та ніколи не був членом її сім`ї, не є співвласником квартири, а тому не має жодних прав на житлове приміщення, у тому числі й права знаходитись у ньому. Протягом останніх років вона постійно потерпає від насильства з боку [PERSON] , що негативно впливає на її здоров`я, загальний стан, працездатність. Після образ та погроз боку [PERSON] , заявниця не може нормально займатись підприємницькою діяльністю, яку вона здійснює в ТОВ «ПРЕСБРУК КР» за адресою: [ADDRESS] . З приводу вчинення [PERSON] насильства вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, однак жодного позитивного результату це не давало, напрочуд, насильство та погрози з його боку продовжувались та ставали дедалі зухвалішими. Наразі, коли під її опікою перебуває малолітній онук, вчинення [PERSON] насильства та неконтрольованих вчинків створює загрозу для життя та здоров`я не тільки [PERSON] , а й дитини, яка з нею мешкає. За фактом вчинення домашнього насильства 16.01.2024, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.02.2024 у справі про адміністративне правопорушення №214/1027/24, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у сумі 170 грн. Не зважаючи на це, 02.06.2024 [PERSON] допустив повторне вчинення відносно неї домашнього насильства психологічного характеру, що обумовило її звернення до поліції. Працівники поліції склали у відношенні [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-КУпАП, результати розгляду якого судом їй не відомі. 05.06.2024 [PERSON] вкотре вчинив відносно неї насильство, «вдершись» до її квартири без її дозволу та згоди на це. Лише після прибуття за її викликом працівників поліції, останні змогли припинити вчинення [PERSON] протиправних дій та змусили покинули її житло. Факт її звернення з приводу вказаних обставин зафіксовано шляхом реєстрації її звернення поліцією в ЖЄО за №11169 від 05.06.2024. Незважаючи на це, [PERSON] продовжує вчинення своїх протиправних дій відносно [PERSON] , погрожує їй вбивством, зґвалтуванням, ображає нецензурною лайкою, на підтвердження чому вона надає скрин-шоти листування у меседжерах. У заявниці наявний стійкий острах про те, що [PERSON] продовжить надалі вчиняти фізичне та психологічне насильство, адже насильство відносно неї він вчиняє вже протягом тривалого часу, яке дедалі стає більш жорстоким. До того ж агресивність його дій та неадекватність поведінки щоразу тільки посилюються. З огляду на вищевказані обставини щодо наявності психологічного та фізичного насильства, що систематично чинить [PERSON] , заявниця вважає, що вона як жертва такого насильства, потребує захисту від кривдника у порядку, передбаченому\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» шляхом видачі обмежувального припису. Ухвалою суду від 02.08.2024 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами окремого провадження за участю заявника та заінтересованої особи. Будучи присутньою в судовому засіданні, заявниця [PERSON] пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у заяві. Присутній в судовому засіданні представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Пістрюга В.В. заперечував проти задоволення заяви та видачі обмежувального припису, посилаючись на те, що заявницею обрано невірний спосіб захисту її прав, а наведені нею обставини не в повному обсязі відповідають дійсним. Зазначив, що сторони дійсно мали стосунки, які вони припинили у 2017 році. Протягом періоду з 2017 року до 16.01.2024 жодних випадків вчинення [PERSON] , насильства відносно [PERSON] не було. Вважає, що [PERSON] не може бути суб`єктом правопорушень за ст.173-2 КУпАП, оскільки між ним та заявницею не має жодних стосунків, за відсутності яких його дії можна було б кваліфікувати як домашнє насильство. Інші наведені у заяві [PERSON] обставини щодо висловлювання [PERSON] погроз, вчинення інших протиправних дій є надуманими та нічим не підтверджені. Представник також зауважив, що сторони мешкають окремо. На його переконання, поданням даної заяви [PERSON] переслідує за мету усунення перешкод у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , яку було набуто у власність у 2008 році, в період перебування сторін у стосунках. Що стосується доводів заявниці щодо доцільності видачі обмежувального припису на захист її онука, то такі вимоги взагалі є безпідставними та не доведені, оскільки нею не надано жодного доказу вчинення [PERSON] протиправних дій відносно дитини. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином. З урахування прийняття участі в судовому засіданні його повноважного представника, позиції заявниці, розгляд справи проведено за його відсутності, оскільки з урахуванням приписів ст.350-5 ЦПК України, його неявка не перешкоджає цьому. Суд, дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, вислухавши думку учасників справи, доходить висновку про необхідність часткового задоволення вимог заяви з огляду на таке. Судом встановлено, а учасниками справи визнано, що [PERSON] та [PERSON] деякий час перебували у стосунках, які між ними було припинено у 2017 році. Наразі вони мешкають окремо та стосунків не підтримують. Час початку цих стосунків судом не встановлюється, оскільки це знаходиться поза межами предмету розгляду справи та не має істотного значення для вирішення заявлених вимог. 26.04.2008 на підставі договору купівлі-продажу ВКК №745728, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №3277, [PERSON] набула у приватну власність житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Право приватної власності на квартиру зареєстроване за нею КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР 27.05.2008 запис №19 в книзі 58-Ж-219, реєстраційний номер майна 23071035, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18978794 від 27.05.2008. Разом із [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , мешкає її малолітній онук [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштований у її сім`ю на підставі наказу служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 05.07.2024 №66 як дитина, яка залишилась без батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 05.07.2024 №519 дитину було відібрано у матері [PERSON] у зв`язку з неналежним виконанням нею батьківських обов`язків відносно малолітнього [PERSON] . Як вказувала [PERSON] , що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (відповідь №720656 від 02.08.2024), [PERSON] здійснює господарську діяльність за адресою: [ADDRESS] , адже є засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ПРЕС-БРУК КР», яке є діючим. За змістом поданої заяви, причина звернення [PERSON] до суду з вимогою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] обумовлена вчиненням ним психологічного та економічного насильства відносно неї, що набуває систематичний характер. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи, регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами: 07.11.2011 Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п.22 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, як встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19, зазначено, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. При цьому, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Правовий висновок з цього приводу викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18, від 09.12.2019 у справі №756/11732/18, від 02.09.2020 у справі № 635/4854/19-ц. У ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] допускав застосування психологічного насильства відносно [PERSON] , зокрема, 16.01.2024, за що постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.02.2024, що набрала законної сили 13.02.2024, він був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Постановою цього ж суду від 08.05.2024 у постанові від 02.02.2024 виправлено допущені описки. Зі змісту постанови суду від 02.02.2024 слідує, що в ході розгляду справи судом [PERSON] беззаперечно визнав факт вчинення психологічного насильства відносно колишньої цивільної дружини [PERSON] за місцем її мешкання за адресою: [ADDRESS] . Ці обставини були встановлені судом як доведені, а відтак вони є преюдиціальними та доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Присутній в судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Пістрюга В.В. оспорював факт вчинення [PERSON] насильства по відношенню до [PERSON] після 16.01.2024, при цьому зазначав, що між сторонами дійсно виникають неузгодження на ґрунті наявності спору щодо придбаної у 2008 році квартири. Таку позицію заінтересованої особи, висловлену його представником, суд розцінює як намір ввести суд в оману та уникнути відповідальності за вчинки, освідомлення про протиправність яких [PERSON] вочевидь має. До того ж з приводу вчинення [PERSON] економічного насильства, [PERSON] 05.06.2024 зверталась до ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, її заяву було зареєстровано в ЖЕО за №11169, свідченням чому є талон-повідомлення. Разом з тим, посилання представника заінтересованої особи на наявність між сторонами неузгоджень щодо правового статусу майна, чинення перешкод у користуванні ним суд оцінює критично, оскільки предмет справи, яка розглядається в порядку окремого провадження та не визначає вирішення вимог позовного провадження, цього не стосується. У разі наявності між сторонами спору, такі вимоги підлягають вирішенню в порядку позовного провадження шляхом пред`явлення негаторного позову. До того ж, за актуальними даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (відповідь №720646 від 02.08.2024, сформована через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд»), [PERSON] є дійсним одноособовим власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , де й має зареєстроване місце проживання та фактично мешкає. Доказів наявності майнового спору з приводу цього майна, а також його вирішення в судовому порядку, заінтересованою особою та його представником суду надано не було. Факт висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON] образ, нецензурних та лайливих висловів, погроз слідує з наданих заявницею скрин-шотів листування, які жодними доказами з боку заінтересованої особи та його представника також не були спростовані. Що стосується посилань заявниці на вчинення [PERSON] відносно неї психологічного насильства 02.06.2024, то суд не може їх врахувати в предмет доказування при розгляді даної справи, оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення, за обставин, що мали місце 02.06.2024, відносно [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУПАП, постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.06.2024 у справі №214/5573/24, закрито за відсутністю в його діях складу інкримінованого адміністративного правопорушення. Поміж іншим, встановивши вказані вище обставини справи, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вчинення [PERSON] стосовно [PERSON] психологічного та економічного насильства, що безсумнівно негативно впливає на її фізичний та психологічний стан. Надаючи оцінку вірогідності продовження чи повторного вчинення насильства [PERSON] стосовно заявниці, можливого настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення зважаючи на суть висловлюваних ним погроз, образ, нецензурних та лайливих висловів поза межами етичних та моральних норм, наявність між сторонами неприязних стосунків, суд вважає, що такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи. Відтак суд дійшов висновку про необхідність видачі обмежувального припису, оскільки зазначені порушення з боку кривдника [PERSON] мають всі ознаки домашнього насильства. Ураховуючи наявність тривалого існування ускладнених стосунків між сторонами, доведення фактів вчинення психологічного та економічного насильства [PERSON] стосовно [PERSON] як при особистому спілкуванні, так і в телефонному режимі, через месенджери, що підтверджується вищезазначеними письмовими доказами, суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис строком на 6 місяців із одночасним застосуванням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника, встановлених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме: заборони [PERSON] перебування за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборони наближатись на відстань менше 100 м до місця її проживання та місця здійснення нею підприємницької діяльності в ТОВ «ПРЕСБРУК КР» за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на відстань менше 300 м безпосередньо до заявниці; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та/або через третіх осіб; заборонити особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, окрім як в судовому порядку. Приходячи до висновку про необхідність видачі обмежувального припису, суд вважає за необхідне зауважити, що відсутність доказів притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення насильства економічного характеру, попри наявний факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів із відповідною заявою 05.06.2024, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.05.2020 у справі № 404/5203/19. Що стосується вимоги про видачу обмежувального припису шляхом застосування відносно [PERSON] заборони наближатись на відстань менше 300 м до онука постраждалої особи [PERSON] малолітнього [PERSON] , то суд не вбачає підстав для задоволення вимог в цій частині, оскільки факт вчинення [PERSON] насильства відносно дитини нічим не підтверджений. Позаяк, дитину було тимчасово влаштовано у сім`ю [PERSON] органом опіки та піклування у липні 2024 року, у той час як факти вчинення [PERSON] насильства відносно заявниці мали місце хронологічно до цього моменту, коли дитина мешкала з біологічною матір`ю окремо. На виконання вимог ч.2 ст.350-8\~ЦПК України, суд вважає необхідним повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий орган районної у місті ради за місцем проживання (перебування) заявника. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial