Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

Адвокат Шевчук Р.В. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Великомежиріцької сільської ради Рівненського району Рівненської області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права на земельну частку (пай). В обгрунтування позову посилається на те, що [INFO] померла тітка позивача - [PERSON] . [PERSON] при житті склала заповіт, яким заповіла належні Державні акти на право власності на земельні ділянки позивачу. [PERSON] прийняв спадщину після смерті тітки [PERSON] та оформив спадкові права, отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Згодом в особистих речах [PERSON] було виявлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ №0167572 виданий на ім`я [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , тобто право на земельну частку пай входить до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . Однак, отримати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом щодо права на земельну частку (пай) підтвердженого сертифікатом серії РВ №0167572, виданого на ім`я [PERSON] неможливо з підстав відсутності належного підтвердження віднесення спадкодавця [PERSON] до числа спадкоємців за законом та факту прийняття спадщини. Крім того, просить визнати за [PERSON] право власності на земельну частку (пай), що залишилась після смерті [PERSON] . В судовому засіданні 06 червня 2024 року [PERSON] просив задоволити позов, а також вказав, що [PERSON] та його тітка по батьку [PERSON] проживали у її житловому будинку разом з 1999 року по день смерті [PERSON] [INFO] . Після його смерті тітка [PERSON] вступила у володіння майном [PERSON] , так як саме в неї знаходився його сертифікат на земельну частку (пай), який позивач згодом знайшов у її будинку. Вказує, що після смерті тітки за її заповітом успадкував дві земельні ділянки, інший спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] [PERSON] помер у 2022 році. В судовому засіданні 06 червня 2024 року представник позивача адвокат Шевчук Р.В. підтримав позов та просив його задоволити повністю, з підстав викладених у позові. В судове засідання 13 серпня 2024 року представник позивача адвокат Шевчук Р.В. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заяву просив задоволити в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Великомежиріцької сільської ради не з`явився, до суду подано заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] , дійсно, перебувала на утриманні [PERSON] не менше одного року до його смерті, оскільки на той час була пенсіонеркою, не могла працювати, вони проживали разом в будинку [PERSON] . Крім того вказали, що після смерті [PERSON] . [PERSON] фактично вступила у володіння та користування його спадковим майном, так як у її володінні перебував сертифікат на земельну частку (пай). Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення представника заявника, свідків, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що за життя [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 3,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) серії РВ №0167572, виданий на підставі рішення Корецької районної державної адміністрації № 272 від 30 травня 1997 року. [INFO] [PERSON] помер, що стверджуєтьсясвідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04 липня 2001 року. Згідно довідки № 135, виданої 09 серпня 2024 року виконавчим комітетом Великомежиріцької сільської ради Рівненського району встановлено, що [PERSON] з весни 1999 року до дня смерті [INFO] проживав без реєстрації із непрцездатною тіткою [PERSON] , останній також надавав допомогу [PERSON] і вона перебування на його утриманні не менше року до дня його смерті. [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство. Згідно інформаційних довідок Корецької ДНК № 76766442, № 76766453 від 26 квітня 2024 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена, заповіти - відсутні. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] , що підтверджуться заповітом, посвідченим 15 квітня 2004 року Світанівською сільською радою Корецького району Рівненської області. Крім того, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належні Державні акти на право власності на земельні ділянки [PERSON] , що підтверджуться заповітом, посвідченим 26 листопада 2008 року Світанівською сільською радою Корецького району Рівненської області. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджуться свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] від 23 листопада 2009 року. Згідно інформаційних довідок Корецької ДНК № 76766487, № 76766506 від 26 квітня 2024 року та відповіді приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Степанюк І.В. № 56/01-16 від 29 квітня 2024 року спадкова справа після смерті [PERSON] заведена за заявою [PERSON] , заповіти - чинні, 24 грудня 2010 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] від 18 серпня 2022 року. Згідно відповіді Великомежиріцької сільської ради Рівненського району Рівненської області № 726/02-12 від 05 липня 2024 року [PERSON] проживав одиноко за адресою: [ADDRESS] . На підставі п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №5 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР (1963 р.) до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених позивачем, представником позивача та підтверджених документами. Таким чином, суд приходить до висновку, що факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] не менш одного року до дня смерті останнього, а також факт вступу [PERSON] в управління та володіння спадковим майном [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Що стосується вимоги про визнання права на земельну частку (пай), то суд не знаходить підстав для задоволення вказаної вимоги з наступних підстав. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно з п.3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року N924-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай), є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Відповідно до абз.2 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 р. за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до позивача у складі спадщини його тітки також перейшло і право на земельну частку (пай) належне [PERSON] , а саме як речове право на даний об`єкт нерухомості, що належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Отже, даючи оцінку доказам у справі, враховуючи пояснення сторін, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права право на земельну частку (пай), яка належала [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: dismissed