Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від імені якого діє [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за договором №5591630 про надання споживчого кредиту від 24.02.2022 року в сумі 44058,64 грн. (в т. ч. 9621,90 грн основний борг (тіло кредиту), 34436,74 грн проценти за користування кредитом), а також понесених витрат у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. У змісті позовної заяви уповноважений представник позивача зазначив, що не заперечує щодо можливого розгляду справи у його відсутності за відсутності відзиву. На виконання вимог частини шостої ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України, суд встановив зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача та виконав свій процесуальний обов`язок, надіславши на цю адресу копію ухвали про відкриття провадження по справі. Попередньо позивачем було додано до позовної заяви докази надсилання відповідачу копії позовної заяви з додатками (а.с.115, 117-122). Відповідач у судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не подала. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. 24 лютого 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі - Позикодавець) та [PERSON] (надалі - Позичальник) було укладено договір №5591630 про надання споживчого кредиту від 24.02.2022 року (надалі - Договір), згідно з яким Товариство надало відповідачу кредит у сумі 10000,00 грн. строком на 363 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 3 дні. \~ \~ \~ \~Сторони погодили, що детальні терміни (дата) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, що є Додатком №1 до цього Договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до підпункту 1.5.1. пункту 1.5 Договору, стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього Договору. Сторони також передбачили можливість застосування зниженої процентної ставки, що складає 1,89% в день на умовах визначених підпунктом 1.5.2 пункту 1.5 Договору. \~ \~ \~ \~Договір,\~а також\~паспорт споживчого\~кредиту був\~підписаний відповідачем\~за допомогою\~електронного підпису\~одноразовим ідентифікатором,\~після чого\~Відповідач отримала\~кредит в\~сумі 10000,00\~грн.\~на платіжну\~карту № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ "ПЕЙТЕК УКРАЇНА" про перерахування коштів (а.с. 75-81). \~ \~ \~ \~Крім того, судом було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та отримано від АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» лист від 28.06.2024 №КНО-07.8.6/5173БТ, з якого вбачається, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , дійсно була випущена банківська платіжна картка № [NUMBER] до поточного рахунку в гривні. Кошти в сумі 10000,00 грн 24.02.2022 року були зараховані на банківську картку [PERSON] за платіжною операцією переказу, відправником за якою є ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», який як надавач платіжних послуг, ініціював виконання переказу вказаних коштів від ТОВ «Авентус Україна» (а.с. 152). \~ \~ \~ \~Як вбачається із картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) відповідач здійснювала платежі на рахунок Позикодавця: 27.02.2022 у сумі 567,15 грн, 06.06.2022 у сумі 4000,00 грн, 30.06.2022 у сумі 50,00 грн (а.с. 82 -93). З 25.02.2022 по 30.04.2022 Позикодавець у зв`язку із введенням воєнного стану призупинив нарахування процентів та надав відповідачу кредитні канікули. З 01.05.2022 по 29.08.2022 нарахування процентів ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було здійснено за стандартною процентною ставкою у сумі 19118,68 грн., що підтверджується карткою обліку Договору (розрахунок заборгованості), а також витягом з реєстру боржників (а.с. 67, 82-93) 29.05.2023 року між ТОВ ««АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА»» було укладено Договір факторингу №29.05/23-Ф, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб боржників, в тому числі за Договором, що укладений між Позикодавцем та [PERSON] (а.с. 57-72). Поряд з цим, позивач зазначає, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» закінчило нарахування процентів 29.08.2022 року, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» почало здійснювати нарахування процентів з наступного дня 30.08.2022. Тобто, нарахування процентів здійснено другим кредитором за інший період, проте в межах погодженого сторонами строку Договору. Таким чином, позивачем нараховано проценти за 80 календарних днів (30.08.2022 - 17.11.2022) наступним чином: 9621,90 грн * 1,99% =191,48 * 80 календарних днів = 15318,06 грн. Загальна сума заборгованості складає: 44058,64 грн (в.т.ч. 9621,90 грн - основний борг (тіло кредиту), 19118,68 грн проценти за користування кредитом нараховані ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (в межах строку кредиту), 15318,06 грн. - проценти за користування кредитом нараховані ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (в межах строку кредиту). По відношенню до вищевказаних фактичних обставин справи, суд наводить наступні норми права та мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані\~\~ в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію\~\~\~\~ укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~\~\~\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. \~ \~ \~ \~За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається\~\~ в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. \~ \~ \~ \~Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. В свою чергу, будь-який вид договору, який укладається на підставі\~Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст.\~205,\~207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобов`язання за Договором, відповідачем не виконані. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заборгованість Позичальника за Договором у сумі 44058,64 грн (в.т.ч. 9621,90 грн - основний борг (тіло кредиту), 34436,74 грн проценти за користування кредитом) підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування даних витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Саме такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у Рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна та інші проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. З матеріалів даної справи вбачається, що на підтвердження витрат на правничу допомогу, уповноважений представник позивача надав суду: договір №28/03-2024 про надання правничої допомоги від 28.03.2024 року укладений між позивачем та адвокатом Городніщевою Є.О. (а.с. 111-113), звіт від 20.05.2024 року про надання правничої (правової) допомоги згідно Договору №28/03-2024 від 28.03.2024 (надалі Звіт), платіжну інструкцію від 23.05.2024 №5132 (надалі Платіжна інструкція), копія ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1612776. Так, вартість послуг за збір на аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості, складання позовної заяви та подання її в інтересах позивача до суду за 10 год. складає 10000,00 грн. Зазначені послуги були надані адвокатом Городніщевою Є.О. позивачу, що підтверджується Звітом та Платіжною інструкцією. Разом з тим, суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що витрати понесені позивачем на правничу допомогу є обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами, а тому така вимога підлягає задоволенню. Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору по справі у сумі 2422,40 грн. (а.с. 127) підлягають віднесенню на відповідача відповідно до частин першої-другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного,

Outcome: approved