Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

24 жовтня 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Сергіївської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. 10 листопада 2023 року ухвалою Гадяцького районного суду провадження у даній справі відкрито. 22 липня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні. В судове засідання позивач подала заяву, в якій просила справу провести без її участі. Відповідач - Сергіївська сільська рада подала заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову, просить розглядати справу без участі представника. Оскільки сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з`ясувавши позицію сторін, викладену в письмових заявах, дослідивши матеріали справи та наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.02.1953 року та були батьками [PERSON] , [INFO] . З виписки з погосподарської книги №3 за 1977-1979 роки Розбишівської сільської ради, вбачається, що особовий рахунок № [NUMBER] в [ADDRESS] відкрито у 1979 році. Станом на 1979 рік будівництво будинку закінчено. Голова колгоспного двору - [PERSON] , члени колгоспного двору: [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був збудований у 1979 році. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частиною 1 ст.123 ЦК УРСР 1963 року передбачалося, що розмір частки члена колгоспного двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином встановлено, що розмір частки членів вказаного колгоспного двору становить за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1 / 3 частині за кожним. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарській книзі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] своє право власності в БТІ не оформили. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Тому [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули право власності по 1/3 частині на вказане домоволодіння. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Оскільки [PERSON] помер в 2002 році, тому в даному випадку мають застосовуватися правила ЦК 1963 року. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 524 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Оскільки спадкодавець заповіту на випадок смерті не складав, то відповідно до вимог Цивільного кодексу УРСР, спадкування відбувається за законом. Відповідно до статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно зі статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК Української РСР). Згідно довідки виконкому Сергіївської сільської ради від 22.08.2022 за № 249, [PERSON] був зареєстрований та проживав на день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним на день смерті проживали [PERSON] - дружина та [PERSON] - син. Таким чином, після смерті [PERSON] , прийняли спадщину у вигляді 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці за законом по 1/6 частці за кожним, але не оформили спадкових прав. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Статтею 346 ч.1 п.11 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який пережив спадкодавця, діти спадкодавця та батьки. Після її смерті як спадкоємці за законом першої черги прийняли спадщину та частково її оформили у Гадяцькій держаній нотаріальній конторі син спадкодавця - [PERSON] та дочка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 30.03.2011 державним нотаріусом Гадяцької державної нотаріальної контори Антоновою Т. В., спадкова справа № 306-2009. Спадщина на яке видане вказане свідоцтво складається із земельної ділянки. Проте, належна померлій [PERSON] 1/2 частина вищевказаного житлового будинку лишилася не переоформленою. Таким чином, після смерті [PERSON] позивачу [PERSON] та [PERSON] належало по 1/4 частці вказаного будинковолодіння за кожним. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. На день смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Інших зареєстрованих осіб на день його смерті не значилось. Відповідно до ч.1 ст.1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Після його смерті у встановлений законом 6-ти місячний строк до приватного нотаріуса Ямпольської С. М. із заявою про прийняття спадщини звернулась позивач та частково її оформила, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.03.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 293, спадкова справа № 168/2018.Спадщина на яке видане це свідоцтво складається з 1 / 2 частки земельної ділянки. Відповідно даних технічного паспорту домоволодіння по [ADDRESS] складається з: житлового будинку, позначеного на технічному паспорті літерою «А-1», літньої кухні «Б,б», погріба вхідного «В», сараю «Г», сараю «Д», колодязя питного №1. Вартість домоволодіння становить 229925 грн. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Постановою приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Ямпольської С. М. від 03.07.2023 року позивачу [PERSON] відмовлено в оформленні спадщини на вказаний житловий будинок в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В даному випадку відмова нотаріуса у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів і є тим винятковим випадком, який змусив позивача звертатися до суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року за № 1952-IV (зі змінами), встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що [PERSON] є спадкоємцем на майно померлих матері та брата на яке відсутні правоустановчі документи. Судові витрати покласти на позивача.

Outcome: approved