Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Кам`янського районного суду Черкаської області з позовом до Кам`янської міської ради Черкаської області, де просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , на два місяці, після набрання рішенням суду законної сили. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] [PERSON] померла. У травні 2024 року, у будинку належному [PERSON] , догляд за яким періодично здійснював позивач, знайшов заповіт на своє ім`я. 30.05.2024 року державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори Черкаської області позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку. Зазначає, що строк був пропущений через те, що позивач не знав про наявність заповіту на його ім`я. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 07.06.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, витребувано від Кам`янської державної нотаріальної контори Черкаського району Черкаської області інформаційні довідки про наявність заповітів та копію спадкової справи відкритої після померлої [INFO] [PERSON] . Призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 18.07.2024 підготовче провадження по справі закрито та призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив задовольнити його. Пояснив, що [PERSON] тривалий час доглядав, так як вона була його двоюрідною тіткою, та інших родичів не мала. Після смерті спадкодавиці, він фактично вступив в управління її майном. Лише в травні 2024 року знайшов заповіт, і дізнався про його зміст. Відповідач у судове засідання не з`явився. До суду надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, проти задоволення позову не заперечує. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , дали по суті справи аналогічні показання, зі змісту яких слідує, що позивач доглядав до смерті покійну [PERSON] , яка була його двоюрідною тіткою. Після смерті спадкодавиці утримував її будинок в селі, та знайшов там заповіт на своє ім`я. Інших спадкоємців у померлої не було. Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 20.02.2014 року [PERSON] було складено заповіт на випадок своєї смерті, де вказано, що все належне їй майно вона заповідає [PERSON] (а.с. 7). Наявність заповіту також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). 01.06.2024 Постановою державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори Черкаської області Зайцевою О.А. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку (а.с. 8 ). Також судом досліджено копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , з якої вбачається, що інші спадкоємці, які б прийняли спадщину після смерті спадкодавці, відсутні. Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] . За змістом ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України. Частиною 1 статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі №315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини та довів свою необізнаність про існування заповіту, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку прийняття спадщини спадкоємцем поважними, а позов задовольнити і визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. У відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1211,20 грн. залишити як фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved