Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

31.07.2024 року [PERSON] через свого представника [PERSON] \~звернулася до суду із заявою\~\~про видачу обмежувального припису відносно її колишнього чоловіка [PERSON] . Заява мотивована тим, що з 26.10.2012 року по 17.02.2022 року вона та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого народилося двоє синів (2015 та 2018 року народження). У період шлюбу [PERSON] поступово став мінятися та здійснювати щодо заявниці психологічне насильство, ступінь застосування якого з часом зростала. Крім того, два рази [PERSON] застосував до неї фізичне насильство. Такі дії [PERSON] змусили [PERSON] припинити з останнім фактичні шлюбні відносини, змінити разом з дітьми місце проживання та офіційно розірвати шлюб. 09.07.2024 року [PERSON] запропонував їй укласти договір і віддати йому на виховання одного з синів, мотивувавши це бажанням отримати відстрочку від призову на військову службу. [PERSON] відмовила йому, оскільки добровільно не розлучиться з дітьми. Після цього, у період з 10.07.2024 року по 18.07.2024 року, [PERSON] здійснив психологічний тиск на неї чисельними повідомленнями в месенджерах. 18.07.2024 року [PERSON] зателефонував дітям та повідомив, що завітає до них. [PERSON] та [PERSON] заздалегідь погодили, що зустріч буде відбуватися тільки у присутності заявниця у м. Кропивницькому, де остання тимчасово як внутрішньо переміщена особа проживала разом із дітьми. Однак під час зустрічі, рухаючись учотирьох в автомобілі [PERSON] до парку, у останнього різко змінився настрій, він зупинив автомобіль біля магазину «АТБ» і почав силоміць витягати її з машини, вимагаючи залишити його наодинці з дітьми. Оскільки заявниця намагалася викликати поліцію, [PERSON] застосовуючи силу, вихопив у неї мобільний телефон та щосили жбурнув його на бетонну плитку. Після цього заявниці вдалося визволити дітей з машини, які перебували в наляканому агресивною поведінкою батька стані. Поведінка [PERSON] викликає у [PERSON] страх за свою та дітей безпеку, емоційну невпевненість, відчуття незахищеності, сильне психологічне пригнічення та виснаження. Тому відразу після початку насильства [PERSON] почала звертатися до поліції з відповідними заявами (про застосування домашнього насильства) від 12.07.2024 року та 18.07.2024 року. [PERSON] також зазначає, що незважаючи на те, що [PERSON] є забезпеченою особою, за останні двадцять місяців останній сплачував щомісяця в середньому лише 1425 грн. аліментів на одну дитину, у зв`язку з чим державний виконавець 25.07.2024 року нарахував йому борг за аліментами на двох дітей у розмірі 44 848,08 грн. З урахуванням викладеного\~ [PERSON] просила суд\~видати обмежувальний припис, за яким: заборонити\~\~ [PERSON] перебувати ближче 100 метрів від її місця проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] (так як вона вже повернулася до м. Запоріжжя); наближатися на відстань 50 метрів до неї; вести листування, телефонні переговори та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою суду від 31.07.2024 року прийнято справу\~до розгляду\~та відкрито провадження. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні підтримав заяву з підстав зазначених у ній, додавши, що [PERSON] вважає свою поведінку нормальною, не визнає самого факту насильства, вказує на те, що конфлікт відбувся фактично через ненадання [PERSON] права на спілкування з дітьми без її участі. Коли [PERSON] почав через смс-повідомлення намагатися вплинути на [PERSON] та писав останній образливі на її адресу вислови, заявниця попередила заінтересовану особу про звернення до правоохоронних органів у разі продовження такої поведінки. Коли [PERSON] почав йому особисто надсилати смс-повідомлення у месенждері, то він також його попередив про можливе притягнення до відповідальності за таку поведінку. Але навіть такі попередження не зупинили [PERSON] , який після цього застосував фізичне насильство до [PERSON] . Заінтересована особа вказує, що фактично конфлікт пов`язаний із його участі у вихованні дітей, що він діє тільки в інтересах дітей, хоча це не відповідає дійсності, так як [PERSON] дуже рідко приїжджає до дітей і його заборгованість по аліментам складає більше 40\~000 грн., враховуючи, що він має оплачувану роботу, рухоме та не рухоме майно. Стосовно запропонованих у заяві заходів, він вважає, що їх необхідно застосувати на максимально можливий термін 6 місяців, так як інший термін (більш короткий) не буде ефективним. Враховуючи, що [PERSON] рідко приїжджав до дітей, то вказаний строк тільки позитивно вплине на стосунки між сторонами та заінтересованої особи та дітьми. Він не вбачає щодо них порушень, якщо застосовані судом заходи унеможливлять зустрічі [PERSON] з дітьми впродовж вказаного строку. Заявник [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона зі [PERSON] домовлялися, що його зустрічі з дітьми будуть проходити тільки в її присутності. 18.07.2024 року вони вона на зустріч з батьком привела дітей та вони усі разом їхали і спокійно розмовляли. Несподівано для неї [PERSON] зупинився та почав виштовхувати її з автомобіля, зазначаючи, що він буде без неї проводити час з дітьми. Вона казала, що їй боляче, однак [PERSON] ніяким чином не реагував. Заявниця намагалася викликати поліцію, проте [PERSON] вихопив в неї телефон та з силою кинув об бетонну плитку, при цьому на його обличчі була усмішка. Враховуючи, що вона на той час перебувала з дітьми у м. Кропивницькому, родичів та знайомих у цьому місці не було, тому у той день вона фактично залишилася без засобів зв`язку і не могла навіть комусь подзвонити за допомогою. Раптова агресія [PERSON] дуже налякала її та дітей: останні кричали та прохали зупинитися. На цей час вона переживає за свою небезпеку. Після цього випадку вона постійно нервує та погано спить, зверталася за допомогою до лікаря-невролога. Цей випадок також негативно відобразився на поведінці дітей, які також стали заляканими та нервовими, погано сплять. Заінтересована особа\~ [PERSON] заперечував проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису, пояснивши, що [PERSON] завжди маніпулює та створює конфліктні ситуації. Усе листування з [PERSON] направлено лише для можливості спілкуватися з дітьми, дізнатися про стан їхнього здоров`я, тому що інших засобів комунікації у нього з дітьми немає, враховуючи, що вони проживають в іншому місці. Жодних образ на її адресу у листуванні, яке долучено до матеріалів справи, він не висловлював. Можливо і були образливі слова, але не на адресу [PERSON] , а цей вислів стосувався усіх жінок. Направлення до представника заявниці великої кількості фотознімків у месенджері, з яких вбачається його спілкування з дітьми, він пояснює тим, що хотів довести про належне ним виховання своїх дітей. На відеозапису про події 18.07.2024 року також зафіксовано, що він бажає провести час з дітьми без участі [PERSON] , на що остання категорично заперечує. Вона сама спровокувала ситуацію. Фізичного насильства жодного не було, так як він намагався дуже обережно допомогти [PERSON] вийти з автомобіля, взявши її за руку, а прибирав її ногу, так як вона впиралася і не бажала покидати салон автомобіля. Мобільний телефон [PERSON] , який постійно перебував у її руках біля його обличчя, він розбив у зв`язку з тим, що йому здалося про намір останньої цим телефоном його вдарити. В той день, по дорозі до м. Кропивницького (де заявниця проживала з дітьми), він дізнався, що [PERSON] на нього написала декілька заяв до поліції, тому вирішив, що з дітьми буде зустрічатися без останньої, щоб не провокувати сварку. Дійсно останнім часом він мало спілкувався з дітьми, так як посварився з [PERSON] та вона фактично намагалася його усунути від спілкування з дітьми. Аліменти він сплачував, враховуючи рішення суду. Коли дізнався, що у нього виникла заборгованість по аліментам, відразу її погасив. Ця заборгованість виникла через те, що рішення суду було прийнято про сплату аліментів не з моменту винесення рішення, а з дати подання позову [PERSON] . Вислухавши доводи та пояснення заявника та її представника, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимог [PERSON] , з огляду на таке. Судом встановлено, що 26.10.2012 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, остання змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1019. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЗМУЮ, актовий запис №128, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис №478. 17.02.2022 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, стягнуто з останнього аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідно віку, починаючи з 17.11.2021 року і до досягнення повноліття дітей. [INFO] [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , виданого Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому ПМУМЮ (м. Одеса), актовий запис №2. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В даному випадку [PERSON] , враховуючи її відносини із [PERSON] (колишнє подружжя), є належною заявницею. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У своїй заяві [PERSON] вказує, що відносно неї [PERSON] застосував психологічне та фізичне насильство. На цьому заявниця наполягала і під час судового розгляду. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на\~всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1\~ст. 89 ЦПК України). Як доказ вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно неї, [PERSON] вказала на факти її звернення до органів поліції із відповідними заявами, у результаті розгляду яких працівники поліції склали два протоколи про адміністративні правопорушення. Дійсно, 12.07.2024 року та 18.07.2024 року [PERSON] звернулася до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області із заявами про застосування до неї домашнього насильства [PERSON] . Так, у вказаних заявах [PERSON] вказала про здійснення відносно неї впродовж 10.07 18.07.2024 року психологічного насильства шляхом надсилання у месенджері «Telegram» смс-повідомлень та про застосування відносно неї фізичного насильства 18.07.2024 року у м. Кропивницькому, тобто щодо фактів, зазначених у заяві про видачу обмежувального припису. Зазначені заяви [PERSON] були зареєстровані у журналі єдиного обліку, під час перевірки працівниками поліції було проведено спілкування з [PERSON] та [PERSON] . У подальшому, було встановлено, що у діях останнього вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП та відносно останнього були складені відповідні протоколи про адміністративне правопорушення. Також, із [PERSON] було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення домашнього насильства у майбутньому. На цей час складені працівниками поліції протоколи про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] не розглянуті судом. Водночас, суд звертає увагу, що саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.06.2022 року у справі справа № 216/4309/21. Тому, в даному випадку суд не приймає вказані звернення [PERSON] як належні доказі застосування до неї насильства з боку заінтересованої особи. Також, на підтвердження\~факту домашнього насильства, заявниця надала до суду відеозапис подій 18.07.2024 року. [PERSON] також надав відеозапис із звукозаписом з відеореєстратора, встановленого в автомобілі у момент зазначеної події. Аналіз вказаних відеозаписів свідчить про те, що [PERSON] агресивно себе поводив відносно [PERSON] : хапав та штовхав заявницю; намагався насильно, проти її волі вивести із салону автомобіля, після чого вихопив у неї з рук мобільний телефон та кинув його об бетонну плитку, таким чином повністю пошкодивши пристрій. Крім того, сторона заявниці надала до суду роздруківку смс-повідомлень від [PERSON] , адресовані [PERSON] . Про наявність вказаної переписки заінтересована особа не заперечувала. Аналіз направлених [PERSON] на адресу заявниці смс-повідомлень свідчить, про наявність в них словесних образ та приниження: «…для того і заводила дітей, щоб качати права і відчувати себе в небезпеці», «…що ти можеш по суті кому запропонувати: вірність чи працелюбність, може повагу чи чесність», «…в безпеці та комфорті як люди жила, строїла своє життя, не як Обуза», «ти не краща.. за матір от чесно! Ні в одному плані. Гуляща та не путьова, терпів батько напевно, але виховав таку ж!». З пояснень [PERSON] вбачається, що вона після отримання вказаних образливих смс-повідомлень, спричинили у неї емоційну невпевненість та відчуття незахищеності. У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Вважаю, що в даному випадку відеозаписи та роздруківка смс-повідомлень є належними доказами у справі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення,\~а також смерті постраждалої особи. Відповідно до\~ст.\~21-5\~вказаного Закону,\~обмежувальним приписом\~встановлюються один\~чи декілька\~таких заходів\~тимчасового обмеження\~прав кривдника\~або покладення\~на нього\~таких обов`язків: заборона\~перебувати в\~місці спільного\~проживання (перебування)\~з постраждалою\~особою; усунення\~перешкод у\~користуванні майном,\~що є\~об`єктом права\~спільної сумісної\~власності або\~особистою приватною\~власністю постраждалої\~особи; обмеження\~спілкування з\~постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;заборона особисто\~і через\~третіх осіб\~розшукувати постраждалу\~особу,\~якщо вона\~за власним\~бажанням перебуває\~у місці,\~невідомому кривднику,\~переслідувати її\~та в\~будь-який\~спосіб спілкуватися\~з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Отже, в результаті аналізу наданих до суду матеріалів, суд дійшов до висновку, що [PERSON] відносно [PERSON] вчинив діяння фізичного та психологічного насильства. Тривалість та системність протиправної поведінки [PERSON] , а також його відношення до цього (не вбачає у цьому будь-яких порушень; вважає, що діє у межах дозволеної поведінки) підтверджує вірогідність вчинення останнім психологічного та фізичного насильства щодо заявниці, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». При цьому наявність тривалого конфлікту та непорозумінь між\~ [PERSON] та [PERSON] є очевидним, тому суд дійшов висновку про те, що заявником доведено ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Посилання [PERSON] на те, що між ним та заявником склалися конфліктні відносини щодо участі у вихованні і спілкуванні з їх спільними малолітніми дітьми, не свідчить про наявність у нього права на вчинення протиправних дій відносно [PERSON] . Доводи [PERSON] про те, що заявниця перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, чим викликала у нього недовіру до останньої та [PERSON] провокувала на конфлікт, на увагу не заслуговують, оскільки правовідносини щодо участі у вихованні і спілкуванні з малолітніми дітьми, у тому числі, щодо усунення перешкоди у спілкуванні з дітьми, сторони мають вирішувати виключно у встановленому законом порядку, а не шляхом вчинення протиправних дій відносно іншого з батьків дітей. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». В постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №756/2072/18 зазначено, що обмежувальний припис є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав щодо дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Ураховуючи викладене, суд вважає, що наявність тривалого конфлікту між сторонами, небажання його врегулювання, факти застосування психологічного та фізичного насильства, вірогідність його продовження (тобто наявність певних ризиків), зумовлюють необхідність частково задовольнити заяву [PERSON] у частині видачі обмежувального припису у вигляді заборони [PERSON] перебувати ближче 100 метрів від місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , наближатися на відстань 10 метрів до неї та вести листування з нею,\~строком на два місяці. Застосовуючи такі заходи впливу суд приймає до уваги, що на цей час сторони не надали до суду рішення органу опіки та піклування або судове рішення, яким би встановлювалося порядок участі заінтересованої особи у вихованні дітей, тобто на цей час це відбувається за погодженням сторін. Звертаю увагу, що в даному випадку рішення суду не повинно впливати на право [PERSON] приймати участь у вихованні дітей, враховуючи що відсутні факти домашнього насильства відносно дітей з боку останнього. Так як у судовому засіданні було встановлено, що сторони спілкуються з приводу виховання дітей напрямку (без допомоги третіх осіб), вважаю, що телефонні переговори між [PERSON] та [PERSON] в даному випадку це єдиний спосіб комунікації між батьком та дітьми і задоволення вимоги заявниці про заборону заінтересованої особи вести телефонні переговори з нею може спричини розрив сімейних зв`язків, що не спрямовано на «захист інтересів дітей». Вважаю, що у даному випадку визначені судом заходи ефективно забезпечать мету їх застосування та не зможуть обмежити право [PERSON] на участь у вихованні дітей. Крім того, на думку суду, відсутні підстави для задоволення вимоги заявниці щодо визначення максимального строку застосування обмежувального припису, так як 2 місяці є достатнім строком, він є пропорційним діям та ризикам заінтересованої особи. На підставі викладеного,

Outcome: partial