Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що 15 грудня 2007 року між ним та відповідачкою по справі було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . З березня 2022 року шлюбні відносини були припинені та заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року по справі № 182/904/23 шлюб було розірвано. При цьому, на час подання позову про розірвання шлюбу їхня спільна донька проживала з відповідачкою та, на підставі судового наказу, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року по справі № 182/1174/23, з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку, щомісяця, починаючи з 20.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Після направлення ВДВС виконавчого документа до бухгалтерії його роботодавця, ТОВ «Інтерпайп Нікотьюб» з нього почало систематично, щомісячно стягувати аліменти на користь [PERSON] 06 вересня 2023 року дочка [PERSON] повернулась з Чехії до України, що підтверджується відміткою про перетин кордону в її закордонному паспорті та з 07 вересня 2023 року постійно проживає разом з ним в квартирі по [ADDRESS] та перебуває на його повному утриманні, що підтверджується довідкою, наданою ОСББ «Астарта-Н» від 18.12.2023 року. При цьому, відповідачка до цього часу отримує аліменти, які стягуються з нього на її користь на утримання дочки [PERSON] , але жодної копійки з цих коштів на дитину не витрачає. Всі отримані від нього кошти відповідачка витрачає на власні потреби. Тому, на підставі викладеного, змушений звернутись до суду та просить звільнити з 07 вересня 2023 року його від сплати аліментів, які стягуються на підставі судового наказу № 182/1174/23, провадження № 2-н/0182/389/2023 від 29 березня 2023 року, виданого Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської, на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 20.03.2023 року і до повноліття дитини. Оскільки на даний час припинились обставини, які стали підставою для стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , тому що дочка з 07 вересня 2023 року постійно проживає разом з ним та перебуває на його повному утриманні, він забезпечує її всім необхідним для проживання та навчання, купує продукти харчування, одяг, взуття, ліки, просить суд стягнути із [PERSON] , [INFO] , уродженки м.Нікополя Дніпропетровської області, аліменти на його користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дочкою повноліття. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 березня 2024 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.19-20). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка про розгляд справи була повідомлена належним чином, однак, своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, не скористалась, будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надала. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, 15 грудня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2023 року по справі № 182/904/23 було розірвано (а.с.4, 7-8). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Судовим наказом Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року по справі № 182/1174/23 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмір 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, починаючи з 20.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, з часу припинення сторонами спільного проживання та до 06 вересня 2023 року дитина [PERSON] проживала разом з відповідачкою по справі, хоча він як батько дитини ані від виховання, ані від утримання дитини не самоусувався, а щомісячно сплачував аліменти на утримання дитини. Проте, згідно довідок та актів, які були долучені до позовної заяви, як на підставу звернення до суду з даним позовом, неповнолітня дитина [PERSON] з 07 вересня 2023 року проживає разом з батьком та перебуває на його утримання, хоча, виконавче провадження відкрите та з нього на користь відповідачки стягуються аліменти. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Як вбачається з акту, складеного 27 червня 2024 року головою ОСББ «Астарна-Н», неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , з 07 вересня 2023 року і по теперішній час проживає разом зі своїм батьком [PERSON] в квартирі [ADDRESS] (а.с.24), що також підтверджується підписами членів комісії. Відповідно до вимог ч.2 ст.166 та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до положень ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи надані суду письмові докази, які мають істотне значення для даної справи, суддя вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини, що можуть бути підставою для звільнення його від сплати аліментів на утримання дитини, оскільки неповнолітня дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, а тому суддя приходить до висновку, що у позивача припинив існувати обов`язок зі сплати аліментів на користь відповідачки, що дає підстави вважати, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується припинення стягнень аліментів в частині періоду, то суддя вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до судового наказу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року, яке набуло чинності 29 березня 2023 року, зі [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмір 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, починаючи з 20.03.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Попри це, враховуючи той факт, що стороною позивача доведено, що неповнолітня дитина з 07 вересня 2023 року проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, суддя вважає, що стягнення аліментів зі [PERSON] слід припинити з 07 вересня 2023 року, що відповідає вимогам закону. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлена вимога щодо стягнення з відповідачки аліментів на його користь на утримання дитини, а тому суддя при вирішенні питання в цій частині, вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до ч.2 ст.51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст.5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11), кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.). Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Згідно ст.200 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Таким чином, враховуючи той факт, що [PERSON] звільнено від сплати аліментів, неповнолітня дитина проживає разом з ним та перебуває на його утриманні. Хоча відповідачка має працездатний вік, добровільно утримувати дитину не бажає; інших аліментних зобов`язань також не має. Тому суд, з урахуванням всіх обставин справи, матеріального положення сторін та, у відповідності з п.1 ст.180 Сімейного кодексу України, якою передбачено обов`язок утримувати дитину є в рівній мірі обов`язком як батька, так і матері, вважає, що з відповідачки слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved