Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

Представник позивачів - адвокат Саєнко К.М. звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області із позовом до відповідача про визнання права власності на будинок в порядку спадкування у якому просила визнати в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] за позивачами у рівних частинах по, за кожною, право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , [INFO] , після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на домоволодіння за адресою [ADDRESS] , що було збудоване останнім, однак право власності на яке оформлене не було. Проте, позивачі з дитинства протягом тривалого часу проживали з батьком у його будинку. 29.06.2005 року та 02.07.2005 року позивачі звернулися до нотаріальної контори з метою отримання прийняття спадщини, проте їм було відмовлено у зв?язку із ненаданням спадкоємцями документів, які підтверджують право власності на спадкове майно. Відтак, позивачі звернулися до суду із цим позовом з метою захисту своїх спадкових прав. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.03.2021 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 15.04.2021 року від представника відповідача надійшов відзив у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, в обґрунтування відзиву зазначено, що спадкодавець за життя не оформив правовстановлюючий документ про право власності на нерухоме майно, що є предметом позову, в матеріалах інвентарної справи відсутній акт про прийняття будинку в експлуатацію, рішення про виділення земельної ділянки для будівництва, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 21.04.2021 року витребувано докази по справі. 30.04.2021 року від представника позивачів надійшла відповідь на відзив у якій зазначено, що підстава на яку посилається відповідач для відмови у задоволенні позовних вимог, насамперед, стала приводом до подання позовної заяви до суду, на що відповідач тне звернув увагу. Крім того, 21.10.2020 року спеціалістами КП «Херсонське БТІ» ХОР здійснено технічне обслуговування житлового будинку та видано технічний паспорт. Згідно з генеральним планом, планом поверхів будівлі та експлікацією від 1984 року, технічним паспортом від 21.10.2020 року, житловий будинок який є предметом позову побудовано у 1978 році. Відтак, просить відхилити заперечення представника відповідача, а позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 14.07.2021 року витребувано докази по справі. 03.09.2021 року на адресу суду від представника позивачів надійшла заява про зміну предмета позову в якій остання просить визнати за позивачами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права та обов`язки забудовника в тому числі право здачі та введення об`єкта нерухомого майна в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності, право на державну реєстрацію права власності житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 02.12.2021 року закрито підготовче провадження призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачі в судове засідання не з`явилися, надіслали суду заяви про розгляд справи без їх участі за наявними у справі доказами. Відповідач в судове засідання не з`явилася, представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи без її участі з урахуванням позиції викладеної у відзиві на позовну заяву. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 10.05.1982 року (повторно) [PERSON] народилася [INFO] . Батьками записані [PERSON] та [PERSON] .( а.с.11) Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 04.07.1988 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, актовий запис №367. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилось на « [PERSON] » (а.с.11) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 13.02.1961 року [PERSON] народилася [INFO] . Батьками записані [PERSON] та [PERSON] .( а.с.15) Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 22.08.1981 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, актовий запис №895. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінилось на « [PERSON] » (а.с.15) Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , про що 04.01.2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області складено актовий запис №12. Згідно листа завідуючого Другої Херсонської державної нотаріальної контори І.О. Єрьоменко від 02.03.2021 року №641/02-14 позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] оскільки ними не надано документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Земельна ділянка площею 500 кв.м. за адресою: [ADDRESS] відповідно до рішення Суворовського райвиконкому Херсонської міської ради народних депутатів № 264/8 від 14.04.1978, відведена [PERSON] , що підтверджується відповідним планом земельної ділянки, відведеної Управлінням головного архітектора м. Херсона для індивідуального будівництва, затвердженого 08.08.1978 головним архітектором м. Херсона. Відповідно архівного витягу з рішення Суворовського райвиконкому Херсонської міської ради народних депутатів № 264/8 від 14.04.1978 про закріплення земельних ділянок та визнання права власності на домоволодіння вирішено виділити земельну ділянку [PERSON] площею 500 кв.м. по [ADDRESS] . Також, до матеріалів справи долучено запитт виконкому Суворовської районної ради депутатів м. Херсона від 09.10.1978 про надання висновку про можливість прийняття будинку [PERSON] , розташованого за адресою: [ADDRESS] в експлуатацію, адресовані начальнику професійної пожежної частини № 1 та головному лікарю райсанепідстанції; примірник запиту виконкому Суворовської районної ради депутатів м. Херсона від 09.10.1978 на ім?я начальника міжміського інвентар бюро технічної інвентаризації про надання техніка для виготовлення поверхового плану житлових будівель та обміру службових побудов за рахунок [PERSON] за адресою: [ADDRESS] для прийняття будинку в експлуатацію. Із інвентарної справи домоволодіння за вказаною адресою, встановлено, що вказана справа містить матеріали, серед яких генеральний план (схема), ділянки площею 500 кв.м за адресою: [ADDRESS] , план поверхів будівлі літери «А» за вказаною адресою, викреслений 08.07.1984 р.н. з відбитком штампу «План без акту приймання будинку в експлуатацію не дійсний» та експлікація внутрішніх площ до плану будівлі літери «А» вказаного домоволодіння, датована 09.07.1984. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Відповідно до п. 4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України дія норм цього Кодексу не поширюється на спірні правовідносини, які виникли до набрання чинності кодексом і не мають продовжуваного характеру. Правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року та іншими нормативними актами. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до пунктів 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у приватній власності громадян можуть перебувати жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах. Право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був побудований у 1978 році, що підтверджується генеральним планом, планом поверхів будівлі та експлікацією від 1984 року, технічним паспортом від 21.10.2020 року, проте не був введений до експлуатації. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За положеннями ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За нормами ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому ст. ст. 529-535 ЦК УРСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Таким чином, право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, відповідно до пунктів 6, 7 якої підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за п.10 переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26.08.1948 р., є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України, зокрема із правочинів. Виходячи зі змісту частин першої, другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Новостворене нерухоме майно стає об`єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб`єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб`єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно. Як роз`яснено в листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. За умови наявності акту відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відтак, судом встановлено, [PERSON] за життя не завершив будівництво житлового будинку, не здав його в експлуатацію та не отримав свідоцтва про право власності на нього, а отже не набув права власності на новозбудований об`єкт нерухомості. Разом з тим, як забудовник, він мав право вчиняти ці дії, а тому такі його права входять до складу спадщини, як такі що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця і можуть спадкуватися. Пунктом 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Відповідно до ст.177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Частиною 1 ст. 178 ЦК України передбачено, що об`єкти цивільних прав (тобто і майнові права) можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до положень ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, при цьому відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства юстиції України від07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване у Мінюсті 18.02.2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини. Такого висновку дійшов Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.04.2020 року №707/1803/16-ц. Суд враховує, що зареєстроване у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами за адресою: [ADDRESS] у спадкодавця [PERSON] на момент смерті було відсутнє, в зв`язку з чим вирішення питання належності будинку можливе лише після прийняття його до експлуатації, при цьому, наявне у спадкодавця право як забудовника, яке за своїм змістом є майновим правом, після його смерті підлягає спадкуванню за законом спадкоємицями [PERSON] та [PERSON] , що встановлено судом в ході вирішення справи. На підставі викладено, дослідивши обставини справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved