Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

22.07.2024 року [PERSON] звернувся в суд з заявою, за участю заінтересованої особи [INFO] , в якій просить визнати громадянина України - [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Сколе Стрийського району Львівської області, безвісно відсутнім з 14 січня 2023 року за особливих обставин (під час збройного конфлікту) в районі населеного пункту Опитне Донецької області, під час захисту Батьківщини. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 24.07.2024 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Зазначену заяву заявник мотивує тим, що його рідний брат - [PERSON] , [INFO] , перебував на службі у Збройних силах України з вересня 2022 року. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 07.02.2023 року № 550-ОД н.п. Дружківка «Про результати службового розслідування для з`ясування причин і умов зникнення безвісти за особливих обставин військовослужбовців з механізованого батальйону військової частини [NUMBER] », в період з 14 год. до 15 год. 14 січня 2023 року під час обстрілу противником із застосуванням артилерійських систем А152мм, А122мм, мінометів М120мм, ручних протитанкових гранатометів, автоматичних станкових гранатометів, великокаліберних кулеметів та стрілецької зброї позицій з механізованого батальйону військової частини [NUMBER] в районі населеного пункту Опитне Донецької області було втрачено зв`язок і візуальний контакт (зникли безвісти) з номером обслуги 3 кулеметного відділення кулеметного взводу 3 механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , зокрема і з [PERSON] . Відповідно до наказу командира в/ч [NUMBER] (по строковій частині) від 26 січня 2023 року № 23 - [PERSON] і ряд його військових співслужбовців, згідно наказу командира в/ч від 23 січня 2023 №23-РС зараховано у розпорядження командира в/ч [NUMBER] та вирішено вважати такими, що вибули з військової частини у зв`язку із зникненням. Дані про зникнення [PERSON] занесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Зазначає, що без ухвалення судом рішення про визнання його брата безвісно відсутнім, тобто таким, що пропав безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, неможливо реалізувати його право на оформлення відповідної відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. В судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримав та просив такі задовольнити. Заінтересована особа [INFO] явку свого представника в судове засідання не забезпечив, будучи належним чином повідомлений про дату та час проведення судового засідання. Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, враховуючи наступне. Відповідно до п.3 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно з ч.1\~ст. 308 ЦПК України, суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , є рідним братом [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наступними доказами. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 04 липня 1987 року Верхньосиньовидненської селищною радою Львівської області (актовий запис №64), батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, сформованого 23 січня 2024 року Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] з весни 2022 року було мобілізовано на військову службу на посаду водія зенітно-ракетного взводу 3 механізованого батальйону військової частини [NUMBER] , де він у подальшому і проходив службу. Згідно наказу командира військової частини [NUMBER] № 550-ОД від 07 лютого 2023 року «Про результати службового розслідування для з`ясування причин і умов зникнення безвісти за особливих обставин військовослужбовців 3 механізованого батальйону військової частини [NUMBER] », службовим розслідуванням було встановлено, що колишній водій зенітного ракетного взводу 3 механізованого батальйону, який перебуває у розпорядженні командира військової частини [NUMBER] , молодший сержант [PERSON] вважається зниклим безвісти з 14 січня 2023 року за особливих обставин (під час збройного конфлікту) в районі населеного пункту Опитне Донецької області, під час захисту Батьківщини. Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, сформованого 19.06.2024 року Міністерством внутрішніх справ України за №20240619-1006, [PERSON] числиться зниклим безвісти на території бойових дій. За наведених обставин заявник вимушений звернутися до суду з заявою про визнання свого брата [PERSON] безвісно відсутнім для отримання права на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Положеннями ч. 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п.3 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Положення ст. 306 ЦПК України, зокрема, визначено обов`язкове зазначення для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Ці відомості дозволяють визначити право осіб на звернення до суду в справі цієї категорії, коло заінтересованих осіб, необхідні докази. Згідно положень ст.43 ЦК України фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Визнання особи безвісно відсутньою - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другоїстатті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Згідно положень статті 4 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти" особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі №225/1297/17 зроблено висновок, що "безвісна відсутність" - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №225/882/17, провадження № 61-34068св18 підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). Матеріали заяви містять достатньо доказів, які вказують на те, що саме 14 січня 2023 року [PERSON] зник безвісті, виконуючи бойове завдання за призначенням в ході ведення бойових дій в районі населеного пункту Опитне Донецької області, під час захисту Батьківщини. Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, оскільки в ході проведення службового розслідування не вдалося встановити місце перебування військовослужбовця [PERSON] , суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved