Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшла заява [PERSON] в особі представника адвоката Рогозіна О.В., заінтересована особа: Запорізька міська рада про встановлення юридичного факту, яка в подальшому уточнена в частині вимог заяви. З урахуванням наданих уточнень, в обґрунтування заяви представник заявника [PERSON] адвокат Рогозін О.В. зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю заявниці. [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв`язку із пропуском строку на прийняття спадщини, оскільки на момент смерті матері [PERSON] не була зареєстрована з померлою за однією адресою. З огляду на викладене виникла необхідність встановити з метою прийняття спадщини юридичний факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , у період з 2012 року по день смерті [PERSON] [INFO] . У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Рогозін О.В. уточнену заяву підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічні тим, які у ній викладені, просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Запорізької міської ради, своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань до суду не надавав. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Вислухавши доводи заявника та його представника, допитавши свідків, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 10.01.2023 Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 09.11.2023 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері [PERSON] . За вищевказаною заявою відкрита спадкова справа №\~36/2023. Після смерті [PERSON] виявилась спадкова маса, у тому числі у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Наявність спадкової маси після смерті [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.1990 та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.10.2001. Матеріали справи містять копію заповіту від 13.04.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 721, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, відповідно до якого [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] . Проте, як вбачається зі змісту постанови приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.01.2024 № 47/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що спадщину, у встановлений строк згідно ст. 1270 ЦК України, [PERSON] не прийняла. Наявність родинних відносин між заявницею [PERSON] та померлою [PERSON] підтверджується наступним. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.03.1968 [INFO] , [INFO] у м. Запоріжжя народилась [PERSON] , матір`ю якої зазначено [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 25.10.2012 Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, 01.02.1986 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , після державної реєстрації шлюбу дружина має прізвище « [PERSON] ». Факт постійного проживання [PERSON] однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] підтверджується наступним. Відповідно до копії листа Департаменту реєстраційних послуг від 14.11.2023 № 04-07/3/14506 на запит нотаріуса, за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , в період з 24.03.1972 по 10.01.2023. Разом з нею на день смерті зареєстровані особи відсутні. Разом з цим, відповідно до копії акту підтвердження фактичного проживання з померлим від 08.02.2024, підтверджено, що в період з 2012 по 2024 та на момент смерті [PERSON] фактично проживала за адресою: [ADDRESS] зі своєю сім`єю та вели сумісне господарство: [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , пояснив суду, що є сусідом померлої [PERSON] , яка померла у 2023 році. З 2014 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] та своєю донькою за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні повідомив, що є двоюрідним братом [PERSON] , яка померла у 2023 році. [PERSON] з 2012 року постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що є донькою заявниці [PERSON] . Після розлучення батьків, мати з 2012 року проживала разом з [PERSON] . Згідно з ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у редакції, що діяла на час відкриття спадщини, встановлено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно з п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.04 № 20/5, доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи. Тобто, недотримання спадкоємцем вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо реєстрації за місцем проживання, не свідчить про те, що заявник не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів». Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України по справі № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Отже, під час розгляду справи обставини, на які посилається заявник знайшли своє сутнісне та доказове підтвердження. З огляду на вищевикладене, суд констатує, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність достатніх правових підстав вважати, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала однією сім`єю із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , у період з 2012 року по день смерті [PERSON] [INFO] . Оскільки встановлення вказаного юридичного факту має для заявника юридичне значення, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення юридичного факту. Ні підставі вищенаведеного,

Outcome: approved