Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Зазначало, що 26.01.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6585200850. 07.10.2016 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016, за яким первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки, встановлені цим договором. 02.12.2022 між АТ «Таскомбанк» та «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № НІ/11/7-Ф, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників до Договору факторингу, в тому числі, до відповідача. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 6585200850 від 26.01.2021 в розмірі 23953,27 грн, з яких: 15614,59 грн сума заборгованості по тілу кредиту, 1,76 грн сума заборгованості за відсотками, 8336,92 грн сума заборгованості за комісією. Посилаючись на те, що [PERSON] не виконує свої зобов`язання, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути з нього заборгованість за кредитним договором № 6585200850 від 26.01.2021 в сумі 23953,27\~грн. Ухвалою суду від 07.06.2024 справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву. Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Будь-яких клопотань на адресу суду від відповідача не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що\~26.01.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 6585200850. Згідно з п.1.3 Кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту №5331767, який є невід`ємною частиною цього договору. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що умови видачі та отримання кредитних коштів розміщені на сайті ТОВ "ФК"ЦФР" http//kreditmarket.ua, з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору, та до якого позичальник приєднується, підписавши цей Договір. Відповідно до п.2.2 Договору, цей договір, Паспорт кредиту № 5331767 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ "ФК"ЦФР" складають єдиний кредитний договір. Згідно з наданою копією Паспорта кредиту від ТОВ "ФК"ЦФР" № 5200850, який особисто підписано [PERSON] , основними умовами кредитування є: сума кредиту в розмірі 16349,00 гривень строком на 24 місяці, зі сплатою річних процентів за користування кредитом в розмірі 0,01 % від суми боргу за договором, щомісячних процентів в розмірі 2,70 % від суми кредиту та зі сплатою при наданні кредиту 7,00 % від суми кредиту. Порядок повернення кредиту, а саме кількість та розмір платежів, періодичність внесення передбачено Графіком платежів, згідно п.6 Паспорту кредиту відповідно до якого граничні терміни повернення кредиту з 26.01.2021 по 01.02.2023, що складають 24 місяців. Крім того, п.1.4 Договору передбачено, що позичальник, підписавши цей договір, доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту суми грошових коштів за реквізитами, що зазначені в Кредитному договорі на погашення заборгованості за іншими кредитними договорами та оплату супутніх послуг. В порушення умов Кредитного договору відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.03.2024 утворилась заборгованість в розмірі 23953,27 грн, що вбачається з розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви. 07.10.2016 між ТОВ "ФК"ЦФР" та АТ "Таскомбанк" укладено договір факторингу № ТАСЦФР-10-2016, згідно з яким ТОВ "ФК"ЦФР" відступило на користь АТ "Таскомбанк" право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. 26.01.2021 відповідач [PERSON] ознайомився з повідомленням про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 5200850 від 26.01.2021 АТ «Таскомбанк» на підставі Договору про відступлення прав вимоги ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. 02.12.2022 між АТ «Таскомбанк» та «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № НІ/11/7-Ф, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників, зазначених у Реєстрі боржників до Договору факторингу. Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (сума фінансування) за плату, а Клієнт відступити Факторові права вимоги, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Фактор зобов`язаний в вдень укладення сторонами цього договору сплатити клієнту суму фінансування шляхом безготівкового переказу грошових коштів, проте, відповідна графа в договорі містить технічний пропуск, без вказівки такої суми. Аналогічне технічне вилучення містить п.3.3 цієї угоди, де міститься пропуск щодо суми боргу, яку фактор повинен сплатити клієнту. Такі ж технічні пропуски загальної суми заборгованості містить і Акт прийому-передачі Реєстру прав вимоги за Договором факторингу № НІ/11/7-Ф від 02.12.2022. До Договору факторингу долучено витяг з реєстру прав вимоги до Договору факторингу № № НІ/11/7-Ф від 02.12.2022, в якому наведені дані щодо боржника [PERSON] та суми заборгованості за кредитним договором, у розмірі 23953,27 грн. Положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За змістом ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Аналогічні висновки викладенні у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі 6-459цс17 та у постанові Верховного Суду України від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17. Законодавцем передбачено можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво). Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що «ніхто не може передати більше прав, ніж має сам». Однак, як вбачається із поданих представником позивача доказів, право вимоги первісного кредитора (ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень») перейшло до правонаступника (Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК»)\~07 жовтня 2016 року, тобто до укладення Кредитного договору № 6585200850 від 26 січня 2021 року.\~\~ Отже, станом на момент укладення договору про відступлення права вимоги 07 жовтня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не мало прав вимоги до відповідача, а відтак не могло відступити право вимоги за кредитним договором, оскільки в момент переходу прав, зобов`язальних відносин між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» ще не існувало. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17). Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № № 6585200850\~від 26\~січня 2021\~рокувід первісного кредитора\~ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до АТ «ТАСКОМБАНК». Відтак, за встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини першої\~статті 48 ЦПК України\~сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, не визнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами\~ЦПК України\~не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Відсутність порушеного, не визнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Зокрема, встановивши, що оспорюваний правочин або інші правовідносини не порушують прав і законних інтересів позивача, суд не повинен вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності ідентифікуючих ознак, оскільки вказане є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові. ( Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В силу ч.1\~ст.141 ЦПК України\~понесені позивачем витрати по сплаті судового судові в розмірі 3028 грн 00 коп. слід залишити за позивачем. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed