Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» 10.01.2024 року звернулось до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 7316897 від 21.02.2023 року в розмірі 36\~250,00 грн. та судові витрати. Позов мотивований тим, що 21.02.2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики № 7316897 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого відповідач отримав від позикодавця грошові кошти в розмірі 10 000 грн. у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківську картку зі сплатою відсотків за користування позикою. 11.07.2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 01.02-36/23, відповідно до умов якого до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 7316897 від 21.02.2023 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу за кредитним договором № 7316897 від 21.02.2023 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в розмірі 36\~250,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 26\~250,00 грн. заборгованість по відсоткам. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 12.01.2024 року цивільну справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, письмово просив розглядати справу без його участі, позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, натомість його представник письмово просила розглядати справу без її участі. У відзиві на позов просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перерахунку коштів саме у розмірі 10\~000,00 грн. первісним кредитором на банківський рахунок відповідача. Сума процентів за користування кредитними коштами нарахована поза межами користування кредитом. Позивачем не надано доказів щодо відступлення права вимоги за кредитним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 21.02.2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір позики № 7316897 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого відповідач отримав від позикодавця грошові кошти в розмірі 10 000 грн. у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківську картку зі сплатою відсотків за користування позикою строком на 15 днів (а.с. 5-8). 11.07.2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 01.02-36/23, відповідно до умов якого до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 7316897 від 21.02.2023 року (а.с. 12-15). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу за кредитним договором № 7316897 від 21.02.2023 року позивач набув право грошової вимоги до відповідача в розмірі 36 250,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 26 250,00 грн. заборгованість по відсоткам (а.с. 16-18). Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору заборгованість складає 36 250,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 26 250,00 грн. заборгованість по відсоткам (а.с. 10-11). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 статті 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Як встановлено судом, після отримання кредитних коштів відповідач не виконав зобов`язань, визначених договором, порушив умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Зі змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи те, що за умовами договору позики № 7316897 від 21.02.2023 року відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих у кредит коштів за договором позики, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав, відтак, суд дійшов висновку, що заборгованість за основним боргом на підставі вищезазначеного договору підлягає стягненню зі [PERSON] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволенню. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Відповідно до пункту 2.2 договору позики кредит надавався на 15 днів, тобто до 08.03.2023 року. Таким чином, строк дії цього договору закінчився через 15 днів після його укладення, а саме 08.03.2023 року. Відомості, щодо укладення між сторонами додаткових угод щодо продовження строку користування позикою (пролонгації) матеріали справи не містять, що свідчить про відсутність підстав для пролонгації договору позики № 7316897 від 21.02.2023 року. З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за договором позики № 7316897 від 21.02.2023 року нараховуються до 08.03.2023 року. З наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором позики слідує, що заборгованість за процентами за користування кредитними коштами нарахована за періоди, коли у позивача не виникало права на нарахування відсотків за користування кредитними коштами. У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Вимог щодо стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України позивач не заявляв, жодного розрахунку за такими вимогами не подавав і не позбавлений можливості захистити своє право у випадку його порушення. Під час здійснення розрахунків суд бере до уваги строки кредитування і розміри відсотків, визначені у договорі позики № 7316897 від 21.02.2023 року. Так, згідно із умовами договору, позику в розмірі 10\~000,00 грн. надано на строк 15 днів, фіксована базова процентна ставка за перший день 11,11%, що становить 1 111,00 грн. за перший день. Фіксована базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (тобто з 22.02.2023 року до 08.03.2023 року) становить 2,50 %. Відтак, всього за 15 днів до стягнення підлягає заборгованість за відсотками у розмірі 1\~125,00 грн. Отже, позовні вимоги в частині вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за договором позики № 7316897 від 21.02.2023 року підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 1 125,00 грн. З огляду на викладене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, позов ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № 7316897 від 21.02.2023 року підлягає частковому задоволенню у розмірі 11\~125,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 823,71 грн. (11 125,00 грн. х 2 684,00 грн. / 36\~250,00 грн. = 823,71 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: approved