Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту повторного вимушеного переселення з території м.Сєвєродонецьк Луганської області, яке відбулося внаслідок збройної агресії РФ та окупації частини території України. Заява мотивована тим, що внаслідок збройної агресії вона змушена була залишити місце свого постійного проживання та реєстрації у м.Сєвєродонецьк та переїхати до м.Кременчук. На підтвердження вказаної обставини заявниця надала копію довідки внутрішньо переміщених осіб від 10.04.2022 №1604-5000912364. Необхідність встановлення факту вимушеного переселення [PERSON] обґрунтовує тим, що вона має на меті визначити свій статус як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року. Також на думку заявниці від встановлення вказаного факту залежить виникнення та реалізація її особистих та майнових прав. На думку [PERSON] довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (ВПО) засвідчує лише місце проживання ВПО і у ній відсутні відомості про причину переміщення особи. Також заявниця зазначає, що просить встановити не сам факт внутрішнього переміщення, а наявність причинного зв`язку між вимушеним переселенням та збройною агресією РФ проти України. Метою встановлення такого факту є подальше отримання допомоги від гуманітарних організацій. В судовому засіданні заявниця та її представник заявлені вимоги підтримали, прохають встановити факт вимушеного переселення внаслідок збройної агресії та окупації. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені завчасно, шляхом направлення документів до електронного кабінету Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи. Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій направило до суду пояснення, у яких просить розглянути справу без участі свого представника. У поясненнях послалися на висновки Верховного Суду, які передбачають можливість задоволення поданої заяви про встановлення факту. Зазначили про можливість встановлення не самого факту вимушеного переселення внаслідок збройної агресії РФ, а можливість встановлення причинно-наслідкового зв`язку між цими двома подіями. Також вказали, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання такої особи і не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання. З`ясувавши обставини справи, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що заявниця є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується наданою довідкою внутрішньо переміщених осіб від 10.04.2022 №1604-5000912364 на ім`я [PERSON] , [INFO] , де зазначено, що зареєстрованим місцем проживання останньої є [ADDRESS] . Місце фактичного перебування [PERSON] зазначено: [ADDRESS] . Згідно ч.ч.1, 2 ст.4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього\~переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених\~статтею 12\~цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені\~в статті 1\~цього Закону, на момент їх виникнення. Отже, факт внутрішнього переміщення заявниці підтверджується передбаченою чинним законодавством довідкою. Разом з тим, у довідці не зазначені конкретні обставини, які змусили заявницю залишити своє місце проживання. Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до ч.1 ст.1 вказаного Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити\~або покинути\~своє місце\~проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Та обставина, що в Україні внаслідок збройної агресії РФ має місце міжнародний збройний конфлікт та, що з моменту ескалації міжнародного збройного конфлікту в лютому 2022 року мільйони громадян були переміщені як за межі України, так і в її межах, підтверджується численними звітами Верховного Комісара ООН, ОБСЄ, МКЧХ, Уповноваженого ВРУ з прав людини, які є у вільному доступі на офіційних веб-сайтах зазначених організацій. Зокрема, про вказані факти йдеться у тридцять п`ятій доповіді Управління Верховного комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини (УВКПЛ) щодо ситуації з правами людини в Україні охоплює період з 1 серпня 2022 року до 31 січня 2023 року. (https://www.ohchr.org/sites/default/files/documents/countries/ukraine/2023/23-03-24-Ukraine-35th-periodic-report-UA.pdf), а також у звіті ОБСЄ \~про порушення\~міжнародного гуманітарного\~права та\~права прав\~людини,\~воєнні злочини\~та злочини\~проти людяності,\~скоєні в\~Україні з\~ [INFO] (https://www.justsecurity.org/81218/the-osce-report-on-war-crimes-in-ukraine-key-takeaways-ua/). Отже, наявність в Україні міжнародного збройного конфлікту внаслідок агресії з боку РФ, та вимушене залишення у зв`язку з цим громадянами України свого місця проживання є загальновідомим фактом, який не потребує доведення. Крім того, наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. До вказаного переліку входить, зокрема, Сєвєродонецька міська територіальна громада, з території якої вимушено переселилася заявниця. Зазначене дає обґрунтовані підстави для висновку, що вимушене переселення заявниці відбулося внаслідок збройного конфлікту, розв`язаного РФ проти України, та подальшої окупації частини території України (зокрема, міста Сєвєродонецьк). Метою встановлення факту вимушеного переселення з окупованої території України задля уникнення загрози життю, здоров`ю, свободи, особистих прав на свободу пересування, вираження думки, майнових прав, права на судовий захист на окупованій території саме у результаті збройної агресії російської федерації є визначення статусу заявниці як особи, що перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ратифікованої Україною 03 липня 1954 року, з відповідними правовими наслідками. Крім того, від встановлення такого факту залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявниці. Зокрема, заявниця розраховує на отримання гуманітарної допомоги у зв`язку з її вимушеним переселенням внаслідок збройної агресії РФ та окупації територій України. Такі факти можуть встановлюватися лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого порядку їх встановлення (постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 207/1523/22 (провадження № 61-1705св23). У постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від\~14 березня 2018 року у справі № 363/2981/16-ц та від 06 червня\~2018 року у справі № 428/13977/16-ц колегії суддів зробили висновки про те, що «відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на російську федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права. Суди попередніх інстанцій всупереч вищевказаним положенням закону та нормам статей 212, 214, 234, 315 ЦПК України 2004 року не звернули уваги на те, що встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: що вимушене переселення заявників з окупованої території Луганської області відбулось унаслідок збройної агресії російської федерації та окупації російською федерацією частини території Луганської області, можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового, способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між переселенням осіб із зони проведення бойових дій на сході України та військовою агресією російської федерації. Отже, суди, відмовляючи в задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, фактично позбавили заявників права на встановлення причини їх внутрішнього переселення. (...) Ураховуючи викладене, колегії суддів дійшли висновку про те, що відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, у тому числі частині Луганської області, покладено на російську федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права, що встановлено статтею 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», частиною четвертою статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», та підтверджує факт того, що вимушене переселення заявників у липні 2014 року з окупованої території Луганської області відбулось унаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території Луганської області. Зазначений юридичний факт заявники довели, суди підтвердили, проте дали йому неправильну правову оцінку. Висновки судів про те, що встановлення факту, який просять встановити заявники, належить до повноважень відповідних державних органів, які нормативно-правовими актами цей факт встановили, і що цей факт є загальновідомим, лише підтверджують те, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. А доводи судів про те, що з огляду на наведене цей факт не потребує судового підтвердження, є помилковими і такими, що суперечать статті\~124 Конституції України, статті 256 ЦПК України 2004 року, оскільки заявники довели, що від встановлення цього юридично значимого для них факту залежить виникнення, зміна та припинення правовідносин, в яких вони через дії російської федерації вимушено беруть участь.» Аналогічні висновки також викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 428/12368/16, від 21 березня 2018 року у справі № 417/3852/17, від 12 квітня 2018 року у справі № 243/7029/17, від 21 серпня 2018 року у справі № 752/6366/16, від 21 серпня 2018 року у справі № 428/8076/16, від 12 вересня 2018 року у справі №755/14659/16. Таким чином, Верховний Суд неодноразово зазначав про можливість встановлення не самого факту поранення, смерті чи вимушеного переселення внаслідок збройної агресії РФ, а про можливість встановлення причинно-наслідкового зв`язку між певною подією та збройною агресією РФ. Наведені висновки також знайшли своє відображення у постанові Об`єднаної\~палати Касаційного\~цивільного суду\~у складі\~Верховного Суду\~від 05\~грудня 2022\~року у\~справі №490/6057/19-ц (провадження № 61-18514сво21). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне встановити факт вимушеного переселення з території міста Сєвєродонецьк Луганської області внаслідок збройної агресії РФ проти України та окупації частини території України. В силу положень п.21 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» заявниця звільнена від сплати судового збору. Таким чином,

Outcome: approved