Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

20 березня 2024 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що 14.05.2010 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписав Анкету-заяву за № б/н, якою приєднався до Умов та правил банківських послуг у ПриватБанку. На підставі Анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту «Універсальна» строком дії до 03/14, на яку встановлено кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 34000,00 грн. Після спливу строку дії вказаної картки відповідачем отримані наступні картки: [NUMBER] , строк дії 12/16, тип «Універсальна», [NUMBER] , строк дії 03/17, тип «Універсальна» mini, [NUMBER] , строк дії 01/18, тип «Універсальна» GOLD, [NUMBER] , строк дії 12/21, тип «Універсальна» GOLD, [NUMBER] , строк дії 05/25, тип «Універсальна» GOLD. В процесі користування рахунком відбулась заміна відсоткової ставки 40,8% річних. Відповідач підписав паспорт споживчого кредиту від 03.05.2022, в якому є інформація про відсоткові ставки по кредитуванню по картковим рахункам. У зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 25.02.2024 має заборгованість в розмірі 41824,98 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 32975,79 грн, заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 8849,19 грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. 23 травня 2024 року представником відповідача адвокатом Болотіним А.Є. подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач [PERSON] просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначає, що [PERSON] не був ознайомлений з текстом Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, у тому числі щодо нарахування відсотків. Також 05 серпня 2024 року представником відповідача адвокатом Болотіним А.Є. подано до суду заяву про застосування строків позовної давності зазначаючи, що заборгованість станом на 01 березня 2021 року в розмірі 23442,32 грн перебуває поза межами трирічного строку позовної давності. Представник позивача до суду не прибув, зазначивши в позовній заяві, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача адвокат Болотін А.Є. 05 серпня 2024 року надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.05.2010 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», згідно якої [PERSON] відкрито картковий рахунок з можливістю встановлення кредитного ліміту. (а.с.51) Із наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки вбачається, що банком було надано [PERSON] кредитні картки: [NUMBER] , строк дії 03/14, тип «Універсальна»; [NUMBER] , строк дії 12/16, тип «Універсальна»; [NUMBER] , строк дії 03/17, тип «Універсальна» mini; [NUMBER] , строк дії 01/18, тип «Універсальна» GOLD; [NUMBER] , строк дії 12/21, тип «Універсальна» GOLD; [NUMBER] , строк дії 05/25, тип «Універсальна» GOLD. (а.с.49) Із наданої АТ КБ «ПриватБанк» довідки вбачається, що банком було встановлені кредитні ліміти на картковий рахунок [PERSON] , який було збільшено до 34000,00 грн та 03.10.2023 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (а.с. 48) Відповідач [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту від 03.05.2022, в якому зазначено про встановлення відсоткової ставки 40,8% річних за кредитним договором. (а.с. 63-66) Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. У Заяві позичальника від 14 травня 2010 року розмір відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування не зазначено (а.с.50-51). Згідно з частин першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, зокрема, посилався на Паспорт споживчого кредиту (а.с. 63-66), Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 52-62) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 68-93). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку від 14 травня 2010 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані до позовної заяви розмірах і порядку нарахування. В постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Отже, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З огляду на викладені вище обставини та умови кредитування, відсутні правові підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентної ставки. Посилання позивача на те, що істотні умови договору погоджено між сторонами у Паспорті споживчого кредиту суд не приймає, оскільки підписана позичальником анкета-заява від 14 травня 2010 року не містить положень про те, що Паспорт споживчого кредиту є складовою частиною договору банківського обслуговування. Кредитний договір укладений між сторонами 14 травня 2010 року, в той час як Паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем після укладення кредитного договору 03 травня 2022 року. Паспорт споживчого кредиту, наявний в матеріалах справи є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладеній у формі відповідно до Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування». Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Згідно п. 1 ч. 1 Закон України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті ( ч. 2 ст. 9 Закону). Частиною 3 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, також і в разі укладення договору про споживчий кредит у формі кредитування рахунку ( п. 12). Отже, зважаючи на наявність підписаного сторонами 03 травня 2022 року Паспорту споживчого кредиту, який відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] мали намір укласти договір споживчого кредитування. Відповідно ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцеві третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено умови договору про споживчий кредит. Однак, матеріали справи не містять договору про споживчий кредит, укладеного між сторонами в даній справі після підписання паспорту споживчого кредиту, а додана позивачем до позову Анкета-заява, підписана відповідачем, та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не є договором про споживчий кредит, в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту, без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, не свідчить про погодження сторонами процентної ставки за кредитом. Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, дана інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками за користування кредитом, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником Умов і Тарифів кредитування. За наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 25.02.2024 року становить 41824,98 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 32975,79 грн, заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом у розмірі 8849,19 грн. (а.с. 14-30) З наданої позивачем виписки з особового рахунку [PERSON] вбачається, що останній активно користувався кредитними коштами. (а.с. 31-47) Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що надані АТ КБ «ПриватБанк» по справі докази отримання відповідачем кредитних грошових коштів є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач [PERSON] , відповідно до наданого позивачем виписки з рахунку №б/н за період 17.05.2014 по 03.05.2023 (а.с. 99-201), активно користувався кредитними коштами, наданими йому АТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказаний висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. При цьому слід зауважити, що розрахунок заборгованості відповідача за кредитом необхідно здійснювати по виписці з рахунку відповідача та враховувати лише фактичні витрати відповідача, які останній здійснював за допомогою виданої йому позивачем кредитної картки, та в рахунок заборгованості за кредитом не має враховуватись списання відсотків за користування кредитом, оскільки між сторонами не було погоджено як розмір таких відсотків, так і не погоджено те, що вказані відсотки за користування кредитом мають зараховуватися позивачем до заборгованості за тілом кредиту. Так з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за період з 11 червня 2014 року по 25 лютого 2024 року було безпідставно погашено заборгованість по нарахованим відсоткам на загальну суму 7351,77 грн, які підлягають врахуванні при сплаті основного тіла кредиту. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним стягнути із [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.05.2010 року у сумі 25624,02 грн. (32975,79 грн. (5604,94 грн + 1746,83 грн)), що становить заборгованість за тілом кредиту. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. За змістом статей 256258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Враховуючи те, що сплив строку дії картки [NUMBER] наданої позивачем [PERSON] відбудиться у червні 2026 року (а.с. 49), тому доводи щодо застосування строку позовної давності до повернення кредиту наданого у виді кредитного ліміту на кредитну карту не приймаються судом. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1484,20 грн.

Outcome: partial