Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Балагурак В.В. звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 13.12.2022 (надійшла до суду 19.01.2023), в якій просила суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] ,\~ [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.08.2010, позичальником за яким була [PERSON] , яка померла [INFO] , у розмірі 5 215 грн. 44 коп., яка включає: заборгованість за тілом кредиту 5 5059 грн. 63 коп., заборгованість по процентам 155 грн. 81 коп.; вирішити питання розподілу судових витрат. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 08.08.2010 між [PERSON] як позичальником, та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (дійсна назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК») було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з видачою позичальникові емітованої банком кредитної картки. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свідченням приєднання до угоди та дії укладеного між банком та [PERSON] кредитного договору є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується зі ст.642 ч.2 ЦК України. Відповідно до виявленого [PERSON] бажання, банк відкрив їй кредитний рахунок із встановленням початкового кредитного ліміту, який у подальшому було збільшено до 6 000 грн., про що зазначено в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши позичальникові можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак [PERSON] не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустила порушення виконання покладених на неї зобов`язань. [INFO] [PERSON] померла. На виконання вимог ст.1281 ЦК України 02.02.2022 банком направлено претензію кредитора до спадкоємців боржника до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори. 29.03.2022 з нотаріальної контори до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь про те, що спадкоємці позичальника із заявами про прийняття спадщини, відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкову справу після смерті [PERSON] заведено на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК». При цьому, представник банку зауважила, що спадкоємцями, які постійно проживали з позичальником на час відкриття спадщини, є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , котрі в силу ч.3 ст.1268 ЦК України є такими, що фактично прийняли спадщину, у межах 6-місячного строку з часу відкриття спадщини заяв про відмову від її прийняття не подавали, а тому як спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як кредитора за договором №б/н від 08.08.2010, розмір яких станом на момент смерті позичальника склав 5\~215 грн. 44 коп. Оскільки претензія, направлена позивачем до нотаріальної контори 02.02.2022 та спадкоємцям 01.06.2022 залишились без задоволення, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутись до суду з метою стягнення наявної заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Окремо представник акцентувала увагу, що в силу ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не позбавляє їх права на спадщину, до якої, в тому числі, входять і кредитні зобов`язання померлого позичальника. Ухвалою суду від 17.03.2023 (головуючий суддя Прасолов В.М.) позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.82). Ухвалою суду від 17.05.2023 (головуючий суддя Прасолов В.М.) здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження; задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.85). 22.06.2023 на адресу суду із Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори надійшли витребувані копії матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.88-96). 17.07.2023 на адресу суду з Центру адміністративних послуг «Віза» виконкому Криворізької міської ради надійшли відомості про осіб, які значаться/значились зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] (а.с.116). Ухвалою суду від 20.09.2023 закрито підготовче провадження у справі з призначенням до судового розгляду (а.с.122). У зв`язку із звільненням судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Прасолова В.М. у відставку та відрахуванням зі штату суду, за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду № 510 від 29.04.2024 матеріали цивільної справи передано в провадження судді Євтушенку О.І. Ухвалою суду від 24.05.2024 цивільну справу прийнято до провадження суддею Євтушенком О.І.; провадження у цивільній справі за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитором спадкодавця зі спадкоємців позичальника закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України в частині вимог, пред`явлених до [PERSON] , [PERSON] ; розгляд цивільної справи в частині вимог, пред`явлених АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитором спадкодавця зі спадкоємців позичальника продовжено в порядку загального позовного провадження зі стадії судового розгляду. Визнано обов`язковою явку представника позивача в судове засідання. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, будучи неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Згідно наявного в матеріалах справи клопотання, просив справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тим самим не заявивши про свою участь в справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, викликалася неодноразово у встановленому законом порядку усіма процесуально можливими способами згідно зі ст.128 ЦПК України, будучи повідомленою належним чином, протягом визначеного строку відзив на позов не подала. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 08.08.2010 [PERSON] підписала анкету-заяву №б/н, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), що підтверджується підписом позичальника у заяві, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.20). На виконання умов договору, банк видав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок емітовану банком кредитну картку «Універсальна» № [NUMBER] , активовану 16.01.2023, зі строком дії до 09/16. У подальшому кредитну картку за договором було перевипущено, а саме, 16.02.2018 зі строком дії до 11/21 (а.с.48). Як слідує з довідки про зміну умов кредитування (а.с.19), за картковим рахунком [PERSON] кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме: встановлено на рівні 300 грн. 16.01.2013, збільшено до 2\~000 грн. 16.01.2013, збільшено до 4\~100 грн. 02.07.2013, збільшено до 6\~000 грн. 11.06.2018, зменшено до 5\~855 грн. 06 коп. 14.07.2020, зменшено до 5\~437 грн. 37 коп. 17.08.2020, зменшено до 5\~333 грн. 50 коп. 08.09.2020, зменшено до 5\~239 грн. 03 коп. 07.10.2020, та встановлено на рівні 0 грн. з 05.10.2021. Активно користуватись кредитними коштами [PERSON] почала з 16.01.2013, що слідує з виписки по рахунку позичальника (а.с.18-зворот). З 21.05.2018 найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Державну реєстрацію змін в найменуванні банку проведено 14.06.2018. До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 08.08.2010, позивачем долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайті https://privatbank.ua/terms/, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.21, 22-47). Згідно з ч.1 та ч.2\~ст.207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розуміла позичальник та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору із [PERSON] як позичальником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальникові [PERSON] . Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентів на користування кредитом, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03.07.2019. Аналогічна ситуація має місце з Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» за кожним з продуктів, що пропонує банк: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», який не містить підпису позичальника, а загалом є переліком тарифів за кожною з кредитних ліній, що пропонуються банком. Так, Витяг містить відомості щодо процентної ставки, що застосовується в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, однак загалом дана інформація має загальний характер та є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою), а відтак має виключно інформативний характер для споживача, що саме по собі не доводить факту належного повідомлення позичальника про умови кредитування, у тому числі щодо сплати процентів, та їх безпосереднє узгодження. Однак, доведеність факту отримання [PERSON] кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, в подальшому неодноразово зміненим, активне користування нею, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що [PERSON] активно почала користуватися кредитними коштами з 16.01.2013, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах. Згідно з наданими банком розрахунками, станом на 03.10.2022 заборгованість складає 5 215 грн. 44 коп. та включає: заборгованість за тілом кредиту 5 059 грн. 63 коп., заборгованість по процентам 155 грн. 81 коп. (а.с.6-14). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 25.08.2021 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.54). Аналізом наданого розрахунку суд дійшов висновку, що розмір заборгованості за тілом кредиту банком розраховано вірно, на момент смерті позичальника, з урахуванням внесених нею за життя коштів. Відтак, суму заборгованості за тілом кредиту 5\~059 грн. 63 коп. суд вважає доведеною, а наданий АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок не викликає у суду сумнівів в його правильності в цій частині і не спростований жодними доказами. Приходячи до такого висновку суд зауважує, що отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті за життя останньої. При цьому, як слідує з розрахунків, з 01.01.2022 заборгованість залишилась незмінною, а нарахування процентів на тіло кредиту припинено у зв`язку зі смертю позичальника, про що банку стало відомо 07.12.2021 (а.с.13). Разом з тим, суд не погоджується із розміром заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 155 грн. 81 коп. з огляду на те, що розмір процентів за користування кредитом з позичальником при укладенні договору належним чином не був узгоджений, а тому правові підстави для їх нарахування відсутні. При вирішенні спору про стягнення заборгованості зі спадкоємців позичальника [PERSON] , суд виходить з такого. Відповідно до ст.1216, ст.1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, спадкуються спадкоємцями померлого позичальника спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку ст.1282 ЦК України. Як вказував неодноразово Верховний Суд в постановах від 18.09.2019 у справі №640/6274/16-ц, від 10.06.2020 у справі №646/6493/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину; чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ст.1282 ЦК України; при дотриманні кредитором строків, визначених ст.1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України. Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 02.02.2020 засобами поштового зв`язку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило претензію кредитора до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори (а.с.55-56, 57), в якій просило повідомити, чи відкривалася спадкова справа після померлого позичальника [PERSON] , включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком в сумі 5\~215 грн. 44 коп., повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті позичальника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до пункту 3.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус приймає претензії від кредиторів спадкодавця та реєструє їх у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку. Згідно з відповіддю Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори за вих. №224/02-14 від 10.02.2022 (а.с.58), після смерті [PERSON] заведено спадкову справу за претензією кредитора. Відомості про коло спадкоємців, про наявність спадкового майна, його склад, місцезнаходження та вартість, у нотаріуса на день відповіді були відсутні. Факт відкриття спадкової справи 10.02.2022 за №60/2022 (номер у Спадковому реєстрі 69119320) після смерті [PERSON] підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 10.02.2022 та інформаційною довідкою (а.с.58-зворот, 95, 95-зворот). Однак, 01.06.2022 засобами поштового зв`язку позивачем було направлено лист-претензію відповідачу [PERSON] за місцем реєстрації позичальника: [ADDRESS] (а.с.59, 60), яку залишено без реагування. За даними реєстру Криворізької міської територіальної громади (а.с.77), [PERSON] дійсно має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 17.08.1999. Із витребуваних судом копій матеріалів спадкової справи №60/2022, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.88-96) слідує, що 10.02.2022 Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою було зареєстровано претензію кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму вимог 5\~215 грн. 44 коп. Факт смерті [PERSON] підтверджено свідоцтвом про її смерть. Спадкову справу заведено на підставі вимоги кредитора за даними Інформаційної довідки та Витягу зі Спадкового реєстру. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 68473305 від 10.02.2022, відомості про спадкові договори, заповіти, складені за життя [PERSON] , відсутні. Таким чином, судом встановлено, що ні відповідач [PERSON] , ні будь-які інші спадкоємці не звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини після померлої [PERSON] . Звертаючись з позовом, зокрема, до відповідача\~ [PERSON] як до спадкоємця [PERSON] , позивач має довести, що саме відповідач є спадкоємцем майна померлого позичальника та має відповідати за її боргами та невиконаними зобов`язаннями. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. При цьому,\~ст.ст.1222,\~1223\~ЦК України\~визначено,\~що спадкоємцями\~за заповітом\~і за\~законом можуть\~бути фізичні\~особи,\~які є\~живими на\~час відкриття\~спадщини,\~а також\~особи,\~які були\~зачаті за\~життя спадкодавця\~і народжені\~живими після\~відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~ЦК України, тобто такими особами, з урахуванням черговості спадкування, є: діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (перша черга);\~рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері\~(друга черга); рідні дядько та тітка спадкодавця\~(третя черга); особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга);\~інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення\~, утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї\~(п`ята черга). Згідно з матеріалами справи, за персональними даними відповідача\~ [PERSON] та спадкодавиці [PERSON] , адреса їх реєстрації є спільною: [ADDRESS] . Однак, реєстрація зазначених осіб за однією адресою за відсутності належних доказів наявності між ними родинних відносин (кровного споріднення), не дає достатньо підстав вважати відповідача\~ [PERSON] спадкоємцем після померлого позичальника відповідно до приписів ст.1222 ЦК України. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні, оскільки [PERSON] знятий з обліку за адреса останнього зареєстрованого місця проживання спадкодавиці з 23.02.2016 у зв`язку зі смертю (а.с.78), а [PERSON] з 08.06.2017 у зв`язку зі смертю (а.с.80). Суд зауважує, що реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). За положеннями ч.1, ч.3\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені\~статтями 76-80 ЦПК України. Стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). В оцінці поведінки та способу ведення справ банком судом враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних\~правовідносинах. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язано довести ті обставини, на які воно посилається як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину або отримали свідоцтва про право на спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України. Вказаний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №306/486/17 та є обов`язковим для врахування щодо застосування відповідних норм права. Виходячи із встановлених обставин справи та аналізу наявних доказів суд приходить до переконання, що позивачем не доведено, що відповідач є спадкоємцем померлого позичальника [PERSON] на підставі відносин спорідненості, позивачем не з`ясовано дійсне коло спадкоємців [PERSON] , обсяг наявного майна, за рахунок якого можливо було б задовільнити вимоги. При прийнятті справи до свого провадження суд визнавав обов`язковою явку представника в судове засідання, однак банком таку вимогу суду проігноровано. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, та доказів на підтвердження своїх позовних вимог не подав. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають залишенню без задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому правові підстави для відшкодування понесених позивачем витрат по сплаті судового збору шляхом їх стягнення з відповідача відсутні.

Outcome: dismissed