Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

ТОВ "Споживчий центр" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 18.01.2022 між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №18.01.2022-100005221. За умовами вказаного кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 5500 грн строком на 42 дні. Первинний період користування кредитом 14 днів. Фіксована процентна ставка «Економ» - 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного та пролонгованого строків. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі та надав позичальнику кредит у розмірі 5500 грн. У свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 27.02.2024, утворилась заборгованість у розмірі 10835 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5500 грн та по процентам в розмірі 5335 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути із відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 10835 грн та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав, просив розглянути справу без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24\~постанови від\~12\~червня\~2009\~року\~№\~2\~«Про\~застосування\~норм цивільного процесуального законодавства при розгляді\~справ\~у\~суді\~першої\~інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Судом встановлено, що 18.01.2022 року між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №18.01.2022-100005221. Відповідно укладеного договору у формі прийнятої та погодженої відповідачем пропозиції, позичальнику надано кредит у розмірі 5500 грн строком на 42 дні. Первинний період користування кредитом 14 днів. Фіксована процентна ставка «Економ» - 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного та пролонгованого строків. Крім того, у вказаній заявці зазначено, що позичальник підтверджує та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №18.01.2022-100005221 від 18.01.2022 року, який укладається на вищевказаних умовах. Відповідно до квитанції за ID платежу 1888157584 від 18.01.2022 року, на виконання умов договору №18.01.2022-100005221, перераховано на банківську картку Visa № [NUMBER] грошові кошти у сумі 5500 грн. Згідно довідки про стан заборгованості за кредитним договором №18.01.2022-100005221 від 18.01.2022 року, заборгованість [PERSON] за даним кредитним договором складає 10835 грн, з яких: заборгованості по тілу кредиту - 5500 грн; заборгованість по процентам - 5335 грн., які нараховані за період з 18.01.2022 по 28.02.2022. При цьому, доказів погашення відповідачем вищевказаної заборгованості позивачу ТОВ «Споживчий центр», матеріали справи не містять. З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК\~України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому, слід стягнути з відповідача, який визнав позов, на користь позивача 1211,2 грн судового збору. А також повернути ТОВ «Споживчий центр» з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 1211,2 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved