Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: представник позивача [PERSON] адвокат Крикун Т.В. звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 114029, вчинений 08.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" заборгованості в розмірі 10577,00 грн., а також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що в квітні 2024 року позивачці було заблоковано карточку для соціальних виплат (аліменти на дітей). Коли позивачка звернулася в банк з цього приводу, то їй повідомили, що її картку було заблоковано на підставі постанови приватного виконавця. Після цього позивачка встановила застосунок "Дія", на який надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Івано-Франківськ Витвицького В.В. про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2021 та арешт коштів боржника від 14.12.2021. Зі вказаних постанов вона дізналася, що вони винесені на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. № 114029 від 08.06.2021. Вказаним виконавчим написом з позивачки на користь відповідача стягнуто невиплачені в строк грошові кошти: 9398,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 429,00 грн. - заборгованість за відсотками та комісією, 700,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями, 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 10577,00 грн. Виконавчий напис вчинено на підставі договору факторингу № 250521-ФК від 25.05.2021, згідно з яким відповідачу відступлено право вимоги Фінансовою компанією управління активами. Також у виконавчому написі зазначено, що Фінансовій компанії управління активами відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 18102020-ФК від 18.10.2020, якому в свою чергу ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС" відступлено право на підставі договору факторингу № 1/Р від 15.10.2020, якому ПАТ "Банк "Київська Русь" на підставі договору № 20151125-Г від 09.08.2008 відступлено право вимоги за кредитним договором № 3916-03-08-2 від 22.05.2008, укладеного між ПАТ "Банк "Київська Русь" та [PERSON] . В позивачки були відсутні боргові зобов`язання перед відповідачем (або попередніми факторами) відсутні. У неї був укладений кредитний договір з ПАТ "Банк "Київська Русь", яке припинило свою діяльність ще 20.07.2015. Позивачка 22.05.2008 отримала у ПАТ "Банк "Київська Русь" споживчий кредит в розмірі 11400,00 грн. терміном з 22.05.2008 по 22.05.2011. Таким чином у позивачки не може бути заборгованості за період з 25.05.2021 по 03.06.2021, як про це зазначено у постанові приватного виконавця та виконавчому написі нотаріуса. А строк позовної давності по кредитному договорі сплив ще 22.05.2014. Також зазначає, що кредитний договір між позивачкою та ПАТ "Банк "Київська Русь" нотаріально не посвідчувався. Все це свідчить про відсутність між сторонами цивільно-правових відносин та кредитних зобов`язань, а відповідно, і безспірної заборгованості. Таким чином оскаржуваний виконавчий напис є незаконним. В даному випадку у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відноситься до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнав в повному обсязі. Щодо витрат на правничу допомогу, то зазначає, що справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є складними, не вимагають вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складання великої кількості процесуальних документів, а судова практика в даній категорії справ є сталою. А тому, враховуючи критерії реальності таких витрат, розумності їх розміру, тому витрати на правничу допомогу мають становити не більше 1000,00 грн. Треті особи в строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, не надали суду письмових пояснень щодо позову. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.05.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову, а третім особам подати письмові пояснення щодо позову. 05.06.2024 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 08.06.2021 було вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 114029, про стягнення з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ "ФК "ЕЛІТ ФІНАНС", якому ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 250521-ФК від 25.05.2021, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 18102020-ФК від 18.10.2020, якому в свою чергу ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС" відступлено право на підставі договору факторингу № 1/Р від 15.10.2020, якому ПАТ "Банк "Київська Русь" на підставі договору № 20151125-Г від 09.08.2008 відступлено право вимоги за кредитним договором № 3916-03-08-2 від 22.05.2008, укладеного між ПАТ "Банк "Київська Русь" та [PERSON] . Стягнення заборгованості проводиться за період з 25.05.2021 по 03.06.2021. Загальна сума, яка підлягає стягненню становить 10577,00 грн. (а.с. 17). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2021, ВП № 67279687, у приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В.В. на примусовому виконанні знаходиться виконавчий напис № 114029, виданий 08.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем (а.с. 12-13). Згідно з копією кредитного договору № 3916-03-08-2 від 22.05.2008, укладеного між АБ "Київська Русь" та [PERSON] , кредитодавець надав позичальнику споживчий кредит в сумі 11400,00 грн. строком з 22.05.2008 по 22.05.2011 (14-16). Таким чином між сторонами виник спір з приводу правомірності вчинення виконавчого напису нотаріусом про стягнення заборгованості з позивачки на користь відповідача. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 статті 1\~Закону України\~«Про нотаріат» (далі за текстом - Закон) порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. В оспорюваному виконавчому написі, приватний нотаріус посилається на статтю 87\~Закону України\~«Про нотаріат» та на п. 2 Переліку документів за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до статті 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У статті 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Відповідно до ч. 2 ст. 265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 08.06.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, судом встановлено, що кредитний договір № 3916-03-08-2 від 22.05.2008, укладений між АБ "Київська Русь" та [PERSON] , який надавався нотаріусу, не був нотаріально посвідчений, а тому документи, які були надані нотаріусу позивачем, не можна визнати такими, що підтверджували безспірність заборгованості боржника. За таких обставин нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не взяв до уваги, що відповідно до чинної редакції «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» не передбачено вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Враховуючи викладене, зокрема, те що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 1211,20 грн. сплаченого судового збору за подання позовної заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено розрахунок витрат на надання правової допомоги № 23-05 від 23.05.2024 наданих адвокатом Крикун Т.О. до договору про надання правової допомоги від 28.04.2024, квитанція № 424053 від 14.05.2024 на 3000,00 грн. (а.с. 8-10). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Останній зазначає, що справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є складними, не вимагають вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складання великої кількості процесуальних документів, а судова практика в даній категорії справ є сталою. А тому, враховуючи критерії реальності таких витрат, розумності їх розміру, тому витрати на правничу допомогу мають становити не більше 1000,00 грн. Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження N 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial