Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Представник позивача АТ «Правекс-Банк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, з урахуванням уточненої позовної заяви, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 червня 2021 року між АТ «Правекс-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №522RPUA211680002, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кошти у користування в розмірі 17\~710,13 грн. на споживчі цілі; 94\~364,71 грн. та 60 925,16 грн. на погашення кредитної заборгованості в АТ «ПУМБ». На виконання умов вищевказаного кредитного договору банк свої зобов`язання з видачі відповідних сум кредиту виконав повністю та надав грошові кошти на рахунок, а позичальник своїх зобов`язань не виконує, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед АТ «Правекс-Банк» станом на 14 лютого 2024 року в розмірі 203 581,17 грн., що складається з заборгованості: за тілом кредиту 156 776,99 грн.; за відсотками 46 804,18 грн. На підставі викладеного, представник позивача звернувся з цією позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь АТ «Правекс-Банк» суму заборгованості за кредитним договором №522RPUA192350002 від 17 червня 2021 року у розмірі 203\~581,17 грн., що складається з заборгованості: за тілом кредиту 156 776,99 грн.; за відсотками 46 804,18 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2\~422,40 грн. Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 20 травня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в системі «Електронний суд» сформував заяву в якій просив провести розгляд цивільної справи без участі їх представника, підтримав позовну заяву і просив її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 31 липня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, представник позивача не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із вимогами статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17 червня 2021 року між АТ «Правекс-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №522RPUA211680002, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 173\~000 грн. з цільовим призначенням: 94\~364,71 грн. на погашення кредитної заборгованості в АТ «ПУМБ» за кредитним договором №1001819177201 від 18 лютого 2021 року; 60\~925,16 грн. на погашення кредитної заборгованості в АТ «ПУМБ» за кредитним договором №1001744476601 від 25 листопада 2020 року; 17\~710,13 грн. на споживчі цілі (а. с. 72-78). За умовами п. п. 3, 4, 9 вказаного кредитного договору кредит надано на строк з 17 червня 2021 року до 16 червня 2026 року з фіксованою процентною ставкою 14,99% та 25,99% у разі настання відкладальної обставини, передбаченої у п. 1.9 загальної частини договору, із щомісячним внесенням платежів згідно графіка. Відповідно до п. 4.1. частини ІІ кредитного договору видача кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, зазначений у пункті 5 Особливої частини договору, після виконання позичальником усіх умов, визначених пунктом 2.1 договору. Пунктом 9.1 частини ІІ кредитного договору передбачено, що банк має право достроково припинити строк користування кредитом та вимагати погашення заборгованості за кредитом у повному обсязі, включаючи сплату суми боргу за кредитом, що залишилась, належних процентів, пені та інших платежів та відшкодування завданих банку збитків у разі настання будь-якої з подій, визначених в цьому пункті договору, які сторони домовилися вважати суттєвим порушенням умов цього договору. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частини 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. За правилами ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 610 ЦК України регламентовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданих стороною позивача суду доказів вбачається, що відповідачу згідно кредитного договору №522RPUA211680002 від 17 червня 2021 року АТ «Правекс-банк» було перераховано кредитні кошти в розмірі 173\~000 грн. на рахунок з призначенням платежу «надання кредиту згідно договору №522RPUA211680002 від 17.06.2021 року, укладеному з [PERSON] », що підтверджується меморіальним ордером №317053251 від 18 червня 2021 року (а. с. 12). Відповідач частково також сплачував кошти в рахунок повернення отриманих кредитних коштів, що підтверджуються наданими в матеріалах справи виписками банку за період з 17 червня 2021 року по 23 квітня 2024 року (а. с. 13-16). З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором №522RPUA211680002 від 17 червня 2021 року вбачається, що у [PERSON] станом на 14 лютого 2024 року наявна заборгованість перед АТ «Правекс-банк» у загальному розмірі 203 581,17 грн., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту 156 776,99 грн.; за відсотками 46 804,18 грн.(а.с.11). Суд також приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором №522RPUA211680002 від 17 червня 2021 року станом на 14 лютого 2024 року та вважає його достовірним, оскільки відповідач не спростував наявність боргу за кредитом і відсотками, а також розрахунок заборгованості за договором, в судове засідання не з`явився, доказів виконання боргових зобов`язань перед позивачем суду не надав, відзив на позовну заяву до суду не подав. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, судом встановлено і підтверджено наданими позивачем письмовими доказами той факт, що відповідач [PERSON] дійсно отримав кредит, але належним чином не виконував свої зобов`язання за укладеним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість і у позивача виникло право вимагати задоволення своїх вимог шляхом пред`явлення позову про стягнення всієї суми виниклої заборгованості. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява АТ «Правекс-банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги задоволення позовних вимог у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 2\~422,40 грн.

Outcome: approved