Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Обгрунтовано позов тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.02.2024. Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але з лютого 2022 року в ній не проживає, у зв`язку з чим є підстави для визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, зазначивши про підтримання позову та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті повідомлявся завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця реєстрації, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 лютого 2024 року (а.с. 7). Право власності позивача на вказану квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 24.02.2024 (а.с. 8). Відповідно до довідки № 1585 від 12.03.2024 Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради станом на 11.03.2024 в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] з 14.05.2019 (а.с. 10). Як убачається з акту від 18 березня 2024 року, затвердженого головою правління ОСББ «Власник-24», [PERSON] , [INFO] , в квартирі [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає з лютого 2022 року (а.с. 9). Таким чином, оскільки відповідач зареєстрований але фактично не проживає у квартирі, то порушуються права позивача, як власника квартири у вільному володінні та користуванні приватною власністю. Згідно зі статтями 15, 16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно доЗакону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 316\~Цивільного кодексу\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317\~Цивільного кодексу\~України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319\~Цивільного кодексу\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтю 321\~Цивільного кодексу\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1 статті 386\~Цивільного кодексу\~України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно частини 2 статті 386\~Цивільного кодексу\~України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391\~Цивільного кодексу\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи, що позивач є власником житлового приміщення, а відповідач не є членом його сім`ї та не проживає у квартирі, а тому, з метою захисту права власності позивача та усунення йому перешкод у здійсненні права власності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved