Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

19 грудня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] (далі Квартира-1). В обґрунтування позову зазначено, що Квартиру-1 є комунальною власністю, та отримувалась позивачем під час роботи в порядку поліпшення житлових умов. З моменту отримання квартири, позивач є власником особового рахунку (відповідальним квартиронаймачем). У Квартирі-1 зареєстровані позивач, його дружина [PERSON] , а також донька від першого шлюбу відповідач [PERSON] . Відповідач в Квартирі-1 не проживає, не сплачує комунальні послуги, її речі в Квартирі-1 відсутні. [PERSON] виїхала за межі території України в 1998 році, востаннє приїздила до міста Шостка в 2013 році. Реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації права на отримання субсидії та отримання соціальних виплат. 15 лютого 2024 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, у якій роз`яснено учасникам, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалу про відкриття провадження від 15 лютого 2024 року разом із позовною заявою та додатками до неї було надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленнями на адресу її зареєстрованого місця проживання, який повернутий до суду з відміткою АТ «Укрпошти» - «за закінченням терміну зберігання». (а.с. 22-23) Станом на 08 серпня 2024 року відзиви на позов та заперечення від відповідача до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із довідки про склад сім`ї виданої ТОВ «Броусс-ЖЕК» 15 грудня 2023 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: наймач [PERSON] , донька наймача - [PERSON] , дружина наймача [PERSON] . (а.с.5а) Із акта від 07 грудня 2023 року, вбачається, що сусіди позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] своїми підписами підтверджують факт не проживання в Квартирі-1 відповідача [PERSON] з вересня 1998 року. (а.с.6) Згідно із ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. У статті 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Стаття 71 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Згідно із статтею 63 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до статті 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно із частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 77-80 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки до суду будь-яких заперечень, доказів щодо не визнання зазначеного позову відповідачем не надано, враховуючи наведені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.\~ Крім того, відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із квитанції за номером платежу 1248818021 від 12.12.2023, вбачається, що [PERSON] сплачено судовий збір на загальну суму 1073 гривень 60 копійок. (а.с.1). З врахуванням зазначеного, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073 гривень 60 копійок.

Outcome: approved