Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

02.02.2024 р. Комунальне підприємство «Глухівський водоканал» Глухівської міської ради звернулось із позовними вимогами до [PERSON] , про стягнення заборгованості з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в сумі 27105 грн. 80 коп. Позов обґрунтовано тим, що позивач надає послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована [PERSON] , яка і є споживачем послуг, що надаються позивачем. З 01.01.2023 р. у квартирі відповідача був встановлений внутрішньо квартирний лічильник і плата за спожиті послуги нараховується за спожиті м. куб. До встановлення цього лічильника, нарахування відповідачу за спожиті послуги здійснювалось відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг з моменту встановлення вузла комерційного обліку (загально будинкового лічильника). Станом на дату подання позову заборгованість відповідача за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення становить 27105 грн. 80 коп. Ухвалою суду від 13.02.2024 р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 05.03.2024 р. від відповідача надійшов відзив із запереченнями проти позовних вимог. Відповідач послалась на те, що позивач не обґрунтував та не довів обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог. Зокрема, позивач не навів відповідних розрахунків та підстави їх нарахування. 07.03.2024 р. позивач подав відповідь на відзив, у якій повторив доводи, викладені у позовній заяві. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, що в ньому викладені. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував. Він доводив, що відповідач мала у своїй квартирі встановлений лічильник і саме за його показниками повинні були проводитись нарахування. Крім того, у будинку, де розташована квартира відповідача, відбувався несанкціонований забір води, а тому вона не має сплачувати за послуги нараховані позивачем безпідставно. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач має зареєстроване місце проживання в квартирі [ADDRESS] і є споживачем послуг, що надаються позивачем (а.с.9-14). З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що з січня 2021 року по вересень 2022 року відповідач повністю оплачувала послуги, які надавались позивачем. Аналогічно це стосується й періоду за 2023 рік (а.с.9). Тобто, спірним питанням у цій справі є нарахування за послуги, що були здійснені позивачем за період з вересня по грудень 2022 року. З цього приводу суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Згідно з п. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», у разі якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами. Іншими словами, ця норма означає абоненти, які мають квартирні лічильники, сплачують послуги водопостачання за показниками власних приладів обліку. Усю різницю між показниками комерційного (будинкового) лічильника і суми розподільних (квартирних) лічильників ділиться між мешканцями, які не мають приладів обліку у своїх помешканнях. З матеріалів справи слідує, що 09.08.2022 р. у будинку [ADDRESS] був встановлений загальнобудинковий лічильник обліку води № 02007219 (а.с.23). Перед встановленням цього лічильника мешканці будинку були попереджені надавачем послуг (а.с.16). Показання з будинкового лічильнику обліку води фіксувались у відповідних актах-обстеження (а.с.18-22). Також з матеріалів справи слідує, що починаючи із 09.08.2022 р., тобто з моменту встановлення комерційного (будинкового) лічильника і до 13.01.2023 р. відповідач не мала у своїй квартирі розподільного (квартирного) лічильника, який би був повірений належним чином (а.с.14, 59, 80-81). У зв`язку із цим позивач здійснював відповідачу нарахування обсягу спожитої води як різницю між показниками комерційного (будинкового) лічильника і суми розподільних (квартирних) лічильників у будинку, тобто за правилами передбаченими ч. 3 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно до ст. 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд враховує, що відповідач його не визнає, але не спростовує належними та допустимими доказами, а також відповідачем не надано альтернативного розрахунку. Посилання представника відповідача на те, що обсяг води, що був нарахований відповідачу, міг бути використаний на загальнобудинкові потреби суд не може прийняти до уваги з огляду на наступне. Виходячи зі змісту п. 28 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затв. Постановою КМУ № 690 від 05.07.2019 р. (у редакції на час виникнення спірних відносин) та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затв. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.11.2018 р. № 315 (п/п 2, п. 1 розділ Х), розподіл обсягу спожитої у будівлі холодної води, витраченої на загальнобудинкові потреби, здійснює виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, яка здійснює розподіл обсягів послуг, відповідно до обраної моделі договірних відносин. Обсяги холодної води, витраченої на загальнобудинкові потреби, на підставі показань вузла розподільного обліку або на підставі договору з виконавцем комунальних послуг на ці цілі, не розподіляються між споживачами у разі, якщо ці обсяги передбачені у договорі про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, а компенсуються виконавцю комунальних послуг управителем. За наявності у внутрішньобудинковій системі водопостачання відгалуження трубопроводу з водорозбірною арматурою для відбору води на загальнобудинкові потреби, не оснащеного вузлом розподільного обліку у будівлі/будинку, яка оснащена вузлом комерційного обліку холодної води, обсяг холодної води, витраченої на загальнобудинкові потреби, може визначатись відповідно до договору з виконавцем комунальних послуг або співвласники будівлі/будинку можуть прийняти рішення щодо визначення цього обсягу, про що письмово повідомляють виконавця розподілу комунальної послуги та виконавця комунальних послуг (якщо він не є виконавцем розподілу комунальної послуги) у поточному розрахунковому періоді, а при неможливості цього - не пізніше наступного за ним розрахункового періоду. Сторонами не оспорюється, що управителем будинку [ADDRESS] є Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Центр-56». Як слідує із витягу протоколу № 5 від 18.11.2019 р. співвласники будинку [ADDRESS] обрали модель договору «Договір з індивідуальним споживачем» (а.с.15). При цьому, сторона відповідача не надала доказів, що управителем будинку - Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Центр-56» з позивачем був укладений договір на відшкодування за рахунок ОСББ витрат, понесених на забезпечення загальнобудинкових потреб. Так само й не було надано доказів, що співвласники будинку прийняли інше рішення щодо визначення обсягу води на загальнобудинкові потреби. Посилання представника відповідача на те, що у квартирі відповідача був встановлений прилад обліку води і розрахунок за надані послуги повинен був здійснюватися за показниками цього приладу, суд не приймає з огляду на наступне. Суд визнає ту обставину, що з 15.10.2008 р. у квартирі відповідача був встановлений прилад обліку води (а.с.48). Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 р. № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації за категоріями», для лічильників води встановлено міжповірочний інтервал - 4 роки. З набранням чинності Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (2 серпня 2017 року) змінилися підходи до обслуговування засобів обліку води. Зокрема, у відповідності до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка, обслуговування та ремонт лічильників здійснюється за рахунок їх власників. За змістом п. 23 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затв. Постановою КМУ № 690 від 05.07.2019 р. (у редакції на час виникнення спірних відносин), у разі виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку до відновлення його роботи або заміни, а також на час відсутності вузла комерційного обліку у зв`язку з проведенням повірки засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною такого вузла обліку, ведення комерційного обліку здійснюється розрахунково відповідно до Методики розподілу. Оскільки, прилад обліку відповідача у її квартирі встановлено 15.10.2008 р. і з того часу жодних відомостей про його проходження повірки позивачу не надавалось, то останній мав право здійснювати розрахунки за надані послуги відповідно до Методики розподілу. Крім того, суд звертає увагу й на те, що позивач нараховував відповідачу оплату за послуги за нормами споживання ще з 2021 року і остання не мала заперечень з цього приводу та здійснювала оплату за нормами споживання (а.с.9). На додаток, суд також звертає увагу на те, що відповідачем не було надано доказів про передання показів лічильника позивачу за спірний період, а за правилами, передбаченими ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», не передання показників приладу обліку відповідачем виключає право розрахунку за показниками. На підставі викладеного,

Outcome: approved