Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

Представник позивачки в системі Електронний суд, звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, та в якому просить скасувати реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 5121084200:02:003:0788 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0.0997 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить громадянину [PERSON] . Позовна заява обґрунтована тим, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Ділянка розташована за адресою [ADDRESS] (на ділянці також розташований житловий будинок, що належить позивачці). На виконання вимог цивільного та земельного законодавства, в тому числі ст. 791 Земельного кодексу України, позивачка звернулась до ліцензійної організації з метою розроблення землевпорядної документації для внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. При проведенні кадастрового обміру земельної ділянки, яка належить позивачці, було виявлено, що земельна ділянка [PERSON] , яка розташована за адресою: [ADDRESS] має накладення на земельну ділянку позивачки, що поглинає приблизно 0,0544 га. Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку та Державного реєстру речових прав, земельна ділянка з кадастровим номером 5121084200:02:003:0788 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0.0997 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить громадянину [PERSON] . З метою врегулювання ситуації, що сталось, позивачка усно зверталась до власника земельної ділянки з кадастровим номером 5121084200:02:003:0788 гр. [PERSON] , але ніякі дії ним зроблені не були. В результаті реалізації заходів передбачених технічною документацією із землеустрою, що стала підставою для формування земельної ділянки з кадастровим номером 5121084200:02:003:0788, кадастровим реєстратором відділу у Біляївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області внесено недостовірні відомості про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, в результаті чого земельна ділянка кадастровим номером 5121084200:02:003:0788 була внесена з накладкою на земельну ділянку позивачки. Це могло статись із-за того, що [PERSON] по справі не підписувала меж земельної ділянки яка належить [PERSON] . Ухвалою суду від 16.01.2023 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 06.02.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено судовий розгляд. Представник позивача [PERSON] - адвокат Гарєєв Є.Ш. просив задовольнити позовну заяву. Не погоджуючись\~з позовом,\~від відповідача\~ [PERSON] надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позовної заяви. Зазначає, що земельну ділянку [PERSON] зареєстровано за № 85776806 про що свідчить Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в якому зазначено про площу у розмірі 0,0997 га, кадастровий номер, якої 5121084200:02:003:0788. Згідно акту Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 28.04.2009 року встановлено, що в натурі межі ділянки закріплені межовими знаками, всі присутні з ними ознайомлені. Ніяких заперечень з боку представників, щодо меж ділянки не заявлено, про що свідчать підписи в Акті. Доказів накладання однієї земельної ділянки на іншу немає. Представник відповідача [PERSON] адвокат Козирєва Н.В. просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача ГУ Держгеокадастру в Одеській області просила відмовити в задоволені позову. Не погоджуючись з позовом, від представника відповідача ГУ Держеокадастру в Одеській області надійшов відзив, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Обґрунтовує заперечення тим, що в Державному земельному кадастрі наявні відомості щодо реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 5121084200:02:003:0788, площею 0,0997 га, за адресою: [ADDRESS] ; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; цільове призначення - В.02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); дата державної реєстрації земельної ділянки - 14.06.2010, орган який здійснив реєстрацію Біляївська філія Центру державного земельного кадастру. В порядку інформаційного обміну із суб?єктами реєстрації речових прав на нерухоме майно до Державного земельного кадастру надійшла інформація про реєстрацію 25.04.2017 року права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5121084200:02:003:0788 за гр. [PERSON] реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі прав 20129646. Відповідно до інформації сектору № 1 відділу надання адміністративних послуг № 5 Головного управління (далі - Сектор) згідно наявних Книг записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі станом на 31.12.2012 року на земельну ділянку з кадастровим номером 5121084200:02:003:0788 зареєстрований державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 926256 від 14.06.2010 року, виданого гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території [ADDRESS] від 17.03.2009 № 938 - V, загальною площею 0,100 га. В Державному фонді документації із землеустрою та оцінки земель Сектору на вищевказану земельну ділянку наявна «Технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розташовану на території: [ADDRESS] », яка розроблена ТОВ «Річленд» (код документації із землеустрою - 2009МФ190ДБЛ000079). Каталог координат кутів зовнішніх меж вищевказаної земельної ділянки у технічній документації відсутній, тому перевірити координати кутів зовнішніх меж з координатами поворотних точок меж земельної ділянки в поземельній книзі неможливо. Представника третьої особи - Нерубайської сільської ради Одеського району Одеської області просила відмовити в задоволенні позову з огляду на наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Також відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об?єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що земельна ділянка за кадастровим номером 5121084200:02:003:0788 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0.0997 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить громадянину [PERSON] (а.с 7-8). Сторона позивачки стверджує, що їй належить земельна ділянка площею 0,15 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтвердила сторінкою із технічної документації (а.с. 12). Згідно зі ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до частин 3-6, 12 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 ЗК України). Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Відповідно до ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Згідно Закону України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність» кадастрові зйомки - комплекс робіт, спрямованих на вивчення необхідних топографічних елементів місцевості щодо пунктів геодезичної мережі (зокрема меж земельних ділянок з їх найменуваннями, кількісними та якісними показниками) і нанесення їх на планшет для створення планів (карт), що служать основою для кадастрів. Відповідно до положень ст. 106 ЗК України спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Витрати на встановлення спільних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду. Місцезнаходження межових знаків у разі їх визначення або встановлення відображається у матеріалах землевпорядного проектування та геодезичних вишукувань, а також на кадастрових планах земельних ділянок. Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок. Положення статті 107 ЗК України передбачають, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою (землевпорядна документація) - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» (далі - Закон), Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера (частини 1, 5, 6 ст. 16 Закону). Стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» регулює питання державної реєстрації земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки (частина четверта), підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки (частина шоста) та випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором (частина десята). Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Крім того, положеннями Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10. 2012 року № 1051 визначено можливість власника земельної ділянки звернутись до територіального органу Держгеокадастру із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; повідомлення про виявлення технічної помилки фізичною або юридичною особою; заява про виправлення технічних помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру; заява про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру. Саме по собі погодження меж земельних ділянок при виготовленні технічної документації є виключно допоміжною стадією в процедурі приватизації земельної ділянки. Погодження меж самостійного значення не має, не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку. Так, у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження 61-19526сво18) дійшов висновку, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації (Постанова ВС від 12 січня 2023 року в справі №808/5496/14). Позивачка стверджує, що земельна ділянка за кадастровим номером 5121084200:02:003:0788, кадастровим реєстратором відділу у Біляївському районні ГУ Держеокадастрі в Одеській області внесена на підставі недостовірних даних, в результаті чого вказана земельна ділянка накладається на земельну ділянку, яка знаходиться у її користуванні та відповідно поглинає 0,0544 га., що призводить до порушення її прав, При чому, факт накладення земельної ділянка з кадастровим номером 5121084200:02:003:0788 (за адресою: [ADDRESS] ) на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні позивачки (за адресою [ADDRESS] ) не підтверджений належними та допустимими доказами, а саме (технічна документація, висновки судових земельно- технічних експертиз) . Також, сторона позивачки не надала відомостей щодо звернення до територіального органу Держгеокадастру із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру; повідомленням про виявлення технічної помилки фізичною або юридичною особою; заявою про виправлення технічних помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру; заявою про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру, або намагання домовитись із відповідачем, щодо його звернення до територіального органу Держгеокадастру із заявами такого характеру, а зазначила лише про усні звернення. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14 -144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18) та від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (№12-304гс18). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів, є обов`язковою передумовою звернення особи до суду за захистом своїх прав; при цьому обов`язком позивача, відповідно до ст. 81 ЦПК України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів. Так, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17. Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Крім того, оскільки кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки (частини 6 ст. 16 Закону), що визначено до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», позивачка щонайменше повинна була обрати правильний спосіб захисту прав, а саме звернутись до суду із позовом про скасування державної реєстрації земельної ділянки. В Постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18 також зазначено, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Отже, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що звертаючись до суду з позовом представник позивачки не довів належними і допустимими доказами порушення її прав, свобод та інтересів, та неправильно обрав спосіб захисту. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у відповідності ст. 141 ЦПК України, судові витрати несе позивачка. Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В матеріалах справи наявна Додаткова угода-розрахунок, відповідно якої адвокат Козирєва Н.В. при наданні [PERSON] правової допомоги, виконала робіт на суму 5\~840 грн. З огляду на викладене, в зв`язку із відмовою у задоволені позову, виходячи з приписів ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з позивачки 5 840,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved