Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Першої черкаської державної нотаріальної контори, в якому просить суд скасувати заборону на нерухоме майно [PERSON] накладеної Першою черкаською державною нотаріальною конторою 25.05.2007 за р. № 5018719 на підставі архівного запису за номером 580308CHERKASY1 архівна дата: 08.04.1999, дата виникнення: 15.01.1997, № реєстру: 18040-160, внутр.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ № E601A02925F05B304A2F, зареєстрована заборона згідно договору застави, б/н, посвідченого Смілянською державною нотаріальною конторою. Ухвалою суду від 21 грудня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 05 червня 2024 року ухвалою суду залучено до участі в справі у якості співвідповідача Смілянську державну нотаріальну контору. В судове засідання позивачка не з`явилась, до суду надійшла заява від представника позивачки, адвоката Геріх Н.А.\~ про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність та відсутність позивачки. Відповідач Перша черкаська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явилася, з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідач Смілянська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явився до суду подано заяву про розгляд справи без участі нотаріуса. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовільнити з наступних підстав. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі", враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є власницею домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на підставі договору дарування будинку з надвірними спорудами, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. 17 жовтня 2002 року за\~\~\~\~\~\~ № 5526 і зареєстрованого в Смілянському відділку Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за № 193, що підтверджується довідкою Смілянського відділку КП «ЧООБТІ» від 13 грудня 2022 року за № 1003-о. 15 грудня 2022 року постановою приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Дудки Г.І. позивачу відмовлено у посвідченні договору купівлі продажу будинку, оскільки існує заборона обтяження. Як, зазначено в постанові «згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 317785261 від 15.12.2022 на будинок за адресою: [ADDRESS] , в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна Першою черкаською державною нотаріальною конторою 25.05.2007 за р. № 5018719 на підставі архівного запису за номером 580308CHERKASY1 архівна дата: 08.04.1999, дата виникнення: 15.01.1997,\~\~\~\~\~\~ № реєстру: 18040-160, внутр. № E601A02925F05B304A2F зареєстровано заборону згідно договору застави, б/н, посвідченого Смілянською державною нотаріальною конторою». Оскільки іншим шляхом зняти арешт позивач не має можливості, звернулась до суду із даним позовом. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт/заборону, відповідно до статей 15,16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови N 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ухвалою судді від 21 грудня 2023 року витребувано в Першої черкаської державної нотаріальної контори інформацію щодо заборони на нерухоме майно [PERSON] накладеної Першою черкаською державною нотаріальною конторою 25.05.2007 за р. № 5018719 на підставі архівного запису за номером 580308СНЕRКАSY1 архівна дата: 08.04.1999, дата виникнення: 15.01.1997, № реєстра: 18040-160, внутр. № Е601А02925F05В304А2F, яка зареєстрована заборона згідно договору застави, б/н, посвідченого Смілянською державною нотаріальною конторою; витребувано у Смілянської державної нотаріальної контори (20700, м.Сміла, пров.Бобринського, 2) інформацію про договір застави, б/н, який посвідчений Смілянською державною нотаріальною конторою, дата виникнення: 15.01.1997, № реєстра: 18040-160, внутр. № Е601А02925F05В304А2F. Відповідачами ухвала судді від 21 грудня 2023 року не виконана. Слід зазначити, що відповідачами до суду не надано доказів підтвердження наявних підстав для відмови в скасуванні заборони на нерухоме майно позивачки, а тому суд вважає, що позивачка позбавлена можливості реалізувати право на розпорядження належним їй нерухомим майном, вчинення юридично значимих дій, з якими пов`язано виникнення її особистих та майнових прав, та може усунути цю перешкоду не інакше як в судовому порядку. Таким чином, заборона відчуження накладена на майно належне [PERSON] \~ порушує право власності позивачки, як власниці. Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За загальним правилом державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав (абзац четвертий частини п`ятої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. У цій справі предметом позову є, зокрема, скасування заборони на нерухоме майно [PERSON] накладеної Першою черкаською державною нотаріальною конторою 25.05.2007 за р. № 5018719 на підставі архівного запису за номером 580308CHERKASY1 архівна дата: 08.04.1999, дата виникнення: 15.01.1997, № реєстра: 18040-160, внутр. № E601A02925F05B304A2F, зареєстрована заборона згідно договору застави, б/н, посвідченого Смілянською державною нотаріальною конторою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі N 823/2042/16 (провадження N 11-377апп18) зроблено висновок, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи наявність накладеної заборони відчуження на майно, неможливість скасування її в позасудовому порядку та оскільки позивачка в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття заборони, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту її права шляхом скасування обтяження, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову, оскільки наявність вказаного обтяження перешкоджає вільному розпорядженню майном позивачу.

Outcome: approved