Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] у червні 2024 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 09.05.2005 між ним та відповідачкою [PERSON] . Відділом реєстрації актів цивільного стану Любешівського районного управління юстиції Волинської області було укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 33. Від цього шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що подружні відносини між ними не склалися, оскільки не зуміли зберегти нормальні сімейні відносини, будучи людьми з різними характерами та поглядами на життя. Протягом 13 років у них немає спільного сімейного бюджету, разом вони не ведуть спільного господарства, проживають порізно, а шлюбно-сімейні відносини між ними фактично припинились. Відповідач не бажає звертатись з заявою про розірвання шлюбу до органів ДРАЦС і через це подача спільної заяви про розірвання шлюбу до органів державної реєстрації актів цивільного стану є неможливим. Просить суд розірвати їх шлюб. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 01.07.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. На призначену дату судового розгляду сторони не прибули, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с.13). Про причини своєї неявки суд не повідомили. Позивач [PERSON] в своїй позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі (а.с.1, зворот). Відповідачка [PERSON] до канцелярії суду подала 24.07.2024 заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов визнає повністю та не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с.16). За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до переконання про задоволення позову з таких підстав. Як убачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 09.08.2005 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Любешівського районного управління юстиції, актовий запис № 33. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (а.с.6). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.06.2006 стверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як убачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Таким чином, з матеріалів справи судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, шлюб існує формально. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, тому зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн необхідно повернути безпосередньо позивачу з державного бюджету 605,60 грн, а 605,60 грн - стягнути з відповідачки в користь позивача. На підставі\~ст.\~24, 55, 56, 110, 112, 114 СК України,

Outcome: approved