Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором №С-206-006112-18-980 від 03.07.2018 у розмірі 20 257,05 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.07.2018 між відповідачем та АТ «Ідея Банк» укладено кредитний договір № С-206-006112-18-980. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», що визначені в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №4 до договору факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № С-206-006112-18-980 від 03.07.2018 у розмірі 20 257,05 грн., з яких: 5 560,86 грн. - заборгованість за основним боргом, 14 696,16 грн. - заборгованість за відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за комісіями. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ», яка підлягає стягненню в судовому порядку. 03.04.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий відповідачем [PERSON] , в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №С-206-006112-18-980 від 03.07.2018 за відсотками у розмірі 14 696,19 грн. Так, зазначає, що доводи позивача в частині суми заборгованості гуртуються виключно на припущеннях, а надані позивачем докази не містять детального розрахунку відсотків, нарахованих на суму заборгованості. Вважає, що за відсутності належних доказів, розрахунок заборгованості за відсотками, наданий позивачем, є завищеним. При укладенні угоди №С-206-006112-18-980 від 03.07.2018 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, ПАТ «Ідея Банк» не досліджував її майновий стан, а така угода була укладена між сторонами терміном на 12 місяців, що вказує на те, що кредитні кошти перебували у її розпорядження протягом вказаного періоду, оскільки угода не містила дати надання їй кредитних коштів. Крім того, з тверджень позивача не можливо встановити дати початку користування нею кредитними коштами та моменту нарахування відсотків. З огляду на це вважає, що з наданих позивачем письмових доказів неможливо встановити періодичність користування кредитними коштами та відповідно порядку нарахування відсотків за їх користування. 12.04.2024 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача Летун Т.В. , відповідно до якої зазначає, що сторони, уклавши кредитний договір №С-206-006112-18-980 від 03.07.2018, погодили розмір кредитних коштів, строк та умови користування такими коштами, умови та строки нарахування відсотків. Будь-яких заперечень відповідача з приводу вказаних обставин наведено не було, а отже остання ознайомилась та погодилась з усіма істотними умовами договору та такий правочин відповідає вимогам чинного законодавства. З огляду на викладене, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 30.04.2024 відповідач [PERSON] подала до суду письмові пояснення, згідно з якими не погоджується з доводами позивача, викладеними у позовній заяві та відповіді на відзив, в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 14 696,19 грн., оскільки такі не є підтвердженими належними доказами, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 11.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч. 13 ст. 7 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу ст. ст. 1046-1057-1 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За умовами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). При дослідженні доказів, судом встановлено наступне. 03.07.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] укладено угоду С-206-006112-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії - 200 000 грн., ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, о - 7 000 грн., процентна ставка за користування кредитними коштами - 24,00% річних. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за вказаним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в порядку та на умовах, визначених договором С-206-006112-18-980 від 03.07.2018. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло права вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає в розмірі заборгованості боржників перед товариством та визначені в реєстрі боржників, що після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору. Таким чином, з договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 та реєстру боржників №4 від 07.07.2023, підписаного АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», встановлено, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №С-206-006112-18-980 від 03.07.2018. Враховуючи те, що відповідач допустила порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, що останньою не заперечується, з урахуванням обов`язковості договору для сторін, доводи позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5 560,86 грн. є підставними та такими, що підлягають до задоволення в цій частині. Водночас, щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 14 696,19 грн., суд вважає за доцільне зазначити наступне. Як вбачається з наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №С-206-006112-18-980 від 03.07.2018, в останньої станом на 07.07.2023 перед кредитодавцем АТ «Ідея Банк» уже утворилась заборгованість у розмірі 20 257,05 грн., з яких: 5 560,86 грн. основної суми боргу та 14 696,19 грн. заборгованості за відсотками, після чого жодні нарахування не проводилися. Таким чином, наведений розрахунок не містить ні порядку, ні розмірів, ні часу нарахування відсотків у такій сумі, що унеможливлює дослідження та перевірку такого. Сам по собі договір факторингу та реєстр прав вимоги до нього, які є похідними від кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості в цій частині. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведених обставин, суд погоджується з твердженнями відповідача щодо недоведеності позивачем обґрунтованості вимог в частині стягнення відсотків у розмірі 14 696,19 грн., а тому в цій частині позову слід відмовити. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 831,20 грн., що відповідатиме пропорційності розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. ст. 16, 512, 525, 526, 530, 599, 629, 626, 628, 1054, 1066, 1069, 1077 ЦК України,

Outcome: partial