Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів в порядку регресу. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 07 вересня 2022 року о 14.40 год. у м.Львові, по вул. Наукова,110, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом "Опель Зафіра" д.н.з. [NUMBER] , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, рухаючись заднім ходом , не переконався, що це буде безпечним, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем "Лексус" д.н.з. [NUMBER] , що належить водію [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.п.2.3б,10.9, 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Також 07 вересня 2022 року о 14.40 год. у м.Львові, по вул. Наукова,110, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом "Опель зафіра" д.н.з. [NUMBER] , будучи причетним до ДТП, здійснив з"їзд з місця ДТП, та не повідомив про подію орган чи упововажений підрозділ Національної поліції. Своїми діями [PERSON] порушив п.п.2.10а, 2.10 д ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.122-4КУпАП. Враховуючи те, що пошкоджений транспортний засіб "Лексус" д.н.з. [NUMBER] було застраховано за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 50255а2зг в АТ "СК «АРКС", страхувальником було подано заяву про подію та виплату страхового відшкодування. Згідно рахунку-фактури № АП0002949, та ремонтної калькуляції № 1.003.22.0 від 12.09.2022\~р., вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу "Лексус" д.н.з. [NUMBER] склала 17 942,21 грн. Відтак, згідно платіжного доручення №\~915675\~від 19.09.2022р., страхове відшкодування у розмірі 17 942,21 грн., було перераховано на користь потерпілої сторони. Оскільки, цивільна відповідальність відповідача як водія забезпеченого транспортного "Опель Зафіра" д.н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована в АТ "СГ "ТАС» на підставі полісу АТ/2344862 від 14.07.2022\~р., після виплати страхового відшкодування у АТ "СК "АРКС", виникло право вимоги до АТ "СТ "ТАС" в порядку суброгації, у зв`язку з чим АТ "СТ "ТАС" виплачено на користь АТ "СК "АРКС" страхове відшкодування в розмірі 17 942,21 грн., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією. Відтак, позивач, зважаючи на п.п. «в» п.38.1 ст.38 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 17 942,21 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ч.8 цієї статті визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 06.06.2023р. в адміністративній справі №465/5454/22, об`єднано справу про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП зі справою про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.122-4 КУпАП в одне провадження, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. ст.124, 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито. Зокрема, в постанові зазначено, що на момент розгляду адміністративної справи пройшов строк притягнення особи до адміністративної відповідальності, встановлений ст.38 КУпАП, а відтак відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю. Разом з тим, даною постановою встановлено, що вина\~ [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення доведена повністю. Постанова набрала законної сили. Згідно постанови, 07 вересня 2022 року о 14.40 год. у м.Львові, по вул. Наукова,110, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом "Опель Зафіра" д.н.з. [NUMBER] , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, рухаючись заднім ходом , не переконався, що це буде безпечним, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем "Лексус" д.н.з. [NUMBER] , що належить водію [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.п.2.3б,10.9, 13.1 ПДР за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП. Крім того, 07 вересня 2022 року о 14.40 год. у м.Львові, по вул. Наукова,110, водій [PERSON] керуючи транспортним засобом "Опель зафіра" д.н.з. [NUMBER] , будучи причетним до ДТП, залишив місце ДТП, та не повідомив про подію орган чи упововажений підрозділ Національної поліції. Своїми діями [PERSON] порушив п.п.2.10а, 2.10 д ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.122-4КУпАП. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України,\~постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, вказана постанова є обов`язковою в частині, що стосується вчинених відповідачем дій, тому його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не підлягає доказуванню. При цьому, Верховний Суд у своїх постановах від 07.02.2018 року у справі №910/18319/16 та від 18 лютого 2020 року у справі № 916/2586/18, зазначив, що з правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду оправи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, закриття провадження у справі за спливом строків давності накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною та не виключає винуватості особи, відносно якої закрито провадження у справі, та не звільняє від відповідальності за шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ні водія, який спричинив ДТП, ні страхову, в якій застрахована його цивільно-правова відповідальність. Згідно полісу № АТ 2344862 обов"язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, станом на момент ДТП - 07 вересня 2022 року, цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ "Страхова група "ТАС". Згідно договору добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) "Все включено" Оферта №50255а2зг від 04.08.2022р., автомобіль потерпілого [PERSON] "Лексус" д.н.з. [NUMBER] на момент вчинення ДТП - 07 вересня 2022 року, був застрахований в АТ "Страхова компанія "АРКС". В матеріалах цивільної справи міститься заява про подію на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, подана [PERSON] на ім"я АТ "Страхова компанія "АРКС" 07.09.2022р. Згідно долучених до матеріалів цивільної справи рахунку - фактури № АП0002949 від 12.09.2022р., ремонтної калькуляції №1.003.22.0 від 12.09.2022р., страхового акту №ARX3342070 від 15.09.2022р., платіжного доручення №915675 від 16.09.2022р., вартість ремонту автомобіля склала 17\~942 (сімнадцять тисяч девятсот сорок дві) гривень 21 коп. Відповідно до платіжної інструкції №300721 від 16.11.2022р., ПрАТ «Страхова група «ТАС» перераховало страхове відшкодування в розмірі 17\~942 (сімнадцять тисяч девятсот сорок дві) гривень 21 коп. АТ "Страхова компанія "АРКС" по договору № АТ 2344862, яким застрахована цивільно - правова відповідальність [PERSON] . За загальними положеннями ЦПК України, на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Позивачем, з покликанням на матеріали справи, доведено та підтверджено належними і достатніми доказами факт настання дорожньої - транспортної пригоди, у якій винен гр. [PERSON] , що підтверджено зокрема рішенням суду, яке набрало законної сили. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2\~ст. 1187 ЦК України,\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1\~ст. 1188 ЦК України,\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. 1\~ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 22.1 статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до вимог п.п. «в» п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Статтею 993 ЦК України\~передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач після ДТП за його участі залишив місце пригоди, а позивач виконав покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 22, 29 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням вимог п.п. «в» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 цього Закону, ст. 1191 ЦК України, за відсутності доказів про протилежне, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача в порядку регресу належить стягнути суму страхового відшкодування, сплачену на рахунок потерпілого в розмірі 17\~942 (сімнадцять тисяч девятсот сорок дві) гривень 21 коп. В матеріалах цивільної справи міститься претензія від 15.03.2023р.., яка скеровувалася відповідачу з вимогою виплатити шкоду, завдану пошкодженням автомобіля. Однак, жодних відповідей від відповідача не надійшло. Суд вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані відповідачем. Відповідачем не долучено будь - яких доказів, які б спростовували наявні в матеріалах справи документи, чи докази, котрі свідчать про те, що в даних документах наявні неповні, недостовірні дані з приводу обставин ДТП та встановлення розміру страхового відшкодування, яке має бути виплачене позивачу. Для спростування доводів позову відповідач не подав належних і допустимих доказів, визначених законом, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі викаденого,

Outcome: approved