Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Решота В.В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] ,\~в якому просить визнати за нею право власності на частку у спільній сумісній власності на магазин з офісними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості магазину з офісними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] у розмірі 3161434,22 грн. замість її частки у праві спільної сумісної власності; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що 23.01.1999 року між сторонами укладено шлюб, в якому народилося двоє дітей, що на даний час є повнолітніми. 06.04.2021 року рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області вказаний шлюб розірвано. За період перебування в зареєстрованому шлюбі подружжям нажито спільне майно, а саме, частка магазину з офісними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке оформлено на ім`я відповідача. Підставою виникнення права власності на вказану нерухомість є рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області у справі № 339/424/17 від 27 грудня 2017 року, яким за [PERSON] визнано право власності на майно у вигляді частки магазину з офісними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] (в технічному паспорті зазначений літерою А). Оціночна вартість спільно нажитого майна становить 6322868,44 грн., що підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості. На даний час питання поділу, користування та розпорядження спільним сумісним майном між сторонами не вирішено, оскільки вказаний об`єкт нерухомого майна перебуває у фактичному володінні відповідача, а позивачка не бажає ним користуватися та вважає, що ефективним способом захисту своїх прав є виплата їй грошової компенсації. При цьому зазначає, що у відповідача, окрім майна, яке є у спільній сумісній власності, є ще цілий ряд нерухомого майна, що свідчить про змогу останнього виплатити їй грошову компенсацію. Вище наведені обставини зумовили необхідність звернення позивачки до суду для захисту своїх прав та інтересів. Хабалем подано до суду зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, у якій просить визнати за [PERSON] право власності на частку у спільній сумісній власності на магазин з офісними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] та стягнути з неї на свою користь грошову компенсацію вартості вказаного нерухомого майна у розмірі 3161434,22 грн. замість його частки у праві спільної сумісної власності; судові витрати покласти на відповідачку (а.с. 34-41). Свої позовні вимоги мотивує тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачкою [PERSON] ними було нажито спільне майно, а саме 1/2 частку магазину з офісними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , право власності на яке зареєстроване за ним на підставі рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області у справі № 339/424/17 від 27 грудня 2017 року. Оціночна вартість спільно нажитого майна становить 6322868,44 грн. Оскільки, між ним та відповідачкою на момент звернення до суду добровільно не досягнуто домовленості про поділ спільно набутого майна, то він змушений звернутися із зустрічним позовом до суду для захисту своїх інтересів. Представником позивачки-відповідачки [PERSON] адвокатом Решотою В.В. подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного. Вказує, що поданий відповідачем зустрічний позов є аналогічним первісному, адаптований під свої інтереси та поданий з метою ухилитися від стягнення грошової компенсації вартості магазину з офісними приміщеннями замість частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності. Також зазначає, що магазин з офісними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] , окрім нього є ще двоє співвласників. При цьому вважає, що будинок є неподільним майном та виходячи із його конструктивних особливостей та планування технічно провести поділ будинку між сторонами неможливо. Окрім того, [PERSON] є фізичною особою підприємцем, видом діяльності якого є надання в оренду нерухомого майна. При цьому відомо, що за адресою: [ADDRESS] знаходяться кафе, підрозділ медичного центру, магазин. Таким чином, відповідач-позивач фактично володіє, користується і розпоряджається спільним сумісним майном та отримує від цього доходи. Натомість у позивачки-відповідачки [PERSON] відсутнє будь яке нерухоме майно, а заробітна плата за період з І кварталу 2021 року по І квартал 2024 року в середньому за місяць становила 3500-4000 грн., що свідчить про неможливість сплати нею грошової компенсації [PERSON] . Представник позивачки-відповідачки\~ [PERSON] \~ адвокат\~Решота В.В.\~в судовому\~засіданні первісний\~позов підтримав\~в повному\~обсязі, відносно задоволення зустрічного позову\~заперечив, давши пояснення, що відповідають викладеному у позові та відзиві на зустрічний позов. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник адвокат Бульба В.М.\~у судове засідання не прибули, подавши до суду заяву, в якій просили завершувати розгляд даної справи у їх відсутності. Будучи допитаним у попередніх судових засіданнях [PERSON] зустрічний позов просив задоволити з мотивів, що викладені в ньому письмово, при цьому не заперечив щодо поділу майна подружжя в рівних частках по , однак, заперечив щодо виплати грошової компенсації позивачці-відповідачці [PERSON] , оскільки не має на це коштів. Вислухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 23.01.1999 року у Долинському відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківської області між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23.01.1999 року (а.с.9). Згідно з рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 06.04.2021 року у справі № 343/2057/20\~шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 23.01.1999 року розірвано. Рішення набрало законної сили 06.05.2021 року ( а.с. 12-13). Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 27.12.2017 року, яке набрало законної сили 29.01.2018 року, у справі № 339/424/17, за [PERSON] визнано право власності на майно у вигляді 1/2 частки магазину з офісними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] (в технічному паспорті зазначений літерою А) (а.с. 46-48). З інформаційної довідки № 356168688 від 28.11.2023 з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 14.03.2018 року на підставі вище вказаного рішення суду на [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1510214626102, що є магазином з офісними приміщеннями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; розмір частки становить - 1/2 (а.с. 14). Довідка про оціночну вартість об`єкта нерухомості, сформована 26.12.2023 року з унікальним реєстраційним номером 201-20231226-0007116174 свідчить, що оціночна вартість всього магазину з офісними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] станом на 26.12.2023 року становить 12645736,88 грн., відтак вартість 1/2 частки становить 6322868,44 грн. (а.с. 15, 50). Таким чином, судом встановлено, що за час перебування в шлюбі сторони спільно нажили 1/2 частку магазину з офісними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] оціночною вартістю 6322868,44 грн. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України. За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України, відповідно до вимог якої спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. При цьому, норми ст. 63 СК України зазначають, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частина 2 ст. 372 ЦК України теж визначає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Враховуючи зазначене вище вбачається, що діє абсолютна презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Статтею 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У пункті 25 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої\~статті 71 СК України\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, судом встановлено та це визнається сторонами, що спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] є 1/2 частка магазину з офісними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] оціночною вартістю 6\~322 868,44 грн., і саме це майно підлягає поділу з урахуванням рівності часток, що презюмується. Беручи до уваги, що сторони не погодили порядок поділу 1/2 частки магазину з офісними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , а частки в цьому об`єкті права спільної сумісної власності сторін є рівними, суд дійшов висновку, що позовна вимога обидвох позовів щодо визнання за [PERSON] права власності на частку у спільній сумісній власності на магазин з офісними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] підлягає до задоволення. Позовні вимоги сторін щодо отримання компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі є\~взаємовиключними (однаковими), і позивачка і відповідач надали згоду на стягнення грошової компенсації з іншої сторони за вартості магазину з офісними приміщеннями за адресою: [ADDRESS] у розмірі 3\~161 434,22 грн. замість їх частки у праві спільної сумісної власності. Оскільки сторонами не надано доказів того, що\~ магазин з офісними приміщеннями не підлягає поділу в натурі, що відповідач/позивачка (кожен із співвласників) спроможний виплатити\~компенсацію, і що ця виплата не буде для нього надмірним тягарем, враховуючи, що ні позивачка, ні відповідач добровільно не погодилися сплатити один одному грошової компенсації за частину вартості спірного магазину, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні в даній частині первинного та зустрічного позовів слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги кожної сторони слід задоволити частково та визнати право власності на частку у спільній сумісній власності в порядку його поділу, то сплачений сторонами судовий збір та понесені витрати на правову допомогу слід зарахувати кожному, та звільнити від обов`язку компенсації на користь іншої сторони. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed