Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку в [ADDRESS] , загальна площа якого становить 58,1 кв.м., житлова 31,5 кв.м., допоміжна 26,6 кв.м. з такою ж частиною господарських будівель, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] померлої [INFO] . Обгрунтовує позов наступним. Зазначає, що його батьки [PERSON] та [PERSON] проживали в [ADDRESS] (в минулому вул. Кочеткова) в будинку, який станом на 30.06.1990 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого значився його батько [PERSON] , а членом двору його мати [PERSON] , що стверджено витягом з погосподарської книги по с. Мацошин. Вказує, що право власності на майно двору було зареєстровано на ім`я його батька [PERSON] , що стверджено довідкою Червоноградського бюро технічної інвентаризації № 6447 від 26.11.2021 року. Відповідно до діючого на той час законодавства право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Отже, всі члени двору мали право на рівні частки двору, а саме по 1/2 частині кожний. Саме такі частки кожному члену двору були визначено рішенням виконкому Мацошинської сільської ради № 3 від 27.11.2015 року. Вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON] , що стверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим Мацошинською сільською радою. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частку в майні двору, яка була визначена рішенням виконкому Мацошинської сільської ради №3 від 27.11.2015 року. Така ж частка в майні двору була визначена і його матері [PERSON] . Після смерті батька [PERSON] позивач, як син померлого, звернувся до Жовківської ДНК і йому 21.12.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на (одну другу) частину житлового будинку в [ADDRESS] . [INFO] померла його мати [PERSON] , що стверджено свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим Шевченківським відділом РАЦС в м. Львові. При житті мати склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла йому. Заповіт посвідчено Мацошинською сільською радою 02.12.2003 року. З приводу спадкування належної матері 1/2 частки в майні двору він звернувся до Жовківської державної нотаріальної контори про спадкування належної частки майна двору, де відкрито спадкову справу №359/2021 і йому видано свідоцтво про право на спадщину земельної ділянки, площею 1,9216 га, що належала матері на підставі Державного акту однак відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину 1/2 частини будинку в [ADDRESS] , яка виділена матері рішенням виконкому Мацошинської сільської ради 27.11.2015 року через відсутність реєстрації права власності на ім`я матері визначеної їй частки в будинку в [ADDRESS] та роз`яснено про судовий порядок визнання права власносі на частку матері. Зважаючи на наведене позивач [PERSON] просить позовну заяву задовольнити. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 17 червня 2024 року постановлено прийняти до розгляду позовну заяву, відкрити провадження у справі, розпочати підготовче провадження у справі та підготовче судове засідання призначити на 23 липня 2024 року о 09 годині 30 хвилин. Крім цього, витребувано з Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса: місто Жовква, вулиця Воїнів УПА, будинок № 1, Львівський (раніше Жовківський) район, Львівська область, 80300) належним чином завірену (прошиті та пронумеровані, скріплені гербовою печаткою всі аркуші) копію спадкової справи № 359/2021, яка зареєстрована після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що позовних вимог не заперечують, при вирішення справи покладаються на думку суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Жовківської ДНК в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Заперечень проти задоволення позову немає. Крім того Жовківською ДНК на виконання вимог ухвали суду надіслано на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи № 359/2021, яка зареєстрована після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності та висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] в селі Мацошин Нестеровського району Львівської області і його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 14 вересня 1954 року Мацошинським сільбюро ЗАГС Нестеровського району Львівської області. Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] одружились [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] , виданого 28.11.1953 року Мацошинським сільбюро ЗАГС Нестеровського району Львівської області. Із Витягу з погосподарської книги Сопошинської сільської ради Жовківського району Львівської області по господарству в с. Мацошин, вул. Кочеткова, 16 (№ особового рахунку [NUMBER] ) вбачається, що станом на 30.06.1990 року вказане господарство належало до колгоспного двору, головою якого був батько позивача [PERSON] , [INFO] , членом двору мати позивача [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 та 15.04.1991 належав до колгоспного типу двору, головою колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] , а членом двору [PERSON] , які не втратили право на частку в майні двору станом на 15.04.1991, то відповідно їм належало по 1/2 частці даного двору. Із рішення № 3 виконавчого комітету Мацошинської сільської ради Жовківського району Львівської області від 27.11.2015 року вбачається, що таким вирішено розподілити частки співвласників житлового будинку [ADDRESS] бувшого колгоспного двору в рівних частках між 1 [PERSON] 1/2 частка, [PERSON] 1/2 частка, (помер). За життя 02.12.2003 року мати позивача [PERSON] склала заповіт, яким, на випадок своєї смерті, все своє майно заповіла своєму синові [PERSON] , 1954 року народження, тобто позивачу по справі. Заповіт посвідчено [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Мацошинської сільської ради Жовківського району Львівської області, та зареєстровано в реєстрі за № 77. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 29.07.2014 Мацошинською сільською радою Жовківського району Львівської області. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого 16 червня 2021 року Шевченківського відділу ДРАЦС у м. Львові Західного міжрегіонального управління юстиції ( м. Львів). Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 66948307 вбачається, що після смерті [PERSON] в Жовківській ДНК зареєстровано спадкову справу № 359/2021. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. А тому після смерті матері позивача [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі і на 1/2 частку в житловому будинку в [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 грудня 2016 року, виданого державним нотаріусом Жовківської ДНК, вбачається, що на підставі заповіту посвідченого виконкомом Мацошинської сільської ради, Жовківського району, Львівської області, 02 грудня 2003 року за реєстром № 78, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1928 року народження, померлого [INFO] , є його син [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . Частина житлового будинку належала померлому на підставі свідоцтва про \-право власності, виданого виконкомом Сопошинської сільської ради, Жовківської району, Львівської області, 11 серпня 1989 року, зареєстрованого Червоноградському бюро технічної інвентаризації 11 серпня 1989 року за № 105. Право власності на частину житлового будинку підлягає реєстрації Державному реєстрі речових прав нерухомого майна. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.10.2022, виданого державним нотаріусом Жовківської ДНК, вбачається, що на підставі заповіту посвідченого виконкомом Мацошинської сільської ради Жовківського району, Львівської області 02 грудня 2003 року за реєстром № 77, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON] , 1930 року народження, померлої [INFO] є її син [PERSON] , [INFO] , що проживає в [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 1.9216 га, що розташована на території Мацошинської сільської ради, Львівського району, Львівської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку виданого Жовківською райдержадміністрацією Львівської області 02 червня 2011 року за ЯЛ № 884788, зареєстрованого в книгу реєстрацій державних актів за № 462278581002656, кадастровий номер землі 4622785800:02:000:0100. Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку наданого Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області 23 жовтня 2021 року за НВ-4617098502021, земельна ділянка повинна використовуватись за цільовим призначенням, відомості про обмеження та сервітути у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051, не зареєстровані. Право власності на земельну ділянку підлягає реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 312082613 вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину від 11.10.2022. Тобто суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] прийняв спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] . Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із листа Жовківської ДНК Львівської області [PERSON] від 11.10.2022 № 766/01-16 вбачається, що Жовківська державна нотаріальна контора, Львівської області, повідомляє, що відповідно до довідки Сопошинського старостинського округу № 12 Жовківської міської ради, Львівського району, Львівської області станом на 30 червня 1990 року одним із членів колгоспного двору будинку, що розташований в [ADDRESS] , являлась [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до Закону України «Про нотаріат» та пп. 4.15, 4.19 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрацї проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Тому, для видачі свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] необхідно подати в нотаріальну контору оригінал правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок на членів двору, а саме: [PERSON] . Згідно Закону України «Про нотаріат» та Глави 7 п. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. У випадку відсутності такого документу, позивачу [PERSON] роз`яснено про необхідність звернення в судові органи для оформлення права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування. Із довідки № 6447, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 26.11.2021 року, вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Сопошинської сільської ради 11.08.1989 року згідно рішення Нестеровського райвиконкому № 225 від 27.07.1989 року та записано 11.08.1989 року в реєстрову книгу за № 105. Дублікат свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок не видавався. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Мацошин належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Мацошинської сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як встановлено судом, в позивача відсутній правовстановлюючий документ на частку майна померлої матері [PERSON] . Згідно копії технічного паспорта виготовленого КП ЛОР "Червоноградське МБТІ" загальна площа будинку становить 58,1 кв.м., житлова 31,5 кв.м., допоміжна 26,6 кв.м. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняв після її смерті спадщину. Позивач єдиний спадкоємець за заповітом. І так як [PERSON] належала на праві власності 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як члену колгоспного типу двору, а тому право позивача [PERSON] на спадкування за заповітом даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку в [ADDRESS] , загальна площа якого становить 58,1 кв.м., житлова 31,5 кв.м., допоміжна 26,6 кв.м. з такою ж частиною господарських будівель, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] померлої [INFO] . Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] .

Outcome: approved