Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

12 серпня 2021 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищевказаним позовом, предметом позову є визнання договорів купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації, щодо нерухомого майна, яке розташоване на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області. ПОЗИЦІЯ СТОРІН: Позовна заява [PERSON] та [PERSON] вмотивована тим, що позивачам на праві власності належали земельна ділянка площею 0,0676 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (приспадибна ділянка) з кадастровим № 5123755800:02:008:0617 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора Тихонової А.С. від 10.01.2017 р. у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстровано право власності відповідачки [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0676 га., та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.10.2020р. по справі №509/4554/19 (суддя Кириченко П.Л.), яке залишене Постановою Одеського апеляційного суду від 19.07.2021р. в силі, вищевказане рішення державного реєстратора Тихонової А.С. від 10.01.2017р. було скасоване. Відповідачка [PERSON] достовірно знаючи про наявність судового спору щодо права власності на вказані об`єкти нерухомого майна та прийняте судом І-ої інстанції рішення, у день його прийняття о 17 годині 41 хвилині 02.10.2021 року свідомо ввела нотаріуса у оману щодо відсутності спору та прав третіх осіб на спірне нерухоме майно і за нотаріально посвідченими договорами купівлі - продажу продала, а [PERSON] , яка теж достовірно знала про наявність спору щодо майна, купила за 116\~000,00 грн. земельну ділянку, та житловий будинок за 1\~645 000,00 гривень. \~ \~ \~ \~За таких обставин позивачі у позовної заяві просили суд визнати недійсними договір купівлі-продажу житлового будинку від 02.10.2020р. за №2032 та договір купівлі-продажу земельної ділянки за №2034 від 02.10.2020р. посвідчених приватним нотаріусом Куркан Н.Ф, а також просили суд скасувати рішення приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області про реєстрацію прав власності [PERSON] на спірні земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані під [ADDRESS] . Позивачі [PERSON] \~та [PERSON] \~свої позовні\~вимоги підтримали,\~просили справу\~розглянути без\~їх участі\~на підставі\~наявних у\~суду матеріалів (т.1 а.с. 106,123, 124,133). Відповідачка [PERSON] та її представники копію позову та матеріали до нього отримала належним чином, відповідачка [PERSON] своїм процесуальним правом щодо надання відзиву не скористалась, однак у «Додаткових поясненнях по справі» від 02.12.2022р. представника відповідача [PERSON] адвоката Кліменко В.П. наголошено, що позовна заява [PERSON] та [PERSON] не підлягає задоволенню оскільки вони не були стороною договорів купівлі-продажу спірних житлового будинку та земельної ділянки. Крім того, не зважаючи на прийняте 02.10.2021р. судом рішення по справі №509/4554/19 на момент укладення 02.10.2021р. [PERSON] та [PERSON] договорів купівлі-продажу спірних житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] була власницею вказаного нерухомого майна, а тому, за умови, що матеріали справи не містять доказів недобросовісності продавця при укладені договорів купівлі-продажу вони не можуть бути визнані недійсними. Також, на думку представника [PERSON] для захисту прав та інтересів у спосіб суд повинний з`ясувати, які саме права та інтереси позивачів були порушені і який спосіб був обраний позивачами для судового захисту своїх прав та інтересів. Оскільки позивачі обрали спосіб захисту у вигляді подання вимоги про визнання договорів недійсними у той час як потрібно було заявити вимогу про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, то їм у позові повинно бути відмовлено. Також представником [PERSON] .А наголошено, що належним способом захисту прав позивачів є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрацію про реєстрацію прав, а скасування записів про проведену державну реєстрацію, оскільки після внесення записів про права особи у відповідні реєстри, прийняте реєстратором рішення вичерпало свою дію, а тому у задоволенні позову повинно бути відмовлено в зв`язку з тим, що позивачі обрали неправильний спосіб захисту своїх прав.(т.2 а.с.66-75) Відповідачка [PERSON] належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, відзив в порядку ст.178 ЦПК України до суду не направила. (т.1 а.с.60 аналогічні повідомлення зберігаються в матеріалах справи). Третя особа - приватний нотаріус Куркан Н.Ф. надала відповідь на позовну заяву у якої наголосила, що дійсно вона посвідчила договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку між [PERSON] та [PERSON] у відповідності до вимог діючого законодавства. Оскільки умови договору відповідало інтересам сторін, їх усвідомленню та волевиявленню, то вони відповідали реальній домовленості між ними, а тому позов вона не визнає (т.1 а.с.89). Третя особа - Служба у справа дітей Таїровської селищної ради своєї правової позиції з приводу заявленого позову не висловила, просила суд прийняти рішення, взявши до уваги найвищі інтереси дітей (т.1 а.с.67). РУХ СПРАВИ: 12.08.2021р. [PERSON] та [PERSON] подали до Овідіопольського районного суду Одеської області позовну заяву до [PERSON] та [PERSON] про визнання правочинів недійсними та скасування державної реєстрації (т.1 а.с. 3-7). 12.08.2021р. [PERSON] та [PERSON] подали до Овідіопольського районного суду Одеської області заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку та розташований на ньому жилий будинок. (т.1 а.с.31-32) 12.08.2021р. за автоматизованим розподілом справа поступила у провадження судді [PERSON] (т.1 а.с. 26-27). 06.09.2021р. суддя [PERSON] постановив ухвалу про самовідвід (т.1 а.с 42). 07.09.2021р. за автоматизованим розподілом справа поступила у провадження судді Кочко В.К. (т.1 а.с. 48-49). 07.09.2021 року Овідіопольським райсудом Одеської області було відкрите провадження по справі за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с.50). 07.09.2021року судом першої інстанції було прийнято рішення, відповідно до якого на спірні земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами були накладені арешти (т.1 а.с.53-55). 03.02.2022р. судом першої інстанції було прийнято рішення про закриття підготовчого провадження, а справа призначена до розгляду по суті (т.1 а.с. 108). 17.08.2022р. до суду поступила заява адвоката Кліменко В.П. про відвід судді Кочко В.К. (т.1 а.с. 149 153). 17.08.2022р. ухвалою суду заява адвоката Кліменко В.П. про відвід судді [PERSON] була задоволена, а справа направлена на новий авторозподіл. 25.08.2021р. за автоматизованим розподілом справа поступила у провадження судді Кириченко П.Л. (т.1 а.с. 169-170). 26.09.2022р. поступила заява адвоката Кліменко В.П. про відвід судді Кириченко П.Л. тих підстав, що ним 02.10.2020р ухвалено рішення по справі 509/4554/19 (т.2 а.с. 1-3). 28.09.2022р. суд постановив ухвалу про передачу справи до канцелярії суду для визначення судді, який має розглянути заяву адвоката Кліменко В.П. про відвід судді Кириченко П.Л. (т.2 а.с.21). 29.09.2022р. заява про відвід судді Кириченко П.Л. за авторозподілом поступила у провадження судді Ганзій Д.М. (т.2 а.с.22-23). Ухвалою судді Гандзій Д.М. від 04.10.2022р. у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] адвоката Кліменко В.П. про відвід судді Кириченко П.Л. було відмовлено (т.2 а.с.25-26). ПОРЯДОК РОЗГЛЯДУ СПРАВИ За приписами ст.211 та 247 ЦПК України сторони можуть подати клопотання про розгляд справи за їх відсутності, а суд, у разі неявки у судове засідання всіх учасників, розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу. Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Оскільки від позивачів [PERSON] та [PERSON] , третіх осіб - приватного нотаріуса Куркан Н.Ф. і служби у справах дітей Таїровської селищної Ради Одеського району Одеської області та представника відповідача [PERSON] адвоката Розенбойма Ю.А поступили клопотання про розгляд справи без їх участі та їх представників, а інші особи належним чином сповіщені про місце, дату та час судового засідання, то суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наданих сторонами доказів та пояснень по справі без фіксування судового процесу. Обставини встановлені судом: Суд, дослідивши у сукупності надані сторонами докази, доходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав: З витягу з розпорядження виконуючого обов`язки голови Овідіопольської РДА №485 від 03.08.2004р. та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.08.2004р., вбачається, що власником житлового будинку під [ADDRESS] була позивачка [PERSON] (т.1 а.с.21-22). 23.08.2007р. Овідіопольським районним відділом земельних ресурсів позивачці [PERSON] був виданий Державний акт серії ЯЕ №663975 на право власності на земельну ділянку площею 0,0676 га., з кадастровим №5123755800:02:008:0617, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.23). У витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5115196182020 від 02.10.2020р. (т.2 а.с.282) містяться відомості, що земельна ділянка плошею 0,0676 га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка) за кадастровим номером 5123755800:02:008:0617, яка розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №77889804 від 10.01.2017р. власником спірного будинку зазначена відповідач [PERSON] (т.2 а.с.). Згідно довідки Таїровської селищної Ради №983 від 05.07.2018р. (т.1 а.с.25) у спірному житловому будинку було зареєстровано 8 фізичних осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Реєстрація [PERSON] у спірному будинку відбулася зі згоди [PERSON] на підставі заяви від 03.07.2018р. поданої до Таїровської селищної Ради (т.1 а.с.24). \~ \~ \~ \~Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24.03.2021р. по справі 509/2156/20 [PERSON] 03.09.1959р. народження; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] визнані такими, що втратили право на користування житловим будинком під [ADDRESS] , і вони були зобов`язані усунути перешкоди у користуванні [PERSON] вказаним будинком шляхом зняття з місця реєстрації проживання у ньому. \~ \~ \~ \~Рішенням Овідіопольського районного суду від 02.10.2020р. (т.1 а.с.8-10), яке залишене в силі Постановою Одеського апеляційного суду від 19.07.2021р. (т.1 а.с.11-14) по цивільній справі №509/4554/19 за позовом [PERSON] та [PERSON] , до відповідачів: Одеської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» в особі державного реєстратора Тихонової А. С. (далі - державний реєстратор) та [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію нерухомого майна позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] були задоволені і рішення державного реєстратора Тихонової А.С. про державну реєстрацію прав власності [PERSON] на житловий будинок та земельну ділянку площею з кадастровим № 5123755800:02:008:0617 які розташовані під [ADDRESS] були скасовані. \~ \~ \~ \~За приписми ч.4 ст. 82 ЦПК обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином суд вважає доведеними ті обставини, які були встановлені судами двох інстанцій у справі № 509/4554/19. Зокрема вказаними рішеннями судів обох інстанцій по справі №509/4554/19, які набрали законної чинності, було встановлено, що: позивачі [PERSON] є власниками спірного житлового будинку та земельної ділянки і вказане нерухоме майно, яке зареєстроване за [PERSON] було за договором іпотеки передане нею в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, який був укладений 26.09.2007 року позивачами з банком. Через невиконання грошових зобов`язань рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.01.2013р. з позивачів на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» була стягнута заборгованість за кредитним договором від 26.09.2007 р. в розмірі 1 402 375,00 гривень. 03.04.2015р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль на підставі договору відступлення права вимоги відступило право вимоги за вказаним кредитним договором на користь ПАТ «Юніон Стандарт Банк», яке того ж дня уклало аналогічний договір з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профкредит» (далі - ТОВ «ФК «Профкредит»), яке у свою чергу у цей же день 03.04.2015 року відступило право вимоги за кредитним договором на користь [PERSON] . Позивачі Лазаренки у травні 2015р. звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про визнання недійсними всіх договорів від 03.04.2015р. про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26.09.2007 року. Приморський районний суд ухвалою 13.05.2015р. заборонив всім фізичним та юридичним особам здійснювати платежі або передавати заставлене майно та виконувати інші зобов`язання за договорами відступлення права вимоги від 03.04.2015 року. Не зважаючи про наявну заборону державний реєстратор 10.01.2017р. прийняла рішення про реєстрацію [PERSON] в якості кредитора за кредитним договором від 26.09.2007р та рішення про визнання [PERSON] іпотекодержателем за договором іпотеки від 26.09.2007р. на належні їм житловий будинок та присадибну земельну ділянку і на підставі цих рішень провела відповідну реєстрацію права власності на вказане майно за відповідачкою [PERSON] . Після державної реєстрації у спірному будинку були зареєстровані місце проживання [PERSON] та її малолітніх дітей. Так як іпотекодавці [PERSON] зберегли право розпорядження майном, що було передано ними в іпотеку, а під час реєстрації права власності за [PERSON] існували встановлені ухвалою Приморського районного суду від 13.05.2015р. обтяження прав та майна, то рішення державного реєстратора від 10.01.2017р. про реєстрацію прав власності за [PERSON] були прийняті з порушенням вимог\~Закону України\~«Про іпотеку» та \~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За таких обставин рішення державного реєстратора від 10.07.2017р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 1144510951237, індексний номер 33375596, прийняте державним реєстратором про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 232,8 кв.м, та на земельну ділянку площею 0,0676 га, з кадастровим номером 5123755800:02:008:0617, які розташовані за адресою: [ADDRESS] були скасовані так як реєстратором були порушені п.6 ч.1 та ч. 2 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином порушене право власності позивачів [PERSON] було відновлено судовими рішеннями, які набрали законної чинності. Оскільки [PERSON] та [PERSON] приймали безпосереднью участь у розгляді цієї справи то суд доходить до беззаперечного висновку, що вони достовірно знали про наявність судового спору щодо житлового булинку та земельної ділянки та про наявніть прав Лазаренків щодо цього нерухомого майна. \~ \~ \~ \~Однак, незважаючи на обізнаність спору щодо майна, продавець [PERSON] , та покупець [PERSON] 02.10.2020р. свідомо уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, який був посвідчений і зареєстрований 02.10.2020р. приватним нотаріусом Куркан Н.Ф. у реєстрі під №2032, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила за 1\~645 000,00 гривень житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 232,8 кв.м., та жилою площею 68,5 кв.м., під [ADDRESS] (т.1 а.с. 15-16). Згідно платіжного доручення АТ «Кристалбанку» №9759 від 02.10.2020р. [PERSON] на рахунок [PERSON] перерахувала 1\~645 000,00 гривень за купівлю вказаного будинку (т.2 а.с. 238-239). \~ \~ \~ \~У преамбулі договору купівлі-продажу житла продавець [PERSON] та покупець [PERSON] вказали, що укладання договору не порушує прав третіх осіб, а у пункті 3.1 цього договору [PERSON] зазначила, що вказаний будинок жодних обмежень чи обтяжень не має. У цей же день 02.10.2020р. відповідачка (продавець) [PERSON] подала нотаріусу заяву у якої вказала, що (дослівно): «Відчужуване нерухоме майно, є моєю особистою власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання ними права власності на вищезазначене нерухоме майно (чи їх частку), у тому числі відповідно до ст. 65, 74 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні» (т.2 а.с.240). У Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №226982143 (т.1 а.с.19-20) містяться відомості, що за реєстраційним номером нерухомого майна 1144510951237 приватний нотаріус Куркан Н.Ф. о 17 годині 41 хвилину та 07 секунд 02.10.2020р. зареєструвала право власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 232,8 кв.м., та жилою площею 68,5 кв.м., під [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~У цей же день, 02.10.2020р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] при наявності відомостей про існування спору щодо майна свідомо уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0676 га., з кадастровим №5123755800:02:008:0617 та цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), який був посвідчений і зареєстрований 02.10.2020р. приватним нотаріусом Куркан Н.Ф. у реєстрі під №2034, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] за 116\~000,00 гривень купила вказану земельну ділянку під [ADDRESS] (т.1 а.с. 17-18). Згідно платіжного доручення АТ «Кристалбанку» №9757 від 02.10.2020р. [PERSON] на рахунок [PERSON] перерахувала 116 000,00 гривень за купівлю вказаної земельної ділянки (т.2 а.с.272зв.). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об,єкта нерухомого майна за №226982143 (т.1 а.с.34-35) вбачається, що за реєстраційним номером нерухомого майна 1144510951237 приватний нотаріус Куркан Н.Ф. о 17 годині 53 хвилини та 17 секунді 02.10.2020р. на підставі вказаного договору купівлі продажу зареєструвала право власності [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0676 га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та з кадастровим номером 5123755800:02:008:0617, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 34-35). У преамбулі договору купівлі-продажу земельної ділянки продавець [PERSON] та покупець [PERSON] вказали, що укладання договору не порушує прав третіх осіб, а у пункті 4 цього договору продавець [PERSON] зазначила, що земельна ділянка жодних обмежень чи обтяжень не має і жодних прав у третіх осіб щодо відчужуваної земельної ділянки не існує (т.2 а.с. 269-270). У цей же день 02.10.2020р. продавець [PERSON] подала нотаріусу заяву у якої вказала, що (дослівно): «Відчужуване нерухоме майно, є моєю особистою власністю, і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на вищезазначене нерухоме майно (чи їх частку), у тому числі відповідно до ст.ст.65,74 та 97 Сімейного кодексу України, відсутні» (т.2 а.с.272). Отже, [PERSON] була відповідачем, а [PERSON] була третьою особою у справі Овідіопольського районного суду Одеської області №509/4554/19 за позовом [PERSON] та [PERSON] до ОД УДПЗ «Укрпошти» в особі державного реєстратора Тихонової А.С., [PERSON] та третіх осіб [PERSON] і служби у справах дітей Овідіопльської РДА, а тому достовірно знали про те, що у суді існує справа щодо оспорювання прав власності [PERSON] на спірні земельну ділянку та будинок, однак свідомо ввели нотаріуса у оману щодо відсутності спору та прав третіх осіб на цю нерухомість. \~ \~ \~ \~Відтак, відчуження житлового будинку та земельної ділянки відбулося під час розгляду справи №509/4554/19, яка вирішувала питання щодо прав власності [PERSON] на вказане нерухоме майно, про що достовірно знали і продавець [PERSON] і покупець [PERSON] оскільки вони є учасниками цієї справи. Суд бере до уваги, що приватний нотаріус, посвідчивши договори купівлі-продажу нерухомого майна діяла в межах повноважень нотаріуса, а приймаючи рішення про реєстрації на підставі цих договорів право власності [PERSON] вона виконувала функції державного реєстратора, а тому позивачі цілком обгрунтовано заявили вимоги щодо визнання договорів недійсними та скасування рішення державного реєстратора. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст.4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист та на звернення до суду з метою захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.16\~ЦК України,\~кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. При\~цьому,\~крім інших\~способів,\~способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~можуть бути:\~визнання правочину\~недійсним та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За приписами ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договоро м, а у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, то суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. У п.75.8 Постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.10.2019р. по справі №910/10963/19 зазначено, що крім іншого, виконанню підлягають судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. З огляду на цей висновок Верховного суду, суд вважає, що посилання представника [PERSON] адвоката Кліменко В.П. на п.74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019р. у справі №915/127/18 є хибним, оскільки у п.77 Постанови Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.10.2019р. по справі №910/10963/19 наголошено про відсутність підстав для застосування висновків Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019р., які оприлюднені у справі №915/127/18 і на які посилається представник [PERSON] . У Постанові Верховного суду від 17.05.2022р. по справі №193/724/19 наголошено,що скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за відповідачем є ефективним способом захисту, який поновлює відповідне право власності позивачів на їх нерухомість. \~ \~ \~ \~Крім того, суд вважає, що запис про державну реєстрацію прав власності [PERSON] на спірне нерухоме майно на підставі укладених 02.10.2020 р. договорів купівлі-продажу земельної ділянки та будинку є похідною дією від прийнятого державним реєстратором (нотаріусом) рішення про державну реєстрацію майнових прав [PERSON] , а тому вважає обраний позивачами спосіб захисту є таким, що відповідає законодавству і є найбільш дієвим для захисту порушений прав позивачів. З огляду на висновки Верховного суду, які викладені у постановах від 28.10.2019р. по справі №910/10963/19 та від 17.05.2022р. по справі №193/724/19 суд доходить до висновку, що обраний позивачами спосіб захисту шляхом скасування рішення державного реєстратора (нотаріуса) про реєстрацію прав власності [PERSON] є належним, відповідає законодавству і підлягає виконанню. Укладеними [PERSON] та [PERSON] 02.10.2020р. договорами купівлі-продажу будинку та земельної ділянки порушені майнові права [PERSON] та [PERSON] , а тому дієвими способами захисту їх майнових прав є визнання правочинів недійсними, оскільки саме цими договорами порушені їх майнові права. Згідно ст.\~41\~Конституції України,\~п.2\~ч.\~1\~ст.\~3\~та ст.\~321\~ЦК України право\~власності є\~непорушним і\~ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні,\~а позбавлення\~права власності\~поза випадків\~встановлених Конституцією\~та законами\~України є\~неприпустимим. Відповідно до\~ч.\~2\~та ч.\~3\~ст.\~13\~ЦК України\~при здійсненні\~своїх прав\~особа зобов`язана\~утримуватися від\~дій,\~які могли\~б порушити\~права інших\~осіб,\~завдати шкоди\~довкіллю або\~культурній спадщині. При цьому не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. З огляду на цю норму права суд доходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , укладанням 02.10.2020р. договорів купівлі-продажу нерухомого майна свідомо допустили дії, які суд розцінює як зловживання правом з метою позбавлення позивачів їх прав власності. Відповідно до ч.6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Аналізуючи вказані норми права, суд вважає, що обраний позивачами спосіб захисту своїх майнових прав шляхом визнання правочинів недійсними (п.2 ч.2 ст.16 ЦК України) є таким, що ефективно захищає майнові права позивачів на будинок та земельну ділянку і відповідає законодавству. З огляду на вказане суд твердження представника відповідача [PERSON] про те, що спосіб захисту у вигляді подання вимоги про визнання договорів недійсними є неналежним, так як їм, начебто потрібно було заявити вимогу про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, не бере до уваги. Крім того, суд доходить до висновку, що подання віндикаційного позову про витребування майна з чужого незаконного володіння без попереднього визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування права власності відповідачів на спірне нерухоме майно є неможливим. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У п.5 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наголошено, що позови про визнання правочинів недійсними може бути заявлена як однією їз сторін правочину так і іншою заінтересованою особою права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. З огляду на ці норми права та висновки Верховного суду України суд вважає, що Лазаренки є належними позивачами і не бере до уваги твердження представника [PERSON] про те, що позивачі не мають права подати позов про визнання договорів недійсними, з тих підстав, що вони не були сторонами договорів купівлі- продажу. Частиною 1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За приписами ч.1 ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Так як [PERSON] та [PERSON] були обізнані про існування спору щодо майна, однак уклали договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, то суд доходить до висновку, що ці правочини порушують публічний порядок, оскільки ці договори були направлені на позбавленння позивачів їх майна. Відповідно до ч.3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. При цьому, якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою. Відповідач [PERSON] достовірно знала, що вона не мала права відчужувати нерухомість при наявності спору про право власності на нього, а [PERSON] також достовірно знала, що [PERSON] не мала права його відчужувати, однак домовившись, вони 02.10.2022р. уклали оспорені договори і виконали їх, тобто [PERSON] передала [PERSON] майно, а [PERSON] оплатила його вартість. Таким чином суд доходить до висновку, про наявність у [PERSON] у [PERSON] умислу на укладення правочинів, які не відповідають інтересам держави і суспільства та його моральним засадам. Закоконодавець у ст. 230 ЦК України зазначив, що омана має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Не повідомлення [PERSON] , [PERSON] . нотаріуса і в її особі державного реєстратора про наявність судового спору щодо майна та, які були предметом оспорених договорів купівлі-продажу та прийнятого 02.10.2020р. судом рішення по справі №509/4554/19 суд розцінює як замовчування обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, тобто суд визнає ці дії відповідачів як оман нотаріуса. Суд переконаний, що при повідомленні сторонами договорів нотаріуса про існування судового спору щодо майна, то у нотаріуса були би відсутні підстави для посвідчення договорів купівлі-продажу та реєстрації на їх підставі прав власності [PERSON] на спірне майно. Таким чином, суд доходить до висновку, що укладені договори купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна між [PERSON] та [PERSON] були вчинені з метою, позбавлення майнових прав подружжя [PERSON] . Отже за приписами ст.232 ЦК України правочин, який було вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною визнається судом недійсними. Законодавство не містить норми про оману нотаріуса, а тому, за приписами ч.1 ст.8 ЦК України суд доходить про необхідність застосування до правовідносин, що склалися аналогію закону, тобто ч.1 ст.232 ЦК, в зв`язку з чим доходить до висновку, що оскаржені договори купівлі-продажу земельної ділянки та будинку слід визнати недійсними. Відповідно до пп.1) п.7 ч.2 ст.265 ЦПК України, у разі необхідності, суд в резолютивній частині може вказати порядок і строк виконання рішення, а тому, суд, з урахуванням ч.2 ст. 5 ЦПК України вважає за необхідне наголосити у резолютивній частині, що прийняте судом рішення, у разі набрання ним законної чинності є підставою для видалення особами, яким надано право вносити зміни у державні реєстри де реєструються право власності, відомостей про право власності відповідача [PERSON] зі всіх державних реєстрів де реєструється право власності на жилі будинки та земельні ділянки. Видалення відомостей про права власності [PERSON] на ці об`єкти нерухомості повинно відбутися на підставі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.10.2020р. по справі №509/4554/19. Судові витрати: При поданні позову [PERSON] по квитанції Приватбанку № 0.0.2010702712.1 від 11.02.2021р. сплатила судовий збір в сумі 908 гривень та по квитанції Приватбанку №0.0.2010714478.1 від 11.02.2021р за подання клопотання про забезпечення позову сплатила ще 908,00 гривень судового збору, а загалом нею сплачено 1816,00 грн судового збору, суд прийшов до висновку, що позов є обгрутований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в рівних частках, тобто по 908.00 грн. з кожного. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved