Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, в якому просила: - стягнути із [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позовної заяви і довічно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває у тяжкому матеріальному становищі, має проблеми із здоров`ям, не має змоги працювати та отримувати відповідний дохід. Пенсії, державних пільг, субсидій, майна, що може приносити дохід вона також не має. Відповідач [PERSON] є сином позивача, допомоги своїй матері не надає, на прохання останньої про допомогу не реагує, у зв`язку з чим вона, посилаючись на ст. 202 СК України, змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 10.11.2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання. У листопаді 2023р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував повністю вказуючи, що позивачкою не доведено на підставі належних та допустимих доказів факту, що вона є непрацездатною, і такою, що потребує матеріальної допомоги, також жодним чином не обґрунтовано розмір аліментів, заявлених до стягнення. Позивачка є власницею п`яти об`єктів нерухомого майна, серед яких земельні ділянки, два житлові будинки та двокімнатна квартира, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідач же мешкає в орендований квартирі разом із сім`єю без реєстрації шлюбу, має на утриманні малолітню дитину, що вказує на його складене матеріальне становище. Окрім того позивачка жодного разу не зверталася до відповідача із проханням про надання їй допомоги на її утримання. У грудні 2023 р., через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшов відповідь на відзив, у якому представник позивача вказує, що за законом України обов`язок дітей матеріально забезпечувати батьків не зв`язаний з їх здатністю працювати та наявністю у них фінансових можливостей, крім того отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Заперечуючи проти доводів позивача відповідачем було надано інформаційну довідку про наявність у позивачки майна, однак останнє ніяким чином не свідчить про отримання нею достатніх доходів для забезпечення гідного рівня життя. Крім вказаного, згідно додаткових пояснень представника позивача, які отримані судом через систему «Електронний суд» від 13.05.2024р., позивачка дійсно має у своїй власності автомобіль «Kia Sorento», 2014 року випуску, який був зареєстрований за позивачем ще 9 років тому, однак наявність останнього не може свідчити про відсутність у неї потреби фінансового утримання з боку сина станом на час розгляду справи. Також позивач дійсно знаходиться у шлюбі та проживає разом із чоловіком [PERSON] .. Однак наявність шлюбу не впливає на існування обов`язку відповідача утримувати своїх батьків та не звільняє його від обов`язку по утриманню матері. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява у якій представник позивача просив розгляду справи проводити за його відсутності, на задоволенні позову наполягав. Відповідач у судове засідання не звився, однак надав заяву у якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.12.1990 року. Дані обставини ніким не оспорюються, сторонами визнаються, а відтак не підлягають доказуванню та приймаються судом до уваги. Сторони проживають окремо. Позивач наводить аргументи про те, що є особою непрацездатною, оскільки має поганий стан здоров`я, не отримує заробітної плати, пенсії чи будь-якого іншого доходу, не має права на пільги чи субсидії, тощо, а тому потребує матеріальної допомоги від свого сина у відповідності до ст. 202 СК України. На підтвердження вказаних доводів позивач надала докази, що вона не перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради і не одержує допомоги, соціальних виплат та компенсацій, що стверджується довідкою від 02.02.2024р., не перебуває на обліку в Золотоніській філії Черкаського обласного центру зайнятості, що стверджується довідкою від 02.02.2024р., не перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян №5 ГУ ПФУ в Черкаській області, та не отримує ніяких видів пенсії, що стверджується довідкою від 02.02.2024р. Також позивачем на підтвердження своїх доводів надано висновки консультації спеціаліста від 08.02.2024р., 12.02.2024р., 15.02.2024р., а також виписку №1852 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого. Згідно з даними висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу №22 [PERSON] проживає разом із [PERSON] , що є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок психічного розладу. Заперечуючи проти задоволення позову відповідач вказує, що позивач має у власності ряд нерухомого мана, а саме: два житлові будинки та три земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться в с. Великий Хутір Золотоніського району Черкаської області, а також двокімнатну квартиру, яка знаходиться в м. Золотоноша Черкаської області, що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №355615946. Позивач також має у власності автомобіль «Kia Sorento», 2014 року випуску, який зареєстрований за останньою 30.07.2015р., що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER] . Також відповідач вказує, що має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження від 30.01.2020 року, серії [NUMBER] . Надаючи оцінку вказаним правовідносинам суд зазначає наступне. Відповідно до статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Таким чином потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Згідно з ч.ч.1-2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до правової позиції викладеної у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року (справа № 212/1055/18-ц), необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів, а повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про потребу у матеріальній допомозі. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Такий обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується із їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. У постанові Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа № 233/4252/18) зазначено, що при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребує матеріальної допомоги. Суд установив, що позивач не є пенсіонеркою, не отримує жодного виду пенсії чи будь-якого іншого виду соціальної допомоги, на будь-якому обліку як особа, що здійснює догляд за недієздатною особою не перебуває. Позивачем не надано суду доказів, що остання не отримує іншого виду доходу, наприклад від підприємницької діяльності чи будь-якої іншої трудової діяльності. Позивач наводить аргументи про те, що вона є непрацездатною через незадовільний стан здоров`я, однак суду не надано належних доказів такого стану здоров`я позивача, що позбавляє її можливості займатися будь-яким видом трудової діяльності. Наведені позивачем докази щодо її стану здоров`я не відповідають тим визначенням непрацездатної особи, які зазначені вище. Окрім цього, суд установив, що позивач перебуває у шлюбі із [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , який перебуває у працездатному віці, однак жодних доказів його доходів суду теж не надано. Таким чином судом встановлено, що позивачка не досягла загального пенсійного віку, не є особою з інвалідністю, достатніх доказів про свій дохід суду не надала, хоча посилаючись на обставини щодо потребування нею матеріальної допомоги від відповідача мала довести суду ці обставини належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України, водночас жодних доказів на підтвердження таких обставин не надала. При цьому положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів із дітей на утримання непрацездатних батьків. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання про те, що позивачем не доведено потреби позивача у матеріальній допомозі від сина, а тому судом не встановлена наявність вказаних вище двох обов`язкових складаних для реалізації права позивача на утримання від сина, а саме: непрацездатність позивача та потреба у матеріальній допомозі. Під час розгляду справи судом не встановлено інших обставин, які б мали значення для правильного вирішення справи. Враховуючи наведене вище, приймаючи до уваги встановлене, суд прийшов до висновку, що у позові про стягнення з відповідача на користь позивача щомісячного утримання у відповідності до ст. 202 СК України, необхідно відмовити. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові повністю судові витрати необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed