Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

Представник позивача звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представником в позовній заяві зазначено, що 24 листопада 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду №200153327 щодо кредитування - Кредитний договір, відповідно до умов якого (на умовах повернення, платності та строковості) банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 19550,00 грн, з встановленим строком користування з 24.11.2014 року по 24.11.2019 року. Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціон) лоту №GL16N618071, проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором. 23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлення права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладення такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно договору про відступлення прав вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог. Вимогами чинного законодавства України та умовами договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Це пов`язано з тим, що в разі відступлення права вимоги вже за існуючою заборгованістю Фактор відповідно до умов договору факторингу, не має право нарахувати відсотки, комісію, неустойку, що передбачені умовами кредитного договору. Таким чином, банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той час, як відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 21.02.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором становить 52292,43 грн, з яких: 17141,39 грн - заборгованість за кредитом; 35151,04 грн - заборгованість за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свої зобов`язання. У зв`язку із вищенаведеним позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості з відсотками, а також суму збитків з урахуванням 3% річних - 4710,04 грн та суму збитків інфляційних витрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 22813,73 грн, що разом становить 79816,17 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 квітня 2024 року матеріали цивільної справи були передані для розгляду по суті судді [PERSON] . Ухвалою суду від 26 квітня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 20 червня 2024 року. В судове засідання, призначене на 20 червня 2024 року, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися. Сторонам направлялися судові повістка та розміщено оголошення на сайті суду. 30 травня 2024 року представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи, за його відсутністю, проти розгляду справи у відсутність інших учасників справи не заперечував, підтримав позовну заяву в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в зазначене судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Судова повістка, надіслана відповідачу на адресу його реєстрації згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Судовий розгляд перенесено на 08 серпня 2024 року. В судове засідання, призначене на 08 серпня 2024 року, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися. Сторонам направлялися судові повістка та розміщено оголошення на сайті суду. 07 серпня 2024 року представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи, за його відсутністю, проти розгляду справи у відсутність інших учасників справи не заперечував, підтримав позовну заяву в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в зазначене судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Згідно довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber» «Судова повістка-повідомлення про судове засідання…» про призначення судового засідання на 08.08.2024 року по справі № 522/6112/24-Е відповідачу [PERSON] на його номер телефону доставлена 05.07.2024 року. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Тому, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 4-5 ст. 128 ЦПК України судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно до п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 639 ЦК України Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Судом встановлено, що 24 листопада 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] підписано угоду №200153327, шляхом підписання Заяви (оферти) за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 19550,00 грн. 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» підписано договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, згідно якого Банк відступає Новому кредитору належні банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) у Додатку №1. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Згідно Витягу Реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року, загальний залишок заборгованості за Кредитним договором №200153327 від 24.11.2014 року у боржника [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) складає 52292,43 грн, з яких: 17141,39 грн - заборгованість по тілу кредита, 35151,04 грн - заборгованість за доходами. Крім того, зазначено, що сума видачі кредиту склала 19550,00 грн., дата закінчення кредитного договору - 24.11.2019 року. 19.12.2022 року ТОВ «Діджи Фінанс» направило боржнику претензію щодо заборгованості за Кредитним договором станом на 19.12.2022 року, загальний розмір якої становить 52292,43 грн, з яких 17141,39 грн - заборгованість за кредитом, 35151,04 грн - заборгованість за відсотками. Позивач виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, які зазначені в договорі, що не спростовано стороною відповідача. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Згідно з Витягом з Додатку №1 до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 52292,43 грн, з яких 17141,39 грн - заборгованість за кредитом, 35151,04 грн - заборгованість за відсотками. Згідно з п. 1 Договору відступлення прав вимоги №7_БМ від 20 липня 2020 року на умовах, встановлених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору за плату належні банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників. Згідно з п. 2 Договору відступлення прав вимоги №7_БМ від 20 липня 2020 року за цим Договором Новий кредитор набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку №1, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено: «Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимог и факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом». Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право па погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в Кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Відповідач не надавав своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що находить своє підтвердження у Витягу з Реєстру Боржників до Договору №7_БМ від 20 липня 2020 року. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, що підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою відповідача на умови кредитного договору, а тому позов щодо стягнення заборгованості за договором - є обґрунтованим. Однак, у постанові ВС від 15.02.2023 р. у справі № 920/437/22 зазначено, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від установлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18). Суд наголосив, що наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься й у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. у справі № 7-рп/2013). Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідні правові висновки щодо застосування зазначених норм ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» у спірних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду: від 06.12.2019 у справі № 664/1261/16-ц (провадження № 61-25248св18), від 27.01.2020 у справі № 754/6091/18 (провадження № 61-11473св19), від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19 (провадження № 61-1416св20). Позивач просить суд стягнути відсотки у розмірі, що значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, а отже змістовне навантаження встановлення таких відсотків полягає не в компенсаційний, а в каральній, штрафній функції, при цьому, сума нарахованих в такому порядку відсотків є очевидно непропорційною до суми зобов`язання, та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права і принципам, встановленим у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України Конституційний Суд України зазначив, що з огляду на ч. 4 ст. 42 Конституції участь у договорі споживача як слабшої сторони, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту (рішення КСУ від 11.07.2013 р.№ 7-рп/2013). Суд приймає до уваги зазначене, а також на переконання суду, у випадку задоволення повного розміру нарахованих відсотків, не буде дотримано розумний баланс між інтересами боржника та кредитора, тож позовна заява у цій частині підлягає частковому задоволенню. Виходячи з наведеного, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 25712,09 грн, з яких: -17141,39 грн. - заборгованість за тілом кредиту; -8570,70 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Щодо вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача суми інфляційних витрат та суми 3% річних. В умовах карантину, який встановили з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 діють заборони для нараховування та стягування штрафів та пені за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг. З метою запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) Кабінетом Міністрів України(КМУ) прийнято постанову №211 із змінами і доповненнями від 11.03.2020 р. по 03.04.2020 р.; №239 від 25.03.2020 р. по 24.04.2020 р.; №291 від 22.04.2020 р. по 11.05.2020 р.; №343 від 04.05.2020 р. по 22.05.2020 р.; №392 від 20.05.2020 р. по 22.06.2020 р.; №500 від 17.06.2020 р. по 31.07.2020 р.; № 641 від 22.07.2020 р. по 31.08.2020 р.; №760 від 26.08.2020 р. по 31.10.2020 р.; №956 від 13.10.2020 р. по 31.12.2020 р.; № 1236 від 09.12.2020 р. по 28.02.2021 р.; №104 від 17.02.2021 р. по 30.04.2021 р.; №405 від 21.04.2021 р. по 30.06.2021 р.; №611 від 16.06.2021 р. по 31.08.2021 р.; №855 від 11.08.2021 р. по 01.10.2021 р.; №981 від 22.09.2021 р. по 31.12.2021 р.; №1336 від 15.12.2021 р. по 31.03.2022 р.; №229 від 23.02.2022 р. по 31.05.2022 р.; №630 від 27.05.2022 р. по 31.08.2022 р.; №928 від 19.08.2022 р. по 31.12.2022 р.; №1423 від 23.12.2022 р. по 30.04.2023 р. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до частини 3 розділу II Прикінцеві положення на період встановлення карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги та припинення/ зупинення надання послуг громадянам України у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі. Крім цього, в Україні діє воєнний стан, на підставі Указу Президента України № 64 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», а постановою КМУ від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: - нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; - припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. Таким чином, стягнення нарахування пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, є такими, що заборонені чинним законодавством, а тому не підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 780,36 грн. На підтвердження судових витрат понесених позивачем у зв`язку з розглядом в суді справи представником позивача було надано до суду свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії КС № 11306/10 від 02 листопада 2023; Договір № 26 від 15 лютого 2024 року про надання правової допомоги між ТОВ «Діджи Фінанс» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської»; Детальний опис робіт (наданих послуг) на підставі Договору про надання правової допомоги № 26 від 15 лютого 2024 року на суму 7500 грн. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи з врахуванням складності справи, а саме, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором є незначної складності та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 гривень є суттєво завищеними. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження оплати ТОВ «Діджи Фінанс» на користь адвоката Міньковської А.В. коштів у розмірі 7500 гривень, представником не надано, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову цій частині. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в частині витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial