Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 13.01.2016 року вона уклала шлюб з відповідачем і проживала з ним однією сім`єю до 10.01.2020 року. Через постійні сварки та непорозуміння з відповідачем сімейне життя фактично ними було припинено та поновлено декілька разів. Останній сімейний розрив тривав з 19.11.2022 року до 27.05.2023 року, після чого вони з відповідачем помирились і проживали однією сім"єю ще до 10.08.2023 року після чого проживання однією сім"єю вони з відповідачем припинили. Позивач зазначає, що у шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , які на даний момент проживають з нею. Через несумісність характерів та постійні сварки спільне життя у них з відповідачем не склалося. Спільного господарства ними не ведеться. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам, які мають істотне значення, а саме стану її здоров"я та психологічного здоров"я їхніх дітей. Між ними досягнуто угоди про утримання їхніх дітей діти будуть проживавати з нею, а батьком добровільно будуть виплачуватися кошти на утримання дітей. А тому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, дітей [PERSON] та [PERSON] залишити проживати з нею. У судове засідання позивач не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Подала до суду заяву у якій просила розглядати справу без її участі. Також у вказаній заяві просить залишити без розгляду позовну вимогу про визначення місця проживання дітей, оскільки спору щодо місця проживання дітей між ними з відповідачем немає. Відповідач у судове засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки відповідач суду не повідомив, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі,\~ 13.01.2016 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області. У сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області відповідно. Як встановлено згідно пояснень позивачки у позовній заяві, і не спростовано відповідачем, через несумісність характерів та постійні сварки спільне життя у сторін з відповідачем не склалося. Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що збереження шлюбу та подальше спільне життя є неможливим і суперечить її інтересам, про що свідчить зміст позовної заяви. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~ст. 24 цього Кодексу\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст.\~112\~ СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved