Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

У вересні 2023р. позивака [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-9) до відповідача ПрАТ «Просто-страхування (яке змінило своє найменування на ПрАТ «Просто»), в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 23175,06 грн.; судові витрати в розмірі 3573,6 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 24 липня 2019р. між сторонами було укладено договір PVP.S № 1902251 добровільного страхування наземних транспортних засобів (далі по тексту - договір страхування) за яким застрахований її транспортний засіб - «Volkswagen Caravelle», д.н.з. [NUMBER] (далі по тексту - застрахований ТЗ). 09 липня 2020р. за адресою: м. Харків, вул. Б. Потьомкіна, 1 сталася дорожньо - транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), за участі застрахованого ТЗ під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «ВАЗ 2110» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] 10 липня 2020р. водій [PERSON] звернувся до відповідача з повідомленням про настання страхового випадку (ДТП), за участі застрахованого ТЗ. Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020р. по справі № 641/5402/20, було притягнуто до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП: [PERSON] , [PERSON] . Постановою Харківського апеляційного суду від 02 лютого 2022р., постанову суду першої інстанції залишено без змін. 16 травня 2023р. позивачка звернулася до відповідача з заявою про виплату суми страхового відшкодування, проте відповідачем листом від 18 травня 2023р. їй було відмовлено у виплаті суми страхового відшкодування, з посиланням на п. 2.7, 2.8.1.1, 2.9.2.10 договору страхування; п. 9.3, 10.1.1 Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) відповідача, у зв`язку з тим, що позивачкою не було вчинено всіх дій для отримання суми страхового відшкодування та не надано всіх необхідних документів по заявленому страховому випадку, протягом 6 місяців з дати закінчення строку дії договору страхування (23 липня 2020р.). На думку позивачки така відмова є безпідставною та незаконною, оскільки відповідачем не були враховані факт воєнної агресії рф, а також те, що постанова суду першої інстанції в справі про адміністративне правопорушення, тривалий час переглядалась в апеляційному порядку. Оскільки в досудовому порядку, вирішити спір не можливо, а також беручи до уваги фактичні витрати сторони позивача на відновлювальний ремонт (46350,13 грн.), та те, що винними у вчиненні ДТП судом було визнаного двох учасників пригоди, сторона позивача просила суд захистити порушене право, шляхом стягнення з відповідача суми страхового відшкодування, з урахуванням ступеня вини, 23175,06 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників процесу. 27 листопада 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 72-76), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що стороною позивача при зверненні до суду з вказаним позов не враховані положення ст. ст. 6, 627, 629, 638 ЦК України, а також не зазначені поважні причини пропуску строку на подання заяви про виплату суми страхового відшкодування, яка була подана, майже через три роки після ДТП, при цьому, відповідно до п.2.7 договору страхування, позивачка зобов`язана була протягом 6 місяців з дня закінчення дії договору страхування, надати відповідачу в даному випадку, виключно лише заяву на виплату страхового відшкодування. Строк договору страхування, закінчився - 23 липня 2020р. При цьому, на думку сторони відповідача, посилання позивачки на запровадження в Україні воєнного стану, є безпідставне, оскільки такий воєнний стан було запроваджено лише з 24 лютого 2022р. 04 грудня 2023р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 85-87), в якій сторона позивача підтримала заявлені позовні вимоги, і заперечила проти доводів та аргументів сторони відповідача, наведені у відзиві на позов, оскільки сторона відповідача не звернула увагу, що лише 02 лютого 2022р. було розглянуто апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, в справі про адміністративне правопорушення, при цьому на думку сторони позивача, відповідачем безпідставно не було відновлено закритої страхової справи. Заперечення на відповідь на відзив стороною відповідача не подавались. 21 грудня 2023р. на адресу суду надійшло клопотання сторони відповідача про стягнення судових витрат та 11 січня 2024р. заява про зміну найменування відповідача. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» (далі по тексту - Закон №85/96-ВР) страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Стаття 5 Закону №85/96-ВР визначає, що страхування може бути добровільним або обов`язковим. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства ( ч. 1 ст. 6 Закону №85/96-ВР). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону №85/96-ВР договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Стаття 8 Закону №85/96-ВР визначає поняття страховий випадок, за визначенням якого це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. За змістом ст. 9 Закону №85/96-ВР страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що 24 липня 2019р. між відповідачем (страховик) та позивачкою (страхувальник) було укладено договір страхування, за яким був застрахований автомобіль «Volkswagen Caravelle», д.н.з. [NUMBER] . Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом та застрахованим додатковим обладнанням. Вказаний договір встановлює порядок і умови страхування, права і обов`язки сторін у відповідності до Правил добровільного страхування наземного транспорту. Згідно п. 1.7 договору страхування, до страхових ризиків, страхових випадків належить: пошкодження або знищення застрахованого ТЗ, внаслідок ДТП, яка сталася за участю двох або більше керованих наземних ТЗ, та є контактним (наявне зіткнення) з вини третьої особи - встановленого учасника, який керував транспортним засобом, який підлягає обов`язковому страхуванню цивільно - правової відповідальності наземних транспортних засобів та допустив таке контактне зіткнення з застрахованим ТЗ. При цьому ДТП має бути належним чином оформлено компетентними органами державної вдали або Європротоколом. З матеріалів справи вбачається, що 09 липня 2020р. за адресою: м. Харків, вул. Б. Потьомкіна, 1 сталася ДТП, за участі застрахованого ТЗ під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «ВАЗ 2110» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020р. по справі № 641/5402/20, було притягнуто до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП: [PERSON] , [PERSON] . Постановою Харківського апеляційного суду від 02 лютого 2022р. апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020р. у справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] та [PERSON] за ст.124 КУпАП - без змін. Судом встановлено, і не заперечувалося сторонами по справі, що 10 липня 2020р., учасником ДТП [PERSON] було повідомлено відповідача про настання страхового випадку (ДТП). Частиною 1 ст. 25 Закону №85/96-ВР визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком. Відповідно до п. 2.9.2.10 договору страхування, страхувальник зобов`язаний виконувати в повному обсязі умови цього договору. При цьому, порушення умов цього договору Вигодонабувачем, і особами, допущеними до керування застрахованим ТЗ за цим договором, розцінюється як порушення цього договору самим страхувальником. Положеннями п. 1.13 договору страхування, визначено, що строк дії договору обчислювався з 24 липня 2019р. по 23 липня 2020р. За змістом положень п. 2.8.1.1. договору страхування, якщо страхувальник не здійснював ніяких дій для отримання страхового відшкодування та не надав всіх необхідних документів по заявленому страховому випадку, зазначених в п. 2.7. цього договору, протягом 6 місяців з дати закінчення строку дії цього договору, страховик приймає рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та закриває розгляд такої страхової справи. Судом встановлено, що лише 16 травня 2023р. стороною позивача було подано відповідачу заяву про виплату суми страхового відшкодування. 18 травня 2023р. відповідачем було відмовлено позивачці у виплаті суми страхового відшкодування. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача зазначала, що поважною причиною, внаслідок якої стороною позивача не було подано заяву про виплату суми страхового відшкодування є військова агресія російської федерації проти України. Однак, суд не може визнати зазначену причину поважною для виконання стороною позивача, своїх обов`язків за договором страхування, оскільки активна фаза військової агресії російської федерації проти України відбулася 24 лютого 2022р. та введення воєнного стану на території України цього ж дня, однак строк на подання заяви про виплату суми страхового відшкодування сплинув - 23 січня 2021р., а з заявою про виплату суми страхового відшкодування сторона позивача звернулася до відповідача лише 16 травня 2023р. Доводи сторони позивача, що відсутність постанови суду апеляційної інстанції, в справі про адміністративне правопорушення, перешкоджало стороні позивача вчасно подати заяву про виплату суми страхового відшкодування судом оцінюється критично, оскільки зазначена постанова не позбавляє подальшого звернення відповідача (страхової компанії) з суброгацією до винної особи, та на думку суду, враховуючи умови, укладеного договору страхування, не впливає на вирішення питання про сплату суми страхового відшкодування, а тому зазначені доводи сторони позивача є помилковими. Відповідно до положень п.2.9.3.9 договору страхування, страховик має право відмовити страхувальникові у виплаті страхового відшкодування (виплати) у випадках, передбачених цим договором та чинним законодавством України, зокрема, у випадку невиконання та/або порушення страхувальником зобов`язань, умов, зазначених в цьому договорі (п.п.8 п. 2.9.3.9 договору страхування); якщо страхувальник не здійснював ніяких дій для отримання страхового відшкодування та не надав всіх необхідних документів по заявленому страховому випадку, зазначених в п. 2.7. цього договору, протягом 6 місяців з дати закінчення строку дії цього Договору, (п. 2.8.1.1 договору страхування). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, висновками експертів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення суми страхового відшкодування. Відповідно до ст. 137, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати. Разом з тим, з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,0 грн., враховуючи те, що розгляд справи здійснювався, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників процесу, і представником відповідача не було витрачено часу на участь в засіданнях.

Outcome: approved