Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

Позивач, через свого представника, звернувся до суду із вище вказаною позовною заявою, у якій просить: зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] поза квартирною площею верхньої площадки сходової клітини на п`ятому поверсі третього під`їзду в будинку [ADDRESS] шляхом здійснення за рахунок відповідача наступних дій: - здійснити демонтаж дверного полотна вхідної групи квартири [ADDRESS] ; - здійснити монтаж дверного полотна вхідної групи квартири [ADDRESS] , збільшивши відстань від крайнього елементу вхідної групи (декоративного, функціонального, тощо) квартири [ADDRESS] до суміжних складових заповнення прорізу квартири [ADDRESS] на значення, яке задовольнить потребу в обслуговуванні, ремонті та заміні конструкцій блоку квартири [ADDRESS] ; - переобладнати окремі конструктивні складові блоку квартири [ADDRESS] , а саме: завіс, фурнітури, замкових механізмів тощо, з метою забезпечення способу відкривання вказаного будівельного виробу всередину внутрішнього об`єму квартири [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначено,\~що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Поряд з квартирою позивача знаходиться квартира [ADDRESS] , власником якої є відповідач - [PERSON] , яка самовільно, без згоди інших співвласників будинку, здійснила перепланування своєї квартири, чим створила перешкоди [PERSON] користуванню спільною власністю багатоквартирного будинку, зокрема, відповідач створила перешкоди у побутовому використанні верхньої площадки сходової клітини п`ятого поверху з небезпекою фактичного удару під час входу/виходу до квартири [ADDRESS] , та ускладнила обслуговування, ремонт або заміну дверного блоку квартири [ADDRESS] . Зазначене і стало підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права. Провадження у даній справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 42). Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. По суті справи до суду надійшли: відзив на позовну заяву від відповідач [PERSON] та (а.с. 45-47) та відповідь на відзив від адвоката Музиченко Ю. В. (а.с. 50-51). У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Вказала, що позивачем не надано належних доказів на обгрунтування позовних вимог, як і не надано доказів про звернння до Державної інспекції архітектури та містобудування України та територіальних інспекцій за фіксацією порушення законодавства, які наділені складати протоколи про правопорушення у сфері містобудування. Долучений висновок експерта, на її думку, не доводить порушень прав позивача, а є лише припущенням останнього. Відтак зазначає, що стороною позивача не надано жодних доказів порушення його права відповідачем. Адвокат Музичук Ю. В. у відповіді на відзив на позовну заяву вказала, що відповідачем не наведено доказів необхідності самовільного, без згоди інших співласників жилого будинку, переміщення за рахунок площі загального користування дверей в бік сходової клітини; зазначила, що дії з боку відповідача мають всі ознаки "самоуправства". Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 7, 8) За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухома майно та інших майнових реєстрів (інформаційна довідка № 351072943 від 19.10.2023 року) [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 1677/12-2023 від 06.12.2023 року (а.с. 10-27) безперешкодна можливість експлуатації заповнення дверного прорізу вхідної групи квартири [ADDRESS] не забезпечена у зв`язку з фактичним місцерозташуванням суміжних вхідних дверей квартири [ADDRESS] , оскільки: - унеможливлюється одночасний прохід двох осіб на рівні відкритого дверного полотна квартири [ADDRESS] ; - ускладняється пересування на верхній площадці сходової клітини в умовах наявності габаритного багажу; - існує ймовірність отримання травми особами, які рухаються у площині площадки під час відкриття дверного полотна квартири [ADDRESS] . У зв`язку з виступом дверного полотна квартири [ADDRESS] відносно основного рівня огороджувальної конструкції в розмірі 10 см, декоративний елемент у вигляді лиштви накладається на складові суміжного дверного блоку квартири [ADDRESS] , тим самим ускладнюючи його ремонт, обслуговування або заміну. Фактичним місцерозташуванням заповнення дверного прорізу квартири [ADDRESS] , порушено положення нормативних документів у галузі будівництва по відношенню до суміжних конструктивних елементів будинку, оскільки: - технічними характеристиками дверного полотна вхідної групи квартири [ADDRESS] , в момент їх повноцінного використання за цільовим призначенням, не забезпечено зручності та безпеки пересування людей, а також можливості безперешкодного переміщення предметів і обладнання в межах верхньої площадки сходової клітини п`ятого поверху, чим порушено вимоги пункту 9.2 ДБН В.2.2-15:2019; - дверне полотно квартири [ADDRESS] у відкритому положенні зменшує розрахункову ширину площадки, ускладнюючи рух осіб у напрямку виходу з будівлі у випадку надзвичайної ситуації або під час побутового використання верхньої площадки сходової клітини п`ятого поверху, що порушує регламент пункту 9.10 ДБН В.2.2-15:2019; - експлуатація заповнення прорізу вхідної групи квартири [ADDRESS] підвищує ймовірність виникнення нещасних випадків або ушкоджень людини під час пересування верхньою площадкою сходової клітини п`ятого поверху, створюючи небезпечний ризик виникнення фактору удару (зіткнення), чим порушує вимоги п. 2.2.та 5.3.1. ДБН В.1.2-9:2021. Технічна можливість приведення дверей вхідної групи квартири [ADDRESS] , у відповідність вимогам нормативних документів у галузі будівництва - наявна за умови дотримання наступних положень: - спосіб улаштування вхідної групи квартири [ADDRESS] має забезпечити зручне та безпечне пересування людей, а також можливість безперешкодного переміщення предметів і обладнання в межах верхньої площадки сходової клітини; - монтаж полотна вхідної групи квартири [ADDRESS] необхідно здійснити таким чином, щоб під час його експлуатації не зменшувалась розрахункова ширина складових сходової клітини, в тому числі площадки; - відкриті вхідні двері квартири [ADDRESS] не мають створювати небезпеку зіткнення для осіб, що перебувають на верхній площадці сходової клітини, з полотном. Приведення заповнення дверного прорізу вхідної групи квартири [ADDRESS] у відповідність до вимог нормативної літератури у галузі будівництва технічно можливе за умови переобладнання окремих конструктивних складових блоку, а саме завіс, фурнітури, замкових механізмів тощо, з метою забезпечення способу відкривання вказаного будівельного виробу всередину внутрішнього об`єму квартири [ADDRESS] . Також варто збільшити відстань від крайнього конструктивного елементу вхідної групи (декоративного, функціонального тощо) квартири [ADDRESS] до суміжних складових заповнення прорізу квартири [ADDRESS] на значення, яке задовольнить потребу в обслуговуванні, ремонті та заміні конструкцій блоку квартири [ADDRESS] . Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII від 14.05.2015 спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 даного Закону співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.11.2011 року у справі № 1-22/2011 власники квартир дво-або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.\~Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями. Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-XIII від 29.11.2001 допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 915/1096/18, від 18.07.2018 у справі № 916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі№ 914/843/17, допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (постанова Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 904/5047/18). Згідно\~ст. 379 ЦК України\~«Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них»;\~ст.382 ЦК України\~«Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.». Отже, переобладнаний відповідачем дверний проріз вхідної групи квартири [ADDRESS] на верхній площадці сходової клітини належить до приміщень загального користування житлового будинку, і відноситься до спільної сумісної власності співвласників цього будинку. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як було встановлено судом, на п`ятому поверсі третього під`їзду будинку [ADDRESS] на верхній площадці сходової клітини, що є приміщенням загального користування, відповідач змінила місце розташування вхідних дверей до квартири [ADDRESS] шляхом їх переміщення в бік вхідних дверей до квартири [ADDRESS] з накладенням дверного полотна на огороджувальну конструкцію дверного блоку у вигляді лиштви квартири [ADDRESS] , а також змінено спосіб відкривання вхідних дверей до квартири [ADDRESS] . Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог, зобов`язавши відповідача усунути перешкоди у користуванні [PERSON] поза квартирною площею верхньої площадки сходової клітини на п`ятому поверсі третього під`їзду в будинку [ADDRESS] шляхом здійснення за рахунок відповідача наступних дій: - здійснити демонтаж дверного полотна вхідної групи квартири [ADDRESS] ; - здійснити монтаж дверного полотна вхідної групи квартири [ADDRESS] , збільшивши відстань від крайнього елементу вхідної групи (декоративного, функціонального тощо) квартири [ADDRESS] до суміжних складових заповнення прорізу квартири [ADDRESS] на значення, яке задовольнить потребу в обслуговуванні, ремонті та заміні конструкцій блоку квартири [ADDRESS] ; - переобладнати окремі конструктивні складові блоку квартири [ADDRESS] , а саме: завіс, фурнітури, замкових механізмів тощо, з метою забезпечення способу відкривання вказаного будівельного виробу всередину внутрішнього об`єму квартири [ADDRESS] . Щодо стягнення судових витрат слід зазначити наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язаніз витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 6\~ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд ураховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тому сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (особливо, якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже не є такою, що відповідає принципу верховенства права. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22. У матеріалах справи міститься копія договору на виконання робіт з проведення будівельно-технічної експертизи № 26/10-2023 від 26.10.2023 року, укладеного між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] ; копія акту здачі-приймання висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 1677/12-2023 від 06.12.2023 року, де вартість наданих послуг за домовленістю складає 7000,00 грн; копія платіжної інструкції № 0.0.3273117237.1 про сплату за проведення експертизи згідно договору № 26/10-2023 року від 26.10.2023 року на суму 7000,00 грн (а.с. 30-34). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7000,00 грн витрат за проведення експертного дослідження. Відповідно до положень п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021р. по справі № 925/1137/19 наголосив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19. Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 5000,00 грн, що вбачається з долучених документів на підтвердження витрат (а.с. 35-38). Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Проаналізувавши матеріали справи, додані докази виконання та оплати робіт адвокатом, враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом, суд вважає, що заява підлягає до задоволення: з відповідача слід стягнути витрати на правову допомогу, надану адвокатом Музиченко Ю. В. у сумі 5000,00 грн. Також,

Outcome: approved