Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [PERSON] перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 2019 року по 2022 рік, який було 9 листопада 2022 року розірвано рішенням суду. Під час шлюбу у сторін [INFO] народилась донька, [PERSON] , яка після розлучення залишилась проживати разом із відповідачкою в [ADDRESS] . У свою чергу позивач постійно проживає в [ADDRESS] . Також за рішенням суду [PERSON] щомісяця справна сплачує на користь відповідачки аліменти на утримання спільної доньки. Позивач дуже любить свою дитину та бажає постійно приймати участь в її вихованні, спілкуватися з дитиною, впливати на її життя, тому він намагається якомога частіше відвідувати дочку, для чого постійно приїжджає в м. Кривий Ріг, де проживає відповідачка разом із дитиною. Однак після розірвання шлюбу між сторонами [PERSON] чинить позивачу перепони у спілкуванні з дитиною, внаслідок чого він був змушений звернутися до виконавчого комітету Покровської районної у місті Ради м. Кривого Рогу для визначення порядку його участі у спілкуванні та вихованні [PERSON] , [INFO] . Так рішенням виконкому від 19.10.2022 р. № 379 було визначено, що [PERSON] може бачитись з дитиною: у суботу з 15.00 до 17.00 год та у неділю з 10.00 год. до 12.00 год у присутності матері, але в неділю з 11.30 год. до 12.00 год. без присутності матері в межах її візуального контакту на нейтральній території з урахуванням режиму дня дитини та військового стану в Україні; у понеділок та четвер з 19.00 год. до 19.15 год. безперешкодно спілкування батька та дитини за телефоном або відеозвязком. Але встановлений рішенням виконкому порядок спілкування батька з дочкою та участі в її вихованні відповідач останніх два місяці виконувати не бажає, оскільки під час відвідування [PERSON] дитини за місцем проживання відповідачка відмовляє в наданні зустрічі із донькою, а при телефонних дзвінках відповідачка не бере слухавку або скидає дзвінок позивача, таким чином перешкоджаючи спілкуванню батька з донькою. Також при останніх зустрічах [PERSON] із дитиною [PERSON] постійно провокує позивача на скандали, в присутності дитини починає на нього кричати, застосовувати нецензурні слова. Останній раз відповідачка, вчинивши скандал, сама викликала поліцію, звинувативши [PERSON] у цьому. Таким чином [PERSON] умисно порушує право батька на спілкування із донькою, яку налаштовує проти позивача. Враховуючи викладене, вважав, що спілкуватися із дитиною в присутності відповідачки не є доречним, оскільки у сторін несприятливі відносини. Оскільки [PERSON] дуже переймається тим, що не може спілкуватися зі своєю донькою, впливати на її виховання та становлення як особистості, то вимушений звернутись до суду із даним позовом. Додавав, що ним в м. Кривий Ріг з 01.09.2023 року була орендована квартира по [ADDRESS] , де він проживає під час своїх приїздів в м. Кривий Ріг для зустрічей та спілкування із донькою. Відповідачка [PERSON] раніше не перешкоджала позивачу у спілкуванні з донькою, яка декілька разів ночувала в цій квартирі із [PERSON] Квартира двокімнатна, обладнана меблями, побутовою технікою, де для дитини є окрема кімната із усім необхідним, тобто там створені усі умови для проживання доньки позивача. На підставі зазначеного просив суд визначити місце та час спілкування [PERSON] з донькою, [PERSON] , 2019 р. н.: в суботу з 11.00 год. до 17.00 год. неділі з ночівлею без присутності матері [PERSON] із обов`язковим поверненням дитини в неділю до місця постійного проживання; в понеділок та четвер з 19.00 год. до 19.15 год. безперешкодно спілкуватися батьку із дитиною по мобільному або відеозв`язку, стягнувши з [PERSON] на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1211,20 грн. з оплати судового збору. Не погоджуючись із поданим позовом відповідачка, [PERSON] , подала відзив, де вказувала, що позивач безпідставно вказує на порушення зі сторони [PERSON] щодо виконання рішення Покровського виконкому м. Кривого Рогу від 19.10.2022 року, оскільки жодних перешкод зі сторони [PERSON] батьку не було вчинено, не зважаючи на численні конфліктні ситуації між сторонами. У свою чергу відповідачка була змушена неодноразово звертатись до правоохоронних органів за захистом від погроз позивача та його знущань, що підпадають під ознаки домашнього насильства. Так постановами Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 7 лютого 2024 року та від 31 травня 2024 року [PERSON] було визнано винним у вчинені правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП з притягненням [PERSON] до відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно колишньої дружини, [PERSON] . Додавала, що із запропонованим графіком зустрічей позивача неможливо погодитись, оскільки визначення батьку для спілкування із донькою усі вихідні дні з ночівлею за його місцем проживання та без присутності матері є неприйнятним, оскільки порушуються права дитини на спілкування із матір`ю у вільний час. Підкреслювала, шо за весь період виконання [PERSON] рішення виконкому Покровської районної у місті ради лише декілька раз зустріч із дитиною батька відкладалась через перебування на «лікарняному» відповідачки з попереднім повідомленням батька про неможливість проведення таких зустрічей. Додавала, що позивач нестабільно сплачує аліменти на утримання дитини, фактично шантажуючи [PERSON] їх сплатою зустрічами з донькою в листуваннях у месенджерах. Нестабільний нервовий стан [PERSON] турбує [PERSON] , як мати, тому вона заперечує проти проведення зустрічей із дитиною без її присутності, а також проти ночівлі дитини із батьком, з яким фактично у дитини відсутній контакт через агресивну поведінку батька по відношенню до матері дитини, внаслідок чого проведення зустрічей батька з дитиною без присутності матері може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини. Отже, враховувати якнайкращі інтереси дитини, просила суд відмовити у позові [PERSON] повністю. За письмовими поясненнями [PERSON] вбачається, що [PERSON] за час вирішення справи у суді жодного разу не намагався зустрітись із донькою, лише зіпсувавши день народження дитини, який при цьому не надав можливості отримати за його місцем роботи відповідачці довідку для отримання додаткової відпустки [PERSON] на дитину, продовжуючи при цьому вчинювати тиск та образи на [PERSON] . Наголошувала на тому, що вчинення домашнього насильства батька відносно матері у присутності дитини повинно бути враховано судом при визначенні способу участі [PERSON] у спілкуванні із донькою. Отже, налагодження контакту дитини із батьком повинно відбуватись поступово за участі матері. При цьому [PERSON] не заперечую проти участі батька у спілкуванні із дитиною, однак за умови адекватної поведінки [PERSON] . На підставі переліченого [PERSON] не заперечувала проти встановлення графіку спілкування [PERSON] із донькою наступним чином: у першу та третю суботу з 12.00 год. до 14.00 год. у присутності матері, а також у другу та четверту неділю з 12.00 год. до 14.00 год у присутності матері - кожного разу на нейтральній території, ближче до місця проживання дитини. Позивач [PERSON] просив в суді задовольнити поданий ним позов повністю, підтримуючи наведені ним обґрунтування, вказуючи при цьому, що дві години у суботу та дві години у неділю є дуже малим часом для спілкування батька із донькою. Тим більш, що з 2024 року [PERSON] фактично унеможливлює спілкування [PERSON] з дитиною. Вказував, що на протязі останнього року він мешкає в орендованій квартирі в [ADDRESS] , оренду якої планує подовжити. Відповідачка [PERSON] та її представник, адвокат Стаднік Я. В., заперечуючи проти задоволення позову [PERSON] частково, визнаючи його вимоги в частині безперешкодного спілкування батька із донькою в понеділок та четвер з 19.00 год. до 19.15 год. по мобільному або відеозв`язку, а також надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у заявах по суті справи, зазначали, що через протиправні дії позивача, що мають ознаки домашнього насильства, не можна залишати дитину без присутності матері, з якою у дитини наявний тісний психоемоційний контакт. Таким чином просили в разі задоволення позову врахувати письмові пояснення [PERSON] щодо визначення графіку спілкування батька із донькою. Представники Органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської районної в місті Кривому Розі ради у судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, подавши заяву з проханням вирішити спір з урахуванням рішення виконкому від 19.10.2022 року № 379, яким було визначено графік спілкування позивача із донькою. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому суд зазначає, що підстави, визначені ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи у даному випадку відсутні, внаслідок чого суд розглянув справу за відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступних підстав. Матеріалами справи було встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження, виданим Новокодацьким районним у м. Дніпрі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 300 від 28 травня 2019 року, вбачається, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра вбачається, що [PERSON] , з якого стягуються аліменти на утримання доньки, [PERSON] , за судовим наказом № 212/2819/22, станом на 1 квітня 2024 року заборгованості не має, тому суд не бере до уваги аналогічну довідку державного виконавця станом на 1 лютого 2024 року, надану відповідачкою. Судом встановлено, що [PERSON] орендує житло за договором оренди від 1 вересня 2023 року, який може бути продовжений після 1 вересня 2024 року, в [ADDRESS] , яке складається з двох житлових кімнат, де створені належні умови проживання, яка обладнана меблями та побутовою технікою, а для дитини мається окрема кімната з усім необхідним для її проживання та розвитку, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 02.11.2023 року, складеним спеціалістами служби у справах дітей виконкому Металургійної районної в місті ради. Проходження періодичного наркологічного та психіатричного оглядів [PERSON] підтверджується сертифікатом від 21 червня 2022 року та довідкою від 21 червня 2022 року медичного закладу, строк дії яких однак відповідно сплив 21 червня 2024 року та 21 червня 2023 року. Факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів підтверджується відповіддю від 12 червня 2024 року ВП № 3 КРУП в Дніпропетровській області, за заявою якого однак не було виявлено ознак кримінального чи адміністративного правопорушень. У свою чергу відповідно до постанови від 7 лютого 2024 року Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу, яка набула чинності, [PERSON] був притягнутий до відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (домашнє насильство) за вчинені умисні дії психологічного характеру 6 січня 2024 року відносно відповідачки, [PERSON] . Також на підставі постанови від 31 травня 2024 року Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу [PERSON] був притягнутий до відповідальності за ст. 173-2 ч. 2 КУпАП (домашнє насильство) за вчинені повторно умисні дії психологічного характеру 6 квітня 2024 року відносно колишньої дружини, [PERSON] . Крім того за перепискою у месенджерах між сторонами вбачається, що [PERSON] у образливій та принизливій формах висуває претензії [PERSON] в приводу відсутності можливості бачитись із донькою у визначений рішенням органу опіки час, шантажуючи відповідачку сплатою аліментів на її користь на утримання спільної дитини та наданням довідки [PERSON] для соціальної відпустки з дитиною. Допитана у судовому засіданні в якості свідка, [PERSON] , вказувала, що її донька разом із донькою [PERSON] ходять в один дитячий садочок разом. Свідка разом із донькою було запрошено на день народження дитини сторін у 2024 році, на яке прийшов [PERSON] та вів себе непристойно по відношенню до [PERSON] , спричинивши скандал, що викликало у доньки позивача страх, тому дитина не забажала спілкуватись із [PERSON] того вечора, заспокоївшись лише коли батько покинув зіпсоване свято. В суді свідок [PERSON] зазначав, що є батьком [PERSON] , яка не заважає спілкуватися батьку із спільною для сторін донькою. При цьому негативне ставлення [PERSON] до [PERSON] змушує дитину боятися позивача зараз, що стало приводом для двох звернень за такими фактами до поліції, внаслідок чого у діях [PERSON] було встановлено домашнє насильство відносно відповідачки. Суд зазначає, що на підставі ч. 1 ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За ч. 3 ст. 9 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основні особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За ст. 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. На підставі ч. 1, 2 ст. 159 СК, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Натомість, мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. При цьому визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини відповідно до ч. 8 ст. 7 СК та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства». Також за ч. 2 ст. 155 СК батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання ж справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року. Так на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року по справі № 712/10623/17. Отже, наведеним закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про спосіб участі батька чи матері у вихованні дитини, коли її батьки проживають окремо. Внаслідок цього становлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Так Верховним Судом напрацьовані певні базові елементи, які підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини. Зокрема, це індивідуальність дитини, збереження сімейного оточення, підтримка стосунків із батьками, захист і безпека дитини, право на здоров`я, освіту тощо. За ч. 1 ст. 158 СК визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Так відповідно до рішення від 19 жовтня 2022 року № 379 виконкому Покровської районної в місті Кривому Розі ради вбачається, що враховуючи протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини в Покровському районі від 5 жовтня 2022 року № 21, виконком Покровської районної в місті ради вирішив внести зміни до рішення виконкому від 17.08.2022 року № 235 та визначити [PERSON] порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з донькою, [PERSON] , [INFO] , наступним чином: у суботу з 15.00 до 17.00 год та у неділю з 10.00 год. до 12.00 год у присутності матері, але в неділю з 11.30 год. до 12.00 год. без присутності матері в межах її візуального контакту на нейтральній території з урахуванням режиму дня дитини та військового стану в Україні; а у понеділок та четвер з 19.00 год. до 19.15 год. безперешкодно спілкування батька та дитини за телефоном або відеозвязком. Суд вказує, що законами визначено певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки ч. 3 ст. 159 СК встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 9 червня 2021 року по справі № 370/408/19. Отже, позивач, як батько дитини має право захищати свій інтерес під час судового розгляду за позовом про визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні із донькою, не ініціюючи позов про оскарження рішення органу опіки та піклування. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд, натомість, може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ст. 19 СК). Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 березня 2020 року по справі № 185/8359/17. Таким чином на підставі наведених норм сімейного законодавства та встановлених обставин справи суд не може повною мірою погодитись із висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконкому Покровської районної в місті Кривому Розі ради від 19 жовтня 2022 року № 379. Так суд за матеріалами справи встановив, що між сторонами склались неприязні стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з донькою, а відповідачка під час такого спілкування потрапляє під негативний вплив з боку позивача, що не може позитивно відображатись на нормальному спілкуванні батька з дитиною, яка відчуває природній страх. Таким чином для відновлення порушених прав позивача, який прагне до відновлення повноцінного спілкування зі своєю донькою, не маючи поганих звичок, створив належні умови для перебування у нього вдома дитини, яка з часу постановлення рішення органу опіки та піклування від 19 жовтня 2022 року стала на два роки старшою, то суд вважає доцільним розширити часові межі спілкування батька з донькою, [PERSON] . Натомість, відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності. Тлумачення вказаної норми свідчить, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так й за присутності дитини. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 червня 2022 року по справі № 753/23626/17. В судовому засіданні було на підставі свідчень допитаних свідків [PERSON] та [PERSON] , а також постанов суду від 7 лютого 2024 року та від 31 травня 2024 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за скоєння домашнього насильства відносно [PERSON] у сукупності доведено, що дитина сторін була свідком агресії з боку її батька відносно матері такої дитини. Суд зауважує, що досліджені докази по справі дають підстави для висновку про те, що конфліктна ситуація, яка виникла та тривалий час існує між батьками малолітньої [PERSON] , зокрема, була зумовлена поведінкою позивача, яка негативно вплинула на стан малолітньої доньки. Крім того суд враховує, що малолітня [PERSON] , якій лише 5 років, прив`язана до своєї матері, [PERSON] , а також зважає на тривалість позбавлення в належному обсязі спілкування батька із дитиною. Таким чином на підставі переліченого вмотивування, виходячи із якнайкращих інтересів дитини, задля забезпечення безпечних умов її спілкування з батьком таке спілкування на думку суду на початковому етапі слід проводити саме у присутності матері дитини, [PERSON] . Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом в постанові від 29 липня 2021 року по справі № 758/5545/18. При цьому суд вважає, що у даному випадку тримісячний період буде достатнім для того, щоб дитина почала сприймати свого батька як безпечного дорослого, між нею із позивачем утворився сталий психоемоційний зв`язок, внаслідок чого у подальшому спілкування між [PERSON] та її батьком на переконання суду можна проводити без участі матері дитини. Таким чином, враховуючи викладене вище, на переконання суду тривале залишення дитини із батьком, як того просить позивач, з 11-00 год. кожної суботи до 17-00 год. кожної неділі, не відповідатиме інтересам дитини та буде обтяжливим для [PERSON] , яка буде відірвана на значний проміжок часу від сприятливого для неї середовища проживання, враховуючи також право матері дитини на дозвілля із нею у вільний від роботи час. Отже, на переконання суду слід визначити спілкування батька із донькою у присутності матері протягом перших трьох місяців, з дотриманням режиму дня, харчування, догляду та лікування дитини, а також військового стану, наступним чином: кожної суботи у період з 13-00 год. до 16:00 год. за місцем проживання батька та/або у закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля, з подальшим поверненням дитини до її постійного місця проживання; кожної неділі у період з 10-00 год. до 13:00 год. за місцем проживання батька та/або у закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля, з подальшим поверненням дитини до її постійного місця проживання. У свою чергу в судовому засіданні [PERSON] визнала вимоги [PERSON] у частині безперешкодне спілкування щопонеділка та щочетверга з 19-00 год. до 19-15 год. батька з [PERSON] засобами мобільного та відеозв`язку, внаслідок чого такі вимоги позивача відповідно підлягають задоволенню судом. Суд при цьому вказує, що з урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому зміни як добровільно, так й в судовому порядку встановлений судом по даній праві спосіб участі батька у вихованні його доньки, що буде відповідати їх інтересам. Враховуючи часткове задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] , з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім витрати з оплати судового збору, враховуючи задоволенні судом часові межі спілкування батька з дитиною за його вимогами, що дорівнює відповідно 242,24 грн. (6 / 30 х 1211,20 = 242,24).

Outcome: partial