Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

21.12.2023 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь борг за договором позики в сумі 450000,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що 10.10.2015 року сторони уклали договір позики, згідно якого вона передала відповідачці суму, обумовлену в договорі позики коштів, а саме 450 000,00 грн., які вона зобов`язалась повернути до 10.10.2021 р. В підтвердження отримання від неї цих коштів, відповідач дала розписку. У зазначений термін відповідач борг не повернула. Позивач писала вимоги, проте відповідач на теперішній час хоч борг і визнає, проте грошові кошти не повертає, на підставі викладеного позивач вимушена була звернутися до суду. Ухвалою суду від 09.01.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06.05.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, 02.04.2024 року засобами поштового зв`язку подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, крім того повідомлялася через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, відзиву на позов не подала, про поважність причин неможливості прибуття в судове засідання суд не повідомила. Тому суд у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 10.10.2015 року між [PERSON] («Позикодавець») та [PERSON] («Позичальник») укладено договір розписки, згідно якого Позикодавець передає Позичальникові безвідсоткову позику в сумі 450 000,00 грн. готівкою, а Позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і в порядку, зазначені в даному Договорі. Позика надається шляхом передачі готівки із рук Позикодавця в руки Позичальника (п. 1.1. Договору). Факт передачі Позикодавцем зазначеної суми засвідчується розпискою Позичальника (п. 2.1. Договору). Зазначену суму позики визначеної в п.1.1. цього договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 10.10.2021 р. (п. 2.2. Договору). Позичальник здійснює повернення позики за адресою: [ADDRESS] (п. 2.3. Договору) (а.с. 4-5). Згідно розписки, складеної 10.10.2015 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 450 000,00 грн. та зобов`язується повернути борг до 10.10.2021 року (а.с. 6). До матеріалів справи долучені вимога від 12.12.2021 року (а.с. 9) та повторна вимога (а.с. 10) з проханням повернути грошові кошти в сумі 450 000,00 грн, оскільки строк оговорений договором настав. Відповідачем [PERSON] грошових коштів згідно розписки від 10.10.2015 року позивачу [PERSON] не було повернуто, оригінал розписки долучений до матеріалів судової справи (а.с. 28). Отже, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] склалися договірні правовідносини зі взаємними правами та обов`язками на підставі договору позики грошових коштів. Згідно статей 1046-1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07.11.2018 у справі №658/689/17, від 15.11.2018 у справі №361/5718/16-ц. Як передбачено статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Боргова розписка про отримання коштів підписана власноручно відповідачем, є документом, який виданий боржником кредитору, тобто позивачу, за договором позики, що підтверджує його укладення і умови цього договору, засвідчує отримання відповідачем від позивача певної грошової суми. Зазначена правова позиція висловлена в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31.10.2018 в справі № 707/2606/16-ц. Судом встановлено, що оригінал боргової розписки від 10.10.2015 року на час розгляду справи в суді знаходився у позивача та доданий до матеріалів справи, що підтверджує те, що відповідач [PERSON] не повернула позивачу [PERSON] як станом на 10.10.2021 року, як зазначено у розписці, так і на час прийняття рішення по справі кошти у сумі 450 000,00 гривень. Вищенаведене свідчить про невиконання відповідачем умов договору позики. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в сумі 450 000,00 гривень.

Outcome: approved