Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Відповідач у справі [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач з 2015 року не займається вихованням та утриманням своєї дитини, не проявляє бажання до спілкування з дитиною. Від представника позивача адвоката Кашпрук Ольги Василівни 20 березня 2024 року через систему «Електронний суд» до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області надійшов цей позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Після отримання 22 березня 2024 року інформації з підтвердженням зареєстрованого місця проживання відповідача (а.с. 56), ухвалою суду від 25 березня 2024 року відкрито провадження у справі і призначено підготовче провадження (а.с. 57-61). Ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками відповідач отримала 25 березня 2024 року (а.с. 65-66) через додаток Viber на її мобільний телефон. У підготовчому засіданні 10 квітня 2024 року відповідач заявила, що позовні вимоги визнає, але не визнає підстави для такого позову. Відзив на позов не подала, в інші засідання не з`являлася. Підготовчі судові засідання неодноразово відкладалися, зокрема, через відсутність висновку органу опіки та піклування з питання, яке вирішується в суді. 08 липня 2024 року суд отримав висновок органу опіки та піклування Вінницької міської ради про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] (а.с. 153-155). Ухвалою суду від 08 липня 2024 року (а.с. 171-172) підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті. В судові засідання 05 та 12 серпня 2024 року відповідач і представник органу опіки та піклування Вінницької міської ради не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 174, 176, 177, 185, 186, 189). Зокрема, відповідачу судова повістка та ухвали про участь в судовому засіданні в режимі відкоконференцзв`язку за допомогою власних технічних записів направлялися на зазначену нею у заяві по суті (а.с. 69) електронну пошту. Представник органу опіки та піклування [PERSON] (повноваження на а.с. 157) просив про розгляд справи без його участі та заявив про підтримання ним висновку органу опіки та піклування (а.с. 156). Судом на місці (а.с. 181) було постановлено ухвалу про розгляд справи за відсутності відповідача та представника третьої особи. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Кашпрук Ольга Василівна (повноваження на а.с. 50) заявлені позовні вимоги підтримали. Позивач, зокрема, суду пояснив, що перебував у шлюбі з відповідачем з 2008 до вересня 2015 року і має з ним спільного сина [PERSON] , [INFO] . З моменту припинення подружніх відносин і до теперішнього часу син проживає з ним і перебуває на його повному утриманні. І під час спільного проживання, і після розірвання шлюбу відповідач не проявляла прихильності до сина, вона принижувала його і ображала, в т.ч. і фізично, не турбувалася про нього, про його фізичний та моральний стан і т.п., вона жодного разу не висловила бажання жити із сином. У 2020 році він намагався відновити подружні стосунки з відповідачкою, однак вона, навіть народивши [INFO] молодшого сина [PERSON] , не змінила свого відношення до сина [PERSON] , через що у них виникали постійні сварки, що призвело до повного припинення спілкування. З початком повномасштабного вторгнення росії на територію України відповідач виїхала з молодшим сином за кордон і зараз перебуває в Ірландії . Ніякого піклування чи хоча б спілкування із сином вона не підтримує, матеріально не забезпечує, не цікавиться здоров`ям дитини. Питання про позбавлення відповідача батьківських прав щодо старшого сина виникло через те, що періодично виникає потреба в отриманні від неї дозволів чи погоджень щодо сина, але вона заявила, що навіть не намагатиметься щось для цього зробити. Крім того, були ситуації, коли відповідач шантажувала та вимагала коштів за вчинення нею будь-яких дій на користь сина (наприклад, під час зняття дитини з реєстрації у батьків відповідача). За клопотанням сторони позивача в судовому засіданні були допитані як свідки двоє сусідів [PERSON] та його мати. Так, свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони з 2017 року почали проживати в будинку [ADDRESS] . З тих пір там проживає і позивач зі своїм сином [PERSON] . [PERSON] сам не розповідав, але поступово стало відомо, що він розлучився з матір`ю [PERSON] , і та не захотіла забирати до себе сина. Приблизно у 2020 році [PERSON] відновив стосунки з колишньою дружиною, вона почала проживати у їхній квартирі, але вони жодного разу не бачили, щоб вона спілкувалася зі своїм сином, проводила з ним дозвілля і т.п. Так само за всі ці роки [PERSON] ніколи і нікому нічого не розповідав про свою маму, не згадував про неї. Буваючи в квартирі [PERSON] , розуміли, що він самостійно виховує і утримує сина, забезпечивши його всім необхідним, а, головне, батьківською любов`ю. [PERSON] записав сина на бокс , відвідує тренування і змагання, заохочує його захоплення рибалкою. [PERSON] дуже контактна дитина, охоче спілкується із сусідами, однолітками, він гарно вихований, розвинений. Бабуся дитини щодо якої вирішується питання [PERSON] суду пояснила: Фактично із народження [PERSON] , його мати виявляла до нього агресію, неприязнь, відразу, вона ніколи не піклувалася про нього (чи поїв, що поїв, чи болить?..). Таке її відношення до дитини виражалося, в тому числі, і нанесенням дитині ударів, побоїв. Зокрема, вона неодноразово звертала увагу, що на тілі у дитини є синці, а [PERSON] пояснював, що це мама вдарила його. Факт побиття дитини мав місце і в лікарні, коли [PERSON] попав туди із пневмонією. У п`ятирічному віці батьки [PERSON] розлучилися, але питання з ким залишиться дитина, не виникало, оскільки [PERSON] навіть не припускала, що син житиме з нею. У 2017 році вона з чоловіком та [PERSON] разом змогли купити квартиру у новобудові, і з тих пір [PERSON] з батьком проживають там разом. Якийсь період [PERSON] відновив спільне проживання з [PERSON] , однак, її відношення до сина не змінилося, вона його ображала і принижувала, через що виникали сварки, які призвели до остаточного припинення стосунків. На початку 2022 року [PERSON] виїхала в Ірландію і сказала про це синові лише тоді, коли вже була там. З тих пір [PERSON] не спілкується з нею, називає її чужою для нього людиною. За приписами ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав. Дитина, щодо якої вирішується питання про позбавлення її батьків батьківських прав, досягла 14 років, зі слів позивача знає про порушення у суді цього позову, був присутній на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Вінницької міської ради і здатен висловити свою думку, а тому судом в ухвалі про закриття підготовчого провадження було вирішено, що він має бути вислуханий і судом під час розгляду справи по суті. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , суду пояснив: З батьком і матір`ю вони разом жили до його п`яти років. За цей час він ніколи не відчував зі сторони матері любові і турботи, вона його принижувала, ображала, кричала і сварила без причини, застосовувала до нього силу (била), не цікавилася, чи він наївся (він вимушений був чекати батька з роботи, щоб той нагодував його). Коли мати пішла із сім`ї, він залишився з батьком. З тих пір він став краще морально себе почувати, батько записав його до гарної шкоди, дозволив займатися боксом, навчив рибалити. Навчанням, лікуванням, забезпеченням щодо нього займається лише батько. Дуже рідко мати дзвонила до нього, але ніяких почуттів до нього чи зацікавленості його життям не проявляла. Коли мати переїхала жити до них у нову квартиру, він знову систематично був нею принижений і ображений, вона ніколи спокійно з ним не розмовляла, завжди в чомусь докоряла. Коли вона пішла від них, то забрала його диван, а також меблі з кухні. Пам`ятає, що батько захотів влаштувати для молодшого братика річницю з дня народження, тому запросив до себе і маму, але вона навіть не запитала як у нього справи, а в результаті, заснула у них в квартирі, оскільки вжила забагато спиртного. Про намір виїхати за кордон, а тим паче взяти його із собою, мати не говорила, а повідомила йому, що вона в Ірландії . З тих пір він взагалі не спілкується з нею і вважає її чужою для себе людиною. Просив позбавити матір батьківських прав щодо нього, щоб батько самостійно міг вирішувати питання його життя самостійно без погодження з нею. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 квітня 2010 року (а.с. 10) стверджується, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю [PERSON] , [INFO] . Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 06 серпня 2015 року, яке набрало законної сили 18 серпня 2015 року (а.с. 11), розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було укладено 08 листопада 2008 року, а останній залишено прізвище [PERSON] . Відповідно до інформації старости с. Немерче Вендичанської селищної ради № 3 від 22.03.2024 (а.с. 56) зареєстрованим місцем проживання відповідача є [ADDRESS] . В той же час, як слідує із відповідних відміток у паспорті громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 28-30) та особистої інформації [PERSON] в переписці із судом (а.с. 66), відповідач з 09 червня 2023 року перебуває за межами України. Позивач та його неповнолітній син [PERSON] з 26 серпня 2020 року зареєстровані в кв. [ADDRESS] (а.с. 13, 14). Обставина, що відповідач не проживає з неповнолітнім сином [PERSON] , принаймні з 2021 року, також підтверджена в суді поясненнями всіх учасників судового розгляду, а також актом обстеження житлово-побутових умов від 01 березня 2024 року (а.с. 15), інформацією Державної прикордонної служби України № 19-23270/18/24-Вих від 03.04.2024 (а.с. 85). Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що мати дитини не приймає участі у вихованні та утриманні дитини: проживає окремо, вона не здійснює догляд за сином, не піклуються про здоров`я, фізичний, духовний розвиток сина, ніяким чином не забезпечує його матеріально, не турбується про його майбутнє, не веде жодних комунікацій з дитиною. Таке, зокрема, стверджується обставинами, викладеними у довідках Комунального закладу «Вінницький ліцей № 27» (КЗ «ВЛ № 27») від 06.11.2023 № 06-04/566 (а.с. 18) та від 27.06.2024 № 06-04/381 (а.с. 138), декларації № 0001-КМР1-5ТА0 про вибір лікаря який надає первинну медичну допомогу від 07.08.2023 (а.с. 21) (законним представником зазначено лише батька), довідці Комунального закладу «Вінницька обласна комплексна дитячо-юнацька спортивна школа» від 26.02.2024 № 47 (а.с. 25). В цих документах зафіксовано, що в сім`ї позивача створені хороші достатні умови для проживання, розвитку і виховання сина, позивач забезпечує необхідну і належну увагу вихованню, забезпеченню, навчанню розвитку [PERSON] , постійно відвідує заклади освіти, цікавиться шкільним життям сина, сприяє його позакласній роботі, а також турбується про його здоров`я, харчування, розвиток здібностей і т.п. Директором Вінницького міського центру соціальних служб 23 квітня 2024 року за результатами психологічної роботи з неповнолітнім [PERSON] було підготовлено психологічну характеристику (а.с. 97-98). У такій характеристиці зафіксовано, що, розповідаючи про життя із батьком, хлопець виглядає задоволеним, йому подобається жити з батьком і проводити з ним спільно час; [PERSON] ігнорував говорити про маму чи згадувати про неї, розповідає, що мама певний час взагалі не цікавиться ним, його життям і станом здоров`я, без неї йому жити набагато краще і спокійніше. Частинами 4 і 5 ст. 19 СК України приписується, що при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 03.07.2024 року № 01/00/011/145233 (а.с. 153-155), визнано за недоцільне позбавлення матері [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . В той же час, у висновку містяться пояснення неповнолітнього [PERSON] щодо участі матері у його житті, і пояснення його батька - позивача у справі, які не відрізняються від тих, які вони надали безпосередньо у суді. Крім того, 25 червня 2024 року на засіданні комісії з питань захисту дитини при Вінницькій міській раді було заслухано пояснення [PERSON] , яка визнала, що має складні стосунки із сином [PERSON] , що останній раз вона спілкувалася з ним телефоном взимку 2023 року, що син ігнорує спілкування з нею. Також у своєму виступі на засіданні Комісії [PERSON] не заперечила, щоб її позбавили батьківських прав щодо сина [PERSON] . Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Верховний Суд у своїй постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 742/710/19 зазначив, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Дослідивши поданий до суду органом опіки та піклування висновок, суд прийшов до висновку, що він є необґрунтованим, він не узгоджується навіть із тими доказами, які були предметом дослідження на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини, а головне - суперечить інтересам дитини. За таких обставин, суд не погоджується з таким висновком і не враховує його при вирішенні цього спору. Вищенаведеними дослідженими судом доказами стверджено, що відповідач по справі [PERSON] свідомо і тривалий час ухиляється від виконання обов`язків щодо піклування, виховання та утримання свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не цікавиться його особистим та шкільним життям, в результаті чого дитина позбавлена її материнської опіки, любові і турботи. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При вирішенні позову в частині вимоги про позбавлення батьківських прав, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, що розрив сімейних зв`язків повинен бути пропорційним до ризиків збереження таких зв`язків, що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Верховний Суд у своїй постанові від 14 травня 2020 року у справі № 420/1753/18 зазначив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У цій конкретній справі суд переконаний, що дитина тривалий час не отримувала материнської турботи, що фактично таку турботу дитина отримувала лише від свого батька, що матір не проявляла любові, уваги і поваги до свого сина, самоусунулася від участі в його житті спочатку з 2015 року до 2020 року, а потім - з 2021 року до тепер, що між дитиною та її матір`ю не існує ніяких сімейних зв`язків, а тому від їх офіційного розриву не може настати якихось негативних наслідків для інтересів дитини. Тому, з врахуванням права дитини на належне батьківське виховання, її інтересів та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України [PERSON] має бути позбавлена батьківських прав щодо її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved