Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 28.06.2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2023 року по справі №583/4873/23 з відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі частини від усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягування з 26 червня 2023 року до досягнення ним повноліття на користь позивача. Під час тривалих судових засідань по питанню визначення місця проживання дитини відповідачка була неодноразово повідомлена про необхідність сплачувати аліменти. Справа про зміну місця проживання дитини №583/802/22, рішенням у якій було визначено, що син має проживати з позивачем, набрало законної сили 26 червня 2023 року. Ухвалами Сумського апеляційного суду та Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою та касаційного провадження за касаційною скаргою відповідачки по вказаній справі. Тобто відповідачці було відомо про необхідність сплачувати аліменти на утримання сина з 26 червня 2023 року. Аліменти відповідачка вперше сплатила у лютому 2024 року, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 14.06.2024 року №43389. В подальшому сплачувала аліменти не в повному обсязі. Сума заборгованості по аліментам склала станом на 1 лютого 2024 року 19649 грн 89 коп, станом на 1 червня 2024 року 4642 грн 74 коп, а всього 24292 грн 63 коп, яку просить стягнути з відповідачки на свою користь. Процесуальні дії у справі та аргументи сторін. 04.07.2024 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі, визнано справу малозначною та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 24.07.2024 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначила про безпідставність заявлених вимог, оскільки про існування рішення суду про стягнення з неї аліментів вона дізналася лише 18.02.2024 року та в той же день перерахувала на рахунок органу виконавчої служби грошові кошти в розмірі 37540 грн. Розрахунок заборгованості наданий позивачем є необґрунтованим, розмір неустойки згідно розрахунку позивача становить 64967,78 грн., в той же час в прохальній частині позову вказує суму 24292,63 грн. Зазначила, що позивач у позові не навів належних обґрунтувань про те, що відповідачка була обізнана про існування заочного рішення Охтирського міськрайонного суду від 30.11.2023 року по справі №583/4873/23, відкриття виконавчого провадження 17.01.2024 року щодо зазначеного рішення та свідомо вчиняла заходи щодо невиконання рішення суду. 29.07.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачка не надала належних та допустимих доказів того, що тільки 18.02.2024 року їй стало відомо про існування рішення про стягнення з неї аліментів. Враховуючи, що від сторін у справі клопотань не надійшло, заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження сторонами не надано, сторони не ініціювали перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження після отримання ухвали суду про відкриття провадження в справі, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вказана справа відноситься відповідно до положень ст. 19, ст. 274 ЦПК України до малозначних справ, її розгляд визначено судом в ухвалі про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позивачкою відповідно до положень ЦПК України надано в повному обсязі необхідні докази в обґрунтування позову, інших клопотань щодо надання чи витребування доказів сторонами не заявлялося, суд не знаходить підстав для переходу до розгляду справи в порядку загального провадження та вважає можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до положень ст.ст. 277-279 ЦПК України. Згідно із частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Оскільки, Охтирським міськрайонним судом Сумської області не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п`ятою статті 272 ЦПК України. З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини і не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В розумінні ч. 6 ст. 279 ЦПК України характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.07.2011 року (а.с.6). Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2023 року по справі №583/4873/23 з відповідачки стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі частини від усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягування з 26 червня 2023 року до досягнення ним повноліття на користь позивача. Рішення набрало законної сили 04.01.2024 року (а.с.8-9). 17.01.2024 року позивач звернувся до Охтирського ВДВС в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заява про примусове виконання рішення суду. 17.01.2024 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка цього ж дня була направлена стягувачу та боржнику. Поштового підтвердження про вручення [PERSON] постанови про відкриття провадження матеріали виконавчого провадження не містять, відомостей про вручення боржнику вказаних документів суду не надано. За таких обставин суд приймає до уваги твердження відповідачки про те, що вона не була обізнана про відкрите виконавче провадження, а дізналася про нього 18.02.2024 року, та цього ж дня здійснила оплату аліментів на суму 37540 грн, що підтверджується квитанцією за № 0.0.3479910711.1 від 18.02.2024 року (а.с.27). 01.07.2024 року [PERSON] надала Охтирському ВДВС в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції довідку про доходи, на підставі якої державним виконавцем було здійснено перерахунок заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості від 02.07.2024 року за № 47335 Охтирського ВДВС в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції станом на червень 2024 року переплати аліментів становить 2211,37 грн, тобто заборгованість зі сплати аліментів відсутня (а.с.28). Розрахунок заборгованості від 14.06.2024 року наданий позивачем суд не бере до уваги, оскільки державним виконавцем зроблений перерахунок заборгованості 02.07.2024 року та встановлено переплату аліментів. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати КЦС у постанові від 14 грудня 2020 року № 661/905/19 визначив наступне: На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Вказаний висновок підтверджується наступним. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Твердження позивача щодо заборгованості по оплаті аліментів з 27.07.2023 року є хибними, такими, що не відповідають обставинам справи, з огляду на те, що зі змісту рішення Охтирського міськрайонного суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вбачається, що відповідачка не приймала участі при розгляді справи, проведено заочний розгляд, рішення набрало законної сили 04.01.2024 року, цього ж дня Охтирським міськрайонним судом видано виконавчий лист, який позивач пред`явив до виконання 17.01.2024 року. Як зазначалося вище матеріали виконавчого провадження не містять підтвердження про отримання [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з неї аліментів, оскільки у відповідності до положень ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим повідомленням, тому суд приймає до уваги доводи відповідачки про відсутність її вини щодо виникнення заборгованості. Відсутність вини відповідачки також підтверджується тим, що дізнавшись про відкриття виконавчого провадження [PERSON] одразу сплатила суму аліментів в розмірі 37540 грн. Викладені у відповіді на відзив твердження позивача не спростовують доводи відповідачки викладені у відзиві. З виконавчого провадження встановлено, що державний виконавець нарахування аліментів проводила виходячи із середньої заробітної плати для цієї місцевості, а враховуючи, що [PERSON] надала відповідну довідку з місця роботи про свої доходи, державний виконавець здійснила перерахунок аліментів, з якого встановлено переплату станом на липень 2024 року. Висновок суду. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи у справі докази в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed