Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити факт перебування її у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , [INFO] , з 01 жовтня 2005 року по 30 листопада 2009 року на посаді - продавець продовольчих товарів. Позиція заявника. В обґрунтування заяви посилається на те, що встановлення факту перебування у трудових відносинах необхідно їй для зарахування трудового стажу, оскільки ФОП [PERSON] , у порушення вимог чинного законодавства, не уклала з нею письмовий трудовий договір, не зробила відповідних записів до трудової книжки та не забезпечила нарахування, утримання та сплату страхових внесків та обов`язкових платежів. Зазначені факти встановлені вироком суду від 04 листопада 2010 року. Заяви, клопотання сторін; інші процесуальні дії у справі Суддею Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Перекопським М.М. ухвалою від 20 лютого 2024 року заявниці було відмовлено у відкритті провадження по справі № 185/1578/24, так як суд вбачав спір про право між заявницею та [PERSON] щодо внесення відомостей до трудової книжки на підтвердження факту перебування заявниці у трудових відносинах. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року скасована, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, з огляду на те, що висновки суду першої інстанції про наявність спору про право на даній стадії є передчасними. Суддею Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко В.М. від 07 травня 2024 року було відкрито провадження у справі 185/1578/24. У судове засідання заявниця не з`явилась, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи ГУ ПФУ в Дніпропетровській області - Пелевіна С.А. надала відзив на заяву, де просила відмовити [PERSON] у задоволенні заяви про встановлення факту перебування у трудових відносинах у повному обсязі посилаючись на те, що заявниця за захистом своїх прав повинна була звернутися до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства, так як за відсутності документів, стаж роботи, який дає право на пенсію встановлюється у позовному провадженні, з допитом не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі з ним на одному підприємстві, тощо. Крім того, надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. Фактичні обставини, встановлені судом Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2010 року [PERSON] , [INFO] , визнано винною у скоєнні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 366, ч. ст. 172 КК України, та призначено покарання. Зазначеним вироком були встановлені наступні обставини: [PERSON] , реалізуючи підприємницьку діяльність, фактично допустила до роботи в якості продавця торгового павільйону з жовтня 2005 року [PERSON] та використовувала її найману працю до кінця листопада 2009 року (більш точні дати не встановлені). При цьому, у період жовтня 2005 року по кінець листопада 2009 року ФОП [PERSON] , письмової трудової угоди з [PERSON] не уклала, відповідно записів у трудовому її книжку не вносила, та не забезпечила нарахування, утримання та сплату страхових внесків та обов`язкових платежів. Встановлення факту перебування у трудових відносинах необхідно [PERSON] для зарахування трудового стажу, так як у неї відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком з причини відсутності записів у трудовій книжці за період 01 жовтня 2005 року по 30 листопада 2009 року, коли вона знаходилась у трудових відносинах з ФОП [PERSON] . Норми права, які застосував суд, та висновки Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних цивільних прав фізичних осіб. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з існуванням потреби вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення таких юридичних фактів. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.11.2010 року встановлено, що заявниця знаходилась у фактичних трудових відносинах з ФОП [PERSON] з жовтня 2005 року по кінець листопада 2009 року в якості продавця торгового павільйону (більш точної дати та посади судом не встановлено), суд вважає частково задовольнити вимоги заявниці та встановити факт, що має юридичне значення, а саме, факт перебування заявниці у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , [INFO] , з жовтня 2005 року по листопад 2009 року в якості продавця торгового павільйону, який надасть можливість їй реалізувати свої права щодо призначення пенсії за віком. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі зазначеного,

Outcome: partial