Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася із позовом [PERSON] до [PERSON] , в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] на її користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 2500,00 доларів США в якості основної суми боргу, що на день подачі заяви про збільшення позовних вимог еквівалентно 91151, 50 гривень (відповідно до курсу НБУ), 6600,00 доларів США в якості відсотків за користування коштами, що на день подачі заяви про збільшення позовних вимог еквівалентно 240675,60 гривень, а всього 9100,00 доларів США, що еквівалентно 331791, 46 гривень (відповідно до курсу НБУ), витрати на сплату судового збору та правової допомоги. Вимоги обґрунтовує тим, що 12 серпня 2021 року [PERSON] передала грошові кошти [PERSON] в розмірі 3700,00 доларів США, що еквівалентно на день подачі позову 135309,00 грн. (відповідно до курсу НБУ, який станом на 10.08.2023 року складає: 1 долар США 36 грн. 57 копійок), на підтвердження чого було надано розписку. До 26.12.2021 року відповідач сплачувала відсотки за користування коштами щомісячно. 26.12.2021 року [PERSON] повернула частину запозичених грошових коштів в сумі 1200,00 доларів США. Однак, до теперішнього часу іншу частину боргу не повернуто. Відповідачем проігноровані будь які звернення з приводу повернення грошових коштів, уникає особистих зустрічей, окрім того змінила номер телефону та не проживає за зареєстрованою адресою. За відповідачем залишається невиконаним зобов`язання повернути залишок суми позики 2500,00 доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 91425, 00 грн. (відповідно до курсу НБУ), та відсотки, обумовлені вказаним договором. Загальна сума боргу у розмірі 8500,00 доларів США, яка повинна бути сплачена відповідачем у відповідності до умов договору складає: - 2500,00 доларів США сума боргу за розпискою. - 3600,00 доларів США відсотки за користування коштами у 2022 році (300 доларів США щомісячно). - 2400,00 доларів США відсотки за користування коштами за 8 місяців 2023 року. Відповідачу скеровано претензію засобами поштового зв`язку та за допомогою месенджера Телеграм. У відповідь на отриману претензію відповідач написала, що визнає суму боргу та повідомила, що з позивачкою має зв`язатися її адвокат. Однак, сума боргу не сплачена, жодні контакти х відповідачкою або її адвокатом відсутні. У заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначає, що в процесі переговорів з представником [PERSON] адвокатом Лепеха В. з`ясувалось, що в січні та лютому 2022 року [PERSON] сплатила відсотки по 300,00 доларів США за кожен місяць користування коштами. Вказане не було враховано при складанні позовної заяви. Однак, з моменту подання позову до суду минуло 4 місяці. За такого є підстави для додаткового нарахування відсотків за користування коштами за вересень, жовтень, листопад та грудень 2023 року. Проте з врахуванням сплати відсотків за січень та лютий 2022 року збільшення позовних вимог у 2023 році здійснюється лише за 2 місяці. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про слухання справи сповіщені належним чином та своєчасно. Від представника позивача [PERSON] адвоката Павленко А.Л. надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися про слухання справи сповіщені належним чином та своєчасно. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 серпня 2021 року [PERSON] передала грошові кошти [PERSON] в розмірі 3700,00 доларів США, що еквівалентно на день подачі позову 135309,00 грн. (відповідно до курсу НБУ, який станом на 10.08.2023 року складає: 1 долар США 36 грн. 57 копійок), на підтвердження чого було надано розписку. До 26.12.2021 року відповідач сплачувала відсотки за користування коштами щомісячно. 26.12.2021 року [PERSON] повернула частину запозичених грошових коштів в сумі 1200,00 доларів США. В січні та лютому 2022 року [PERSON] сплатила відсотки по 300,00 доларів США. Згідно з частинами 1, 2 статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. За змістом ч. 2 ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до статті 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 1статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 1статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України). Положення ч.2 ст.625 ЦК України визначає межі відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання: «Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Згідно з вимогами ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частинами 1 та 2ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про задоволення позову в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем та підтверджені матеріалами справи, підлягають стягненню з відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3\~ст.133ЦПК України). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1\~ст.141ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи між [PERSON] та адвокатом Павленко Альоною Леонідівною укладено договір про надання правової допомоги №44/07 від 21 липня 2023 року. Додатковою угодою №1 до Договору №44/07 про надання правової допомоги від 21 липня 2023 року сторони дійшли згоди про те, що гонорар адвоката складає 7000,00 грн. [PERSON] сплачено оплату за договором про надання правової допомоги №44/07 від 21.07.2023 року у розмірі 7000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №44/07-1 від 21 липня 2023 року. Адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Відповідне положення міститься у Постанові ВП ВС від 12.05.2020 №904/4507/18 (12-171гс19), де суд зазначив: «Відмовляючи у задоволенні заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн, передбаченому пунктом 4.2 додаткової угоди № 2 від 28 вересня 2018 року, суди не врахували, що відповідна сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, то ж належить до судових витрат, не навели доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача. При цьому загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, складає 12 000 грн, що не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару». Верховний Суд у справі №201/14495/16-ц від 30.09.2020 приходить до висновку, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved