Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що із 08 вересня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час їх спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Дитина на даний час залишається проживати з позивачем. Зазначає, що вже тривалий час вони проживають з відповідачем окремо, оскільки в них зіпсувалися відносини, примирятись вони не бажають. Між ними відбуваються часті сварки та непорозуміння. Кожен має різні погляди на сімейне життя, погляди на подружні обов`язки та ведення спільного господарства. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їх шлюбних відносин. Враховуючи викладене, просить шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу просить відновити її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, клопотала про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає і не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 вересня 2015 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від спільного проживання подружжя спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Сторони разом не проживають та шлюбних відносин не підтримують. Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Спільне життя сторін не склалося, у зв`язку з чим шлюбні відносини між ними припинені. З огляду на те, що у сторін спільне життя не склалось, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач просила відновити їй дошлюбне прізвище - « [PERSON] », тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим до реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved