Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

у травні 2024 року [PERSON] звернулася у суд з позовом про визнання недійсним усиновлення. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона народилася [INFO] в м. Києві та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , які перебували у шлюбі до 05.11.1992 року. 01.06.1995 р. [PERSON] одружилася з [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 06.07.2000 року [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно позивача. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2002 року [PERSON] був визнаний батьком позивача та зобов`язано відділ реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва внести зміни в актовий запис №813 від 27.02.1987 р. про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши її прізвище « [PERSON] », по батьковівказати « [PERSON] », батьком вказати « [PERSON] ». 10.03.2003 р. біологічний батько позивача [PERSON] внаслідок гострого лейкозу неуточненого клітинного типу. На даний час позивач є повнолітньою і для неї є важливим визнання недійсним усиновлення, здійсненого, на думку позивача, без повідомлення її біологічного батька та поза його волею. Позивач вважає, що правові наслідки позбавлення батьківських прав поширюються і на правовідносини, які виникають після досягнення дитиною повноліття з метою реалізації захисту свого порушеного права щодо біологічного батька, тому вона звернулася до суду з даним позовом для відновлення справедливості. Просить визнати удочеріння [PERSON] , яке проведено на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.11.2002 року, усиновлювачем за яким є [PERSON] , недійсним. Анулювати запис про [PERSON] як батька [PERSON] в актовому записі про народження від 27.02.1987 року №813, вчиненому Дніпровським відділом РАГС м. Києва, поновити запис про [PERSON] як батька [PERSON] у вказаному актовому записі про народження, змінивши прізвище позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] », вказати батьком « [PERSON] ». Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 75) 08 липня 2024 року відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву. Відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення. 08 липня 2024 року третя особа [PERSON] надіслала до суду письмові пояснення, в яких вона також просить задовольнити позов. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов. Представник відповідача в судовому засіданні визнала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні також просила задовольнити позов. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач народилася [INFO] в м. Києві та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27 лютого 1987 року. (а.с. 18) Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі до 05.11.1992 року. 01.06.1995 р. [PERSON] одружилася з відповідачем [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.06.1995 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва. (а.с. 32) Рішенням Ватутінського районного суду м. Києва від 06.07.2000 року [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , на підставі ст. 70 КпШС України. (а.с. 49) Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.11.2002 року [PERSON] був визнаний батьком [PERSON] , [INFO] , та зобов`язано відділ реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва внести зміни в актовий запис №813 від 27.02.1987 р. про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши її прізвище « [PERSON] », по батькові вказати « [PERSON] », батьком вказати « [PERSON] ». (а.с. 39) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.03.2003 року, виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві, [INFO] [PERSON] помер внаслідок гострого лейкозу неуточненого клітинного типу. (а.с. 32) Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до змісту статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Зазначені положення закріплені в статті 207 СК України. Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому, насамперед, стабільними, незмінними повинні бути самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України визначено виключений перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення. У частині першій статті 238 СК України визначено, що усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. В контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах. Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 5 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються. Відповідно до частини першої, четвертої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ратифіковано Законом № 3017-VІ(3017-17) від 15 лютого 2011 року із застереженням та заявою) усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3 усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. За змістом пункту 13 вказаної постанови усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків. Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] зазначає, що вона на даний часє повнолітньою і для неї є важливим визнання недійсним усиновлення, здійсненого, на її думку, без повідомлення її біологічного батька та поза його волею. Позивач вважає, що правові наслідки позбавлення батьківських прав поширюються і на правовідносини, які виникають після досягнення дитиною повноліття з метою реалізації захисту свого порушеного права щодо біологічного батька, тому вона звернулася до суду з даним позовом для відновлення справедливості. Зазначає, що відносини та правовий зв`язок між батьками та дитиною не припиняються протягом усього життя, між ними існують взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки, які є чинними за життя, а окремі з них - навіть після смерті одного з них. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов. Відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, зазначивши це у відзиві на позовну заву. В судовому засіданні представник відповідача визнала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених частиною першою статті 236СК України, для визнання недійсним усиновлення, згідно якої якщо воно було здійснено без згоди дитини і батьків, яка була необхідна, або якщо усиновлювач не бажає настання прав та обов`язків, що виникають внаслідок усиновлення. Згідно ч. 5 ст. 237 СК України у разі визнання усиновлення недійсним відновлюються прізвище, ім`я та по батькові дитини, які вона мала до усиновлення.

Outcome: approved