Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

У червні 2023 року позивач АТ "ТАСКОМБАНК" звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за заявою-договором про надання споживчого кредиту №2233215-014 від 02.09.2021 року у розмірі 289 48,88 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 342,27 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 02.09.2021 року між АТ "ТАСКОМБАНК" та [PERSON] був укладений кредитний договір №2233215-014 від 02.09.2021 року, на умовах якого було надано кредит у розмірі 149 902,10 грн строком до 02.09.2023 року. Відповідно до умов кредитного договору відповідач акцептував публічну пропозицію АТ "ТАСКОМБАНК", яка розміщена на веб-сайті банку www.tascombank.com.ua на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов договору. Кредитні кошти відповідачу були надані у спосіб зазначений у кредитному договорі, отже позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. В подальшому відповідач перестала виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме перестала сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії. Неодноразовими телефонними повідомленнями банку позичальнику було повідомлено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашати, однак заходи виявились безрезультатними. Як наслідок станом на 04.05.2023 року заборгованість [PERSON] за заявою-договором №2233215-014 про надання кредиту від 02.09.2021 року становить 289 484,88 грн та складається з заборгованості по тілу кредиту (в тому числі прострочена) - 149 902,10 грн, заборгованість по процентам (в тому числі прострочена) - 23,98 грн, заборгованість по комісії (в тому числі прострочена) - 139 558,80 грн, які просить стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 116-117). Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва від 23.06.2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 119-120). 05.10.2023 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до АТ «ТАСКОМБАНК» про захист прав споживачів та визнання умов кредитного договору недійсними. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 02.09.2021 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено заяву- договір про надання кредиту №2233215-014, сума кредиту складала - 142 900,00 грн. Що стосується комісії за обслуговування кредиту 4,9% щомісячно від основної суми, то вказаними умовами укладеної між сторонами угоди не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Банк звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, у зв`язку з чим оскаржені положення договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними. Умови та правила надання банківських послуг (публічна пропозиція на укладення договору) [PERSON] для ознайомлення перед укладенням договору не надавались та позивачкою не підписувались, а тому і не можуть вважатись частиною кредитного договору. Положення договору про обов`язок сплати комісії є несправедливими, оскільки не містить опису послуг з обслуговування кредитної заборгованості, розрахунку вартості такої послуги. Вважає, що п.1.4. заяви-договору про надання споживчого кредиту №2233215-014, зокрема встановлення, комісії за обслуговування кредиту у розмірі 4.9 % щомісячно повинні бути визнані судом недійсними, оскільки вони є несправедливими, які призвели до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Так, встановлення щомісячної комісії розмірі 4.9% перевищує розмір процентної ставки 0.01 % за користування кредитом, встановленої кредитним договором. Встановивши в договорі сплату комісії за обслуговування кредиту в розмірі 4,9 % від суми кредиту, що складає 7 345,20 грн. щомісячно, АТ «Таскомбанк» не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються [PERSON] , а розмір такої комісійної винагороди, зокрема розмір кредиту, вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Отже, вважає що заяву-договір про надання споживчого кредиту № 2233215-014 від 02.09.2021 року є таким, що порушує її права як споживача, та підлягає визнанню недійсним в частині нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості (а.с. 140-142). 05.10.2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву мотиви, якого відповідають мотивам, викладеним у зустрічному позові. Крім того, посилається на те, що воєнний стан, який розпочався з 24.02.2022 року на території України до її офіційного закінчення є надзвичайним, а отже може вважатись форс-мажорною обставиною та у зв`язку з проведенням бойових дій, постійними повітряними тривогами, обстрілами, було унеможливлено для відповідача працювати, отримувати дохід та погашати заборгованість за кредитним договором за графіком платежів, у зв`язку з чим просить у задоволенні позову відмовити (а.с. 151-154). 16.10.2023 року до суду від представника АТ "ТАСКОМБАНК" Астаф`євої І.В. надійшла відповідь на відзив, у якій вказує, що матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростовується отримання та користування кредитними коштами з 2021 року. Позичальник була ознайомлена та погодилась зі змістом кредитного договору, договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, умовами надання та обслуговування кредитної лінії, графіку платежів та була повністю з ним згодна. Оскільки між сторонами при укладенні договору досягнуто згоди по всім істотним умовам договору, а волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, вважає, що підстав вважати умови кредитного договору нікчемними немає. Так, перед підписанням кредитного договору, позичальнику була надана інформація про орієнтовну сукупну вартість кредиту, з урахуванням процентної ставки та вартості всіх послуг пов`язаних з одержанням кредиту, укладанням та виконанням кредитного договору. З детального розпису вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, повідомлення про умови кредитування за програмою кредитування на поточні потреби без забезпечення та попереднього розрахунку за кредитом вбачається, що Позичальник належним чином був повідомлений банком про умови кредитування, зокрема, сплату банку щомісячної комісії за управління кредитом, та погодився з ними. Одне лише передбачене законом віднесення введення воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальних захід, запроваджений в рамках воєнного стану унеможливлює виконання конкретного договору. Воєнний стан не звільняє від обов`язків щодо сплати кредиту (а.с. 157-163). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2023 року року прийнято зустрічну позовну заяву, здійснено перехід розгляду справи за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче засідання (а.с. 176-177). 02.01.2024 року до суду від представника АТ "ТАСКОМБАНК" Астаф`євої І.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, мотиви аналогічні відповіді на відзив (а.с. 187-194). 26.04.2024 року до суду від представника [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, у якій просить задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON] та визнати недійсними умови кредитного договору, які зазначені у пункті 1.4 зокрема щодо встановлення комісії за обслуговування кредиту у розмірі 4.9 % щомісячно (а.с. 224-227). 26.04.2024 року від представника [PERSON] - [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог АТ "ТАСКОМБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості за заявою-договором про надання споживчого кредиту (а.с. 230-234). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 20.06.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду (а.с. 240). В судове засідання позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) АТ "ТАСКОМБАНК" свого представника не направив, у позовній заяві просили провести розгляд справи без їх участі (а.с. 4). Відповідач за первісним (позивач за зустрічним позовом) та його представник у судове засідання не з`явились, направили до суду заяву, у якій просили розглядати справу у їх відсутність, у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити (а.с. 244-245). Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 02.09.2021 року [PERSON] звернулась до АТ «ТАСКОМБАНК» з заявою-договором про надання споживчого кредиту № 2233215-014 (а.с. 7-11). Згідно до п. 1.1 [PERSON] просить надати АТ «ТАСКОМБАНК» споживчий кредит на власні потреби в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі- ДКБО), в редакції, яка на день підписання цієї заяви-договору (далі - Заява-договір) розміщена на офіційній сторінці Банку. Відповідно до п. 1.2.2. заяви-договору загальна сума кредиту 149902,10 грн. Згідно до п. 1.2.3. заяви-договору комісія за надання кредиту - 4.9 %, що складає 7 002,10 грн. Згідно до п. 1.2.4. заяви-договору сума кредиту без комісії за надання кредиту: 142 900,00 грн. Відповідно до п. 1.2.6 заяви-договору трок кредиту: 24 місяці. Згідно п. 1.2.9 заяви-договору проценти за користування кредитом: 0,01 % річних. Згідно п. 1.4. заяви-договору комісія за обслуговування кредиту: 4,9 % щомісячно. Відповідно до п.2.1. заяви-договору відповідач підтверджує, що банк надав в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, згідно ЗУ «Про захист прав споживачів», та ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до п.2.2. заяви-договору відповідач підтверджує, що на момент укладення заяви-договору попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами та правилами надання споживчого кредиту в тому числі вартістю споживчого кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про загальну вартість споживчого кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та загальними втратами за споживчим кредитом, а також з будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає законодавство України, в тому числі інформацією, надання якої передбачено нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими цілком згодний. Відповідно до п. 2.6 заяви-договору відповідач погоджується з тим, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться в додатку № 1 до цієї заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Відповідно до п. 3.1.1 заяви-договору відповідач зобов`язався належним чином виконувати усі умови даного договору та взяті на себе зобов`язання. Відповідно до п. 3.1.2. заяви-договору у строки обумовлені заявою-договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання. Відповідно до п. 3.3.1 заяви-договору банк має право вимагати від позичальника належного виконання взятих на себе зобов`язань відповідно до заяви-договору. Відповідно до п. 3.3.2. заяви-договору при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених заявою-договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів, та стягнути заборгованість в примусовому порядку. Відповідно до п.5.3 заяви-договору при несплаті заборгованості за кредитом, за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, а також сум комісій, у встановлений договором термін, банк нараховує, а клієнт сплачує банку штрафи: штраф 1 - у розмірі 300,00 грн. нараховується на сьомий день виходу на прострочку. Штраф нараховується стільки разів скільки клієнт буде порушувати умови договору. Відповідно до п. 5.5 заяви-договору, сторони домовились, що при достроковому повному погашенні кредитної заборгованості, клієнт сплачує банку проценти, за обслуговування кредитної заборгованості за фактичну кількість днів користування Кредитом у відповідному розрахунковому періоді, та комісію за обслуговування кредитної заборгованості за поточний розрахунковий період у повному обсязі. Згідно з п. 5.15 Заява-договір набуває чинності з моменту її підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 2233215-014 від 02.09.2021 року укладеного з позичальником [PERSON] станом на 04.05.2023 року заборгованість останньої складає 289 484,88 грн та складається з заборгованості по тілу кредиту (в тому числі прострочена) - 149 902,10 грн, заборгованість по процентам (в тому числі прострочена) - 23,98 грн, заборгованість по комісії (в тому числі прострочена) - 139 558,80 грн (а.с. 19). На підтвердження надання АТ «ТАСКОМБАНК» [PERSON] кредитних коштів банком надано: виписку по особовому рахунку за період з 02.09.2021 року по 04.05.2023 року (а.с. 20-103). 26.04.2023 року АТ «ТАСКОМБАНК» на адресу [PERSON] направив повідомлення-вимогу про погашення заборгованості за кредитному договору № 2233215-014 від 02.09.2021 року (а.с. 103-104). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно норми ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З заяви-договору про надання споживчого кредиту № 2233215-014 від 02.09.2021 року, інформаційного повідомлення, додатку №1 до заяви-договору № 2233215-014 вбачається, що в них прописано умови надання та обслуговування кредитної лінії, а також наявні підписи позивача [PERSON] та представника ПАТ «ТАСКОМБАНК». Також Додаток №1 містить графік платежів, розрахунок сукупної вартості кредитного ліміту та реальної процентної ставки за користування кредитним лімітом. Суд звертає увагу що в таблиці графіку наявні показники «платежі за надані сукупні послуги». З розрахунку заборгованості по кредитному договору № 2233215-014 від 02.09.2021 року, вбачається, що [PERSON] перестала виконувати умови заяви-договору по погашенню тіла кредиту та відсотків згідно графіку, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 04.05.2023 року складає 289 484,88 грн та складається з заборгованості по тілу кредиту (в тому числі прострочена) - 149 902,10 грн, заборгованість по процентам (в тому числі прострочена) - 23,98 грн, заборгованість по комісії (в тому числі прострочена) - 139 558,80 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками. Суд зазначає, що відповідач доводів позивача про вказану суму заборгованості не спростувала, контррозрахунку заборгованості не зробила, доказів сплати заборгованості не подала. За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує позовні вимоги АТ "ТАСКОМБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості за заявою-договором про надання споживчого кредиту підлягають задоволенню. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] до АТ "ТАСКОМБАНК" про захист прав споживачів, визнання умов кредитного договору недійсними, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1-3, 5, ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг") до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. Тобто, відповідно до вищезазначених положень позивач не була позбавлена можливості відмовитися від Договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте у вказаний строк вона від договору не відмовлялася, жодних заперечень щодо його змісту не висловлювала, що свідчить про її згоду з умовами укладеного договору. Банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили істотні умови договору, [PERSON] особистими підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. На час розгляду справи судом відповідачем не надано жодних даних, які б свідчили про погашення заборгованості у добровільному порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених сторонами предмету спору та підстав первісного та зустрічного позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та залишення без задоволення зустрічного позову. Згідно статті 141 ЦПК судовий збір покладається на відповідача за первісним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved