Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

07.02.2024 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.12.2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду №200409716 щодо кредитування, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 20\~883,25 грн. з встановленим строком користування з 15.12.2015 року по 15.12.2018 року, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071, проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16, відповідно до якої ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» визначено єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський». Позивач зазначає, що Банком було виконано взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, тоді як [PERSON] порушила його умови щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, а тому станом на 02.02.2024 року загальний розмір кредитної заборгованості відповідачки становить 51 819,84 грн. З урахуванням 3 % річних в розмірі 4\~667,66 грн. та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань в розмірі 23\~052,34 грн., загальна заборгованість відповідачки перед банком складає 79\~539,84 грн. Ухвалою суду від 12.02.2024 року провадження по справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 01.03.2024 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив, \~в якому останній просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що позивачем не представлено належних і допустимих доказів самого факту укладення 15.12.2015 року між відповідачкою та ПАТ «Банк Михайлівський» кредитного договору, надання їй цим банком відповідної суми кредиту, а також відступлення ПАТ «Банк Михайлівський» своїх прав за цим договором ТОВ «Діджи Фінанс». Позивачем не долучені оригінали відповідних документів, кредитного договору, анкети-заяви, тощо, а представлені лише їх копії. Із представлених позивачем копій документів вбачається, що від імені банку діяв [PERSON] , повноваження якого неможливо встановити. Жодних доказів перерахування банком їй кредитних коштів не має. Крім того, просив врахувати, що представлений позивачем розрахунок заборгованості нічим не підтверджений, та жодних належних доказів в його обґрунтування (зокрема відповідних первинних документів, оформлених згідно вимог\~Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») позивачем не надано. Ухвалою суду від 21.03.2024 року зобов`язано ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» надати суду докази, а саме оригінали наступних документів: заяви від 15.12.2015 року №200409716 (додаток 5 до позову); довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 15.12.2015 року б/н (додаток 5 до позову); реєстру відступлених прав вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року №7_БМ; довіреності ПАТ «Банк Михайлівський», якою товариство (банк) доручило [PERSON] (або іншій особі) укласти (підписати) від імені ПАТ «Банк Михайлівський» кредитний правочин від 15.12.2015 року №200409716 та/або вчинити інші дії. 07.05.2024 року на виконання ухвали суду від 21.03.2024 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» надав оригінал заяви (оферти) №200409716 від 15.12.2015 року, оригінал довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, завірену копію реєстру відступлених прав вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року № 7_БМ (окремі сторінки реєстру), завірену копію виписки з ЄДР, завірену копію довіреності на представника [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача\~ [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів як самого факту укладення між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] відповідного кредитного договору, надання [PERSON] цим банком відповідної суми кредитних коштів, так і факту набуття ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» прав як кредитодавця саме за цим договором. Також позивачем не представлено належних і допустимих доказів наявності у [PERSON] відповідної суми заборгованості, яку просить стягнути позивач на свою користь із останньої. Позивачем надано виписки від 30.01.2024 року за період з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року за певними особовими рахунками, однак не зазначено, яке відношення такі рахунки мають до Кредитного договору №200409716 від 15.12.2015 року, та які кошти на них обліковуються. Крім того, до Заяви (оферти) від 15.12.2015 року №200409716 позичальнику в ПАТ «Банк Михайлівський» було відкрито рахунок № [NUMBER] , однак виписки за вказаним рахунком позивачем до позову не надано. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», з огляду на таке. Судом встановлено, що 15.12.2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено договір у формі заяви (оферти) №200409716. Умовами договору передбачено, що [PERSON] пропонує банку укласти з нею кредитний договір в рамках якого: відкрити рахунок, що буде використовуватися в рамках кредитного договору, номер рахунку зазначений в графі «Рахунок клієнта» Розділ 2 ОП Заяви; надати кредит в сумі, зазначеній в графі «Сума Кредиту» Розділу 2 ОП Заяви, шляхом зарахування суми кредиту на рахунок. Відповідно до п. 2 Розділу «Основні параметри заяви», рахунок клієнта: 29098526836001, сума кредиту 20883,25 грн.; строк дії кредиту 1096 днів, з 15.12.2015 року по 15.12.2018 року; розмір процентної ставки за кредитом 0,0001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 0 % до 0 місяця строку дії кредитного договору включно, 3,65% з 1 місяця строку дії кредитного договору; комісія за видачу кредиту: 1,5 %; щомісячний платіж 1354 грн., останній платіж 1365,89 грн. 15.12.2015 року [PERSON] підписана Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту. 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №7_БМ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №200409716, укладеним 15.12.2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Відповідно до витягу з додатку №1 до Договору факторингу №7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020 року, загальна заборгованість [PERSON] за договором №200409716 від 15.12.2015 року складає 51\~819,84 грн., що складається із: заборгованості по тілу кредиту 17984,45 грн. та заборгованості за доходами 33\~835,39 грн. 19.12.2022 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» направило [PERSON] претензію із пропозицією самостійно сплатити заборгованість за Кредитним договором №200409716 від 15.12.2015 року в загальній сумі 51\~819,84 грн. Відповідно до частин 1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.\~638\~ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530\~ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За статями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч. 1\~ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року у справі №200/5647/18 та від 28.10.2020 року у справі №760/7792/14-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем на підтвердження наявності у відповідача заборгованості та її розміру подано до суду заяву (оферту) №200409716 від 15.12.2015 року, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, заяву про відкриття поточного рахунку та картку із зразками підписів, договір №7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», Витяг з реєстру боржників до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 року. В той же час, доказів того, що відповідачем були отримані кредитні кошти, розмір наданого кредиту, графіку погашення заборгованості, виписки з карткового рахунку відповідача, а також розрахунку заборгованості позивачем суду не надано. Як встановлено судом та зазначено вище, відповідач з первісним кредитором уклав договір на отримання кредиту 15.12.2015 року, відповідно до якого відповідачу було відкрито рахунок № [NUMBER] , однак на підтвердження наявності заборгованості за вказаним кредитом позивачем подано виписку по особовим рахункам, зокрема за рахунками № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 року. Разом з тим, жодного доказу на підтвердження того, що позичальнику відповідно до умов договору №200409716 від 15.12.2015 року замість рахунку № [NUMBER] відкрито рахунки № № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , суду не надано. Також суд звертає увагу, що у позовній заяві не вказано, коли саме відповідач отримав кредит в розмірі 20883,25 грн., а суд не має можливості це встановити самостійно з наданих в якості доказу позивачем виписок по особовим рахункам з 23.05.2016 по 27.07.2020 року, оскільки, як зазначалося вище, виписка сформована лише після 23.05.2016 року, а не з часу укладення договору, у виписках зазначені рахунки, які не відповідають рахунку, вказаному у заяві (оферті) №200409716 від 15.12.2015 року і жодного доказу того, що рахунок, вказаний у виписках, належить саме відповідачу, не зазначено ні у позовній заяві, ні у доданих до позовної заяви доказах. Представлені суду виписки по рахунку, як зазначено позивачем, оформлені Фондом гарантування вкладів, про те, виписки не підписані уповноваженим представником Фонду гарантування вкладів, а отже не є належним та допустимим доказом на підтвердження видачі кредиту та підставності стягнення заборгованості. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено докази, наявні у матеріалах цивільної справи. Суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України). Частинами 1-2\~ст. 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. У своїй заяві до суду ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» просив розглянути справу у його відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Будучи обізнаним про те, що відповідач заперечує проти позову та не визнає суму боргу, позивач не надав доказів на підтвердження позовних вимог, тобто, скористався своїми правами, передбаченим\~ЦПК України, на власний розсуд. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані по справі докази відповідно до наведених правових норм, суд дійшов до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач дійсно отримав у ПАТ «Банк Михайлівський» кредит у розмірі 15250,00 грн., а також наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором №200409716 від 15.12.2015 року у загальному розмірі 51 819,84 грн., у зв`язку з чим слід відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині за недоведеністю. Факт недоведеності позивачем видачі кредиту обмежує суд у вирішенні питання про стягнення 3% відсотків, та інфляційних втрат. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed