Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Старокозацької сільської ради об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] , померла матір позивача [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді: земельної ділянки № [NUMBER] в масиві № 25, загальним розміром 3,99 га, кадастровий номер: 5120881800:01:002:0280, що розташована на території Старокозацької (Володимирівської) сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, дана земельна ділянка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія IV-ОД № 065663, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 12 серпня 2003. За життя, [PERSON] 24 жовтня 2018 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Рязанцевою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за №2432, відповідно до якого вищевказану земельну ділянку, яка належала матері при житті вона, заповідала позивачу [PERSON] . Згодом позивач звернулась до приватного нотаріуса Олексія ІВАНИЦЬКОГО Білгород-Дністровського районного нотаріального округу із заявою для оформлення та видачі позивачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Нотаріусом у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно було відмовлено, у зв`язку з чим позивачу було рекомендовано звернутись до суду. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2024 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові. Представник Старокозацької сільської ради надав заяву про розгляд справи за його відсутності, справу просив розглянути згідно вимог діючого законодавства та на підставі матеріалів, наявних у суді. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю позивача, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано повторно 13 листопада 2000 Відділом реєстрації актів громадянського стану Білгород-Дністровського районного управління юстиції Одеської області. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , зареєстрованим Службою цивільного стану Штефан Воде, та виданим 21 листопада 2023, Агенством державних послуг, актовий запис №60. (а.с.6-7) Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді: земельної ділянки № [NUMBER] в масиві № 25, загальним розміром 3,99 га, кадастровий номер: 5120881800:01:002:0280, що розташована на території Старокозацької (Володимирівської) сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, дана земельна ділянка належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія IV-ОД № 065663, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 12 серпня 2003. За життя, [PERSON] 24 жовтня 2018 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Рязанцевою О.Ю., зареєстрований в реєстрі за №2432, відповідно до якого вищевказану земельну ділянку, яка належала матері при житті вона, заповідала позивачу [PERSON] , [INFO] . (а.с.19) Інших спадкоємців на спадщину немає. Батько позивача, чоловік померлої [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , зареєстрованим Службою цивільного стану Штефан Воде, та виданим 20.06.2024, Агентством державних послуг, актовий запис №46. (а.с.24-25). Відповідно до Довідки №227 від 26.06.2024, яка видана старостою Володимирівського старостинського округу Старокозацької сільської ради, що [PERSON] , яка померла [INFO] проживала разом з [PERSON] , яка вела за нею догляд. Відповідно до листа приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Олексія ІВАНИЦЬКОГО від 27.06.2024 №94/01-16 у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно позивачу було відмовлено, \~у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивач прийняла спадщину так як після смерті матері позивач фактично вступила у спадщину, оскільки продовжує користуватися спадковим майном та доглядає земельну ділянку та користується нею, що у відповідності зі ст. 1268 ЦК України свідчить про прийняття нею спадщини. Згідно листа державного нотаріуса Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Михайла МЕЛЬНИЧЕНКО від 15.07.2024 №534/01-16, згідно Спадкового реєстру спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Норми права, якими керувався суд. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно дост.1261ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, після померлої [INFO] [PERSON] , позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування, відповідно до вимог ст.1261 ЦК України. Із змісту ст.1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від30травня 2008 року №7«Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки ,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті матері, вступила у володіння і розпорядження спадковим майном. Обставин, які б спростовували твердження позивача в позовній заяві, суд не знаходить, тому кладе їх в основу рішення. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права, інтересу. Одним із способів захисту цивільного права є визнання права (ст. 16 ЦК України). Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що позивач має право на вказане нерухоме майно, і таке його право підлягає судовому захисту. Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивач набув права власності на спадкове майно, на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved