Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

У квітня 2024 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги про позбавлення батьківських прав мотивовані тим, що [PERSON] проживав без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] близько 16 років, а з 15.11.2022 зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу сімейні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинилися, проживають окремо, сім`я фактично припинила існування, відповідачка виїхала за кордон. За час спільного проживання у них народилася спільна дочка [PERSON] , [INFO] . Донька [PERSON] за взаємною згодою батьків та її особистою згодою, залишилась проживати з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Вони проживають в приватному будинку, де дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між батьком та донькою склалися доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту народження і по день подачі позову до суду здійснює Позивач. [PERSON] навчається в 7-А класі ОЗ "Великобагачанський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів", за цей час зарекомендувала себе як старанна та дисциплінована учениця, батько підтримує зв`язок з класним керівником. Донька знаходиться на повному утриманні батька, відповідач жодним чином вихованням доньки не займається, не цікавиться її життям, навчанням, станом здоров`я, дозвіллям, матеріальним забезпеченням, з дитиною майже не спілкується. Взагалі Відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків як то визначено Сімейним кодексом України, відкрито заявляє про своє небажання брати участь у вихованні доньки, про що свідчить написана нею нотаріально посвідчена заява від 12.01.2023. Тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі доводів викладених в позовній заяві та інших документах долучених до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася (а.с. 30, 52), заяв про проведення розгляду справи за її відсутності, чи про відкладення розгляду справи до суду не подала. Представник третьої особи ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ВЕЛИКОБАГАЧАНСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ Миргородського району Полтавської області як органу опіки та піклування Онупко Н.П. в судовому засіданні покладалася на розсуд суду при ухваленні рішення щодо позбавлення батьківських права [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , представника третьої особи Онупко Н.П. , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , в графі "Батько" записано [PERSON] , в графі "Мати" записано [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого повторно Великобагачанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції від 12.11.2023 (а.с. 7). На час розгляду справи дитині не виповнилося 14 років, що приймається судом до уваги, як те, що у такому віці дитина спільно із батьками бере участь у прийнятті рішення щодо свого місця проживання. Позивач та відповідач зареєстрували шлюб 15 листопада 2022 року, актовий запис про шлюб № 100, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого Великобагачанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Суми) від 15.11.2022 (а.с. 8). Позивачем під час розгляду справи надано до суду копію рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 22 липня 2024 року, шлюб, зареєстрований 15 листопада 2022 року, місце реєстрації: Великобагачанський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис № 100, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано. Рішення законної сили на момент розгляду справи законної сили не набрало (а.с. 74), зважаючи на позицію сторони позивача, яка подала до суду вказане рішення, якій судом було роз`яснено наслідки подання до суду рішення, яке не набрало законної сили, суд не аналізує встановлені в судовому рішенні, яке не набрало законної сили обставини справи, і не вважає поданий до суду письмовий доказ, як підтвердження винної поведінки відповідача зважаючи на категорію справи, яка розглядалася судом. Відповідно до інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28.05.2024, [PERSON] , [INFO] , перетинала державний кордон України в період з 08.11.2017 по 28.05.2024, останній виїзд за кордон 22 січня 2024 року (а.с. 51). Вказана інформація свідчить про те, що відповідач на час розгляду справи знаходиться поза межами території України, відомості про причини його виїзду та час на який виїхав відповідач суду не відомі, а тому дана обставина не сприймається судом, як підтвердження винної поведінки відповідача по відношенню до дитини, чи підтвердження свідомого ухилення одного із батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Показання допитаних у судовому засіданні свідків сторони позивача свідчать про те, що сімейні відносини між позивачем та відповідачем розірвані, і позивач на час розгляду справи виїхав за межі України, інформацією щодо причини виїзду, та на який час виїхав відповідач за кордон свідки суду не повідомили, як і не вказали фактів винної поведінки відповідача по відношенню до своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як визначено ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У пунктах 15 та 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до положень закону до суду від Виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради подано ВИСНОВОК про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (том 1 а.с. 33-35), який не містить ПОЗИТИВНОГО висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по справі, як і не містить встановлених фактів на підтвердження винної поведінки відповідача по відношенню до дитини так і фактів свідомого ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, як і документів, які негативно характеризують особистість матері, а лише підтвердження того факту, що матір на даний час із позивачем та неповнолітньою дитиною разом, що не розглядається судом, як достатнє підтвердження винної поведінки по відношенню до дитини чи підтвердження свідомого ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Статтею 15 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19, 607/15704/22 від 29.11.2023 зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України, де вказано, що "ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками". Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Надані суду докази позбавлення батьківських прав, а саме Характеристика учениці 7-А класу ОЗ "Великобагачанський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів" [PERSON] , характеристика на [PERSON] , яка складена депутатом Великобагачанської селищної ради восьмого скликання Бут Д.В. , характеристика на [PERSON] з місця роботи, виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , копії рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 22.07.2024 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , не містять відомостей про винну поведінку відповідача по справі і не розглядаються судом, як такі, що підтверджують факт підтверджують факт свідомого ухилення [PERSON] від виконання обов`язків з виховання дитини. Суд розглядає дані доказі, як підтвердження того, що відповідач не проживає разом донькою та позивачем по справі, які як окремо так і у сукупності підтверджують твердження і позицію позивача по справі про те, що їх сім`я розпалася. Щодо нотаріально посвідченої заяви [PERSON] на позбавлення її батьківських прав, яка долучена до матеріалів справи (а.с. 75), то суд звертає свою увагу на положення ч. 3 ст. 155 СК України, де зазначено, що відмова батьків від дитини є НЕПРАВОЗГІНОЮ, суперечить моральним засадам суспільства, а тому до уваги судом не приймається. Суд також зазначає, що не досліджував питання з якою метою була написана вказана заява відповідачем по справі, а ставлення відповідача до предмету розгляду даної справи суду на момент видалення до нарадчої кімнати не відоме, жодних письмових заяв щодо ставлення до розгляду даної справи відповідач до суду не подав. З огляду на вище зазначене, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять достатніх доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тобто такої винної поведінки особи, коли вона свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати ці обов`язки. Та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається батько, а мати [PERSON] проживає за кордоном, не свідчить безумовно про те, що вона не бажає приймати участь у вихованні та утриманні своєї доньки, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог позивача, позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини не відповідатиме інтересам цієї дитини, оскільки позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на її свідомість. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed