Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що з 16 вересня 2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач є працездатним, отримує стабільний дохід. В свою чергу, на даний час, позивач немає можливості працювати, оскільки здійснює догляд за дітьми, перебуває в декретній відпустці. З огляду на наведене, позивач просить суд увалити рішення про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на її утримання в розмірі 5000 грн. до досягнення молодшою дитиною трьох років. Ухвалою суду від 29 травня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. У письмовій заяві, поданій на адресу суду до судового засідання, позивач просить здійснювати розгляд справи без її участі, вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в письмовій заяві визнав позов частково, в розмірі 2500 грн. Зазначив, що розмір його пасивного доходу становить 11000 грн. на місяць, інші кошти він отримує не на постійній основі. При ухваленні рішення просив врахувати його матеріальний стан. Розгляд справи просив здійснювати без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2011 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2024 року (встановлено згідно даних АСДС) (а.с.7). Від спільного шлюбу мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Діти станом на дату розгляду справи проживають разом з матір`ю. Відповідно до судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2024 року з відповідача на користь позивача щомісячно стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) (встановлено згідно даних АСДС). Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.2, ч.4 ст.84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1, 3 ст. 80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] та [PERSON] , діти мешкають разом із матір`ю, позивач не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.10-12), отже вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст. 84 СК України. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є особою працездатного віку, доказів наявності існування у нього інших утриманців не надано. Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину, відповідачем не надано. При вирішенні вказаної категорії спорів суд має враховувати матеріальне становище відповідача та розмір його доходів, які мають бути достатніми для виконання заявлених позовних вимог. Крім того, відповідно до приписів ст.128 КЗпП України та ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Аналогічні роз`яснення містить п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, згідно якого максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до ч. 3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відомості про наявність у відповідача фінансової спроможності сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 5000 грн. щомісячно у суду відсутні, доказів протилежного позивач не надала. З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує соціальну допомогу при народженні дитини. Крім цього, відповідач на її користь сплачує 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) на утримання двох дітей. З огляду на наведене, виходячи з принципу справедливості, розумності і з урахуванням потреб дружини, суд вважає за можливе ухвалити рішення про стягнення аліментів на утримання позивача у розмірі 2500 грн. до досягнення [PERSON] трирічного віку. Суд наголошує, що аліменти не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів. Вказаний розмір аліментів може стабільно, гарантовано та вчасно сплачуватись відповідачем, що спрямовано на уникнення наявності заборгованостей з боку платника аліментів. З огляду на наведене, вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial