Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] з ним, за адресою його місця проживання. В обґрунтування вимог вказує, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох малолітніх дітей. У лютому 2022 року дружина виїхала з дітьми до Польщі, через деякий час привезла дітей до кордону з Україною і передала своїй матері для супроводу до позивача. З того часу діти проживають з батьком, який самостійно їх виховує. Відповідачка повернулась до України, але проживає окремо від позивача та дітей. Остання є громадянкою РФ та має можливість безперешкодно виїхати і забрати дітей, що турбує позивача і у зв`язку з чим він звернувся з даним позовом до суду. [PERSON] звернулась в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі матері у вихованні дітей. В позові вказує, що при поверненні її з дітьми з Польщі 22.06.2022 працівники прикордонної служби заборонили їй перетинати кордон, оскільки вона має прострочений паспорт громадянина РФ. У зв`язку з цим вона попросила свою матір забрати дітей на Україну, а сама повернулась до Польщі оформляти паспорт. Паспорт їй був виданий лише в травні 2023 року. Протягом всього часу вона підтримувала зв`язок із дітьми за допомогою засобів відеозв`язку. В жовтні 2023 року вона повернулась в Україну, але чоловік вороже настроїв дітей проти неї та не дозволяє їй бачитися і спілкуватися з дітьми. [PERSON] залякує її, переслідує вдома і на роботі, погрожує фізичною розправою, якщо вона буде намагатися шукати можливість спілкуватися з дітьми. Вона бажає виконувати свої батьківські обов`язки. Просить усунути їй перешкоди у спілкуванні з дітьми. Встановити такий спосіб її участі у вихованні дітей: у будь-який час безперешкодно бачитися і спілкуватися з дітьми без обмежень часовим періодом, як в присутності батька так і без його присутності; ночувати з дітьми за місцем свого проживання не менше ніж три ночі протягом кожного тижня; один раз на рік виїжджати з дітьми на відпочинок та оздоровлення до санаторіїв, готелів, пансіонатів та інших закладів відпочинку, розташованих в Україні та за її межами; в будь-який час безперешкодно спілкуватися з дітьми засобами мобільного телефонного зв`язку, а також за допомогою програм обміну повідомленнями (Telegram, Viber, WhatsApp та ін.). Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином. Від представника позивача за первинним позовом, відповідача за зустрічним, [PERSON] - адвоката Андріяшевської М.С. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача на підставі матеріалів справи. Також вказала, що проти задоволення зустрічного полову не заперечують, просить не розглядати питання стягнення судових витрат за обома позовами. Представником відповідача за первинним позовом, позивача за зустрічним, [PERSON] - адвокатом Губарем А.Л. подана заява, відповідно до якої [PERSON] визнає позовні вимоги позивача за первинним позовом, просить прийняти визнання позову, про правові наслідки обізнана. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] просить задовольнити повністю, справу розглянути без її участі та участі її представника. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначив про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Від третьої особи за обома позовами - Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривий Ріг як орган опіки та піклування, надходило до суду клопотання про розгляд справи без участі представника виконкому. При розгляді справи покладаються на розсуд суду. До суду надали рішення про доцільність визначення місця проживання дітей сторін та щодо способів участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми. За таких обставин суд вважає можливим провести розгляд справи без участі сторін, їх представників та представника третьої особи, за наявними у справі доказам, відповідно до вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 15 грудня 2023 року прийнято первинний позов до розгляду та відкрито провадження у справі, залучено в якості третьої особи Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради міста Кривий Ріг як орган опіки та піклування. 17 січня 2024 року [PERSON] подано зустрічну позовну заяву, яка ухвалою суду від 18 січня 2024 року залишена без руху. Ухвалою суду від 22 лютого 2024 року зустрічну позовну заяву [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та встановлення способу участі матері у вихованні дітей прийнята до розгляду та об`єднана в одне провадження з первісним позовом. 20 березня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 17 лютого 2012 року між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с.6). [PERSON] і [PERSON] є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7, 8). Діти мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.11,12). За вказаною адресою зареєстрований і батько дітей - [PERSON] , що видно із штампу в його паспорті (а.с.9). [PERSON] мала зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.150. з 13.10.2023 знята з реєстрації за вказаною адресою за заявою власника житла (а.с.23). Також встановлено, що [PERSON] є громадянкою Російської Федерації, перебуваючи в Польщі займалась питанням отримання нового паспорта, дата видачі якого - 27.04.2023. Остання має посвідку на постійне проживання в Україні. Як видно із копії договору оренди від 30.10.2023 [PERSON] отримала в платне користування квартиру за адресою: [ADDRESS] . В договорі вказано, що квартирою будуть користуватися [PERSON] та її двоє малолітніх дітей. Із копії довідки Криворізького ліцею №115 КМР від 15.08.2023 видно, що [PERSON] з сім`єю не проживає, участі у вихованні сина [PERSON] не приймає, батьківські збори не відвідує. Дитина проживає з батьком, який займається його вихованням (а.с.13). Судом оглянуті скріншоти переписки сторін в програмі обміну повідомленнями, з яких видно наявність неприязних стосунків між ними. Відповідно до рішення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради №18 від 17 січня 2024 року, вважають доцільним визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . В рішенні вказано, що діти проживають з батьком, де створені умови для проживання та виховання дітей. На час перевірки служби у справах дітей за місцем проживання [PERSON] відсутні умови для проживання дітей (а.с.34). Відповідно до рішення №103 від 20 березня 2024 року, виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради вирішив вважати доцільним визначити способи участі [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] і [PERSON] та спілкування з ними, визначено періодичність та місце побачень (а.с.107). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним Кодексом України. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Аналогічну норму містить і частина 4 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», яка крім того, визначає, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст.3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці керується саме вищезгаданими приписами Конвенції та покладає в основу своїх рішень принцип дотримання «якнайкращих інтересів дитини». Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови №16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За ч. 3 ст. 9 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основні особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Як передбачено ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 569/18837/19 (провадження № 61-1728св22) вказано, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Так суд за матеріалами справи встановив, що між сторонами склались сталі неприязні стосунки, які позбавляють [PERSON] можливості регулярно спілкуватися з дітьми. [PERSON] не сприяє спілкуванню матері з дітьми, які проживають із ним. Наслідки особистого конфлікту між батьками можуть мати негативний вплив на дітей та не сприяють якнайкращому задоволенню їх інтересів, які мають пріоритет над інтересами батьків. Натомість існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними місця проживання дітей з одним із батьків, форм та методів спілкування матері з дітьми, тож зобов`язання батька не чинити відповідні перешкоди матері дітей, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню того, що права кожного з батьків є рівними. Крім того, ст.19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд враховує, що виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м. Кривий Ріг як Орган опіки та піклування вважає за доцільне проживання малолітніх дітей сторін з батьком та визначив способи участі матері у вихованні дітей: періодичність, систематичність, тривалість та місце побачень з дітьми. Суд, натомість, може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ст. 19 СК). Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 25 березня 2020 року по справі № 185/8359/17. Встановлено, що умови участі [PERSON] у вихованні малолітніх дітей встановлені в рішенні №103 Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривий Ріг від 20.03.2024 дещо відрізняються від умов, викладених в зустрічній позовній заяві. При цьому, встановлено, що відповідач за зустрічним позовом [PERSON] визнає в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] . Відповідно до ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. На підставі встановлених обставин справи, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також враховуючи, що відповідач за первинним позовом та відповідач за зустрічним позовом визнають відповідно первинні та зустрічні позовні вимоги, суд доходить висновку про їх задоволення. При цьому, суд зазначає, що зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дітей, в тому числі з врахуванням віку дітей, їх прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дітей, що буде відповідати їх інтересам. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved