Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

До Оболонського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] та просив строком на 5 місяців заборонити їй перебувати біля його місця проживання; наближатися на відстань менше 500 метрів до нього; дзвонити, писати або вести телефонні переговори із ним або контактувати через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб; особисто або через третіх осіб розшукувати його, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися із ним та розповсюджувати щодо нього або його родини будь-яку конфіденційну або особисту інформацію іншим особам. Заявник повідомив, що перебував у шлюбі з [PERSON] , який наразі розірвано. [INFO] народилася їх донька [PERSON] . За твердженням заявника, [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а 09 липня 2024 року вчинила сварку, в ході якої застосувала до нього фізичне та психологічне насильство, за результатом чого працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП, який наразі перебуває на розгляді у суді. У судовому засіданні представник заявника додатково послалася на листування загрозливого та образливого характеру з боку [PERSON] , переслідування нею [PERSON] та повторну сварку 18 липня 2024 року. Заінтересована особа заперечила проти задоволення заяви та зазначила, що в ході сварки також зазнала насильства з боку заявника, про що було скеровано відповідну заяву до органів поліції. Конфлікт із заявником був викликаний обмеженням ним можливості спілкуватися з донькою, у теперішній час цей спір вирішується у судовому порядку. Дослідивши матеріали справи та заслухавши учасників справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Постраждала особа або її представник мають право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника - особи, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 26 Закону). Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону). Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону). Отже, підставою для видачі обмежувального припису є не лише факт вчинення домашнього насильства, а й вірогідність його продовження чи повторного вчинення. Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник та його представник послалися на вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] : - протягом останніх двох років; - 09 липня 2024 року; - 18 липня 2024 року; - листування образливого та загрозливого характеру, а також переслідування нею заявника. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник не надав жодних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства протягом останніх років, а також 18 липня 2024 року, отже суд не враховує зазначені доводи під час оцінки ризиків. Надані заявником скріншоти листування не містять ідентифікуючих ознак абонента, з яким воно відбувалося, а також не дозволяють однозначно встановити час надсилання повідомлень. Заінтересована особа не визнала факт надсилання нею таких повідомлень, а тому відсутні підстави для врахування цих доказів. Натомість надані заінтересованою особою скріншоти листування з абонентом з номером мобільного телефону [NUMBER] , який відповідає номеру телефона [PERSON] , зазначеному ним у заяві, датовані 23-26 липня 2024 року, не містять повідомлень образливого чи загрозливого характеру. Доводи заявника про його переслідування [PERSON] також не доведені у судовому засіданні, адже, як вбачається з наданих учасниками справи та досліджених у судовому засіданні відеозаписів, зафіксовані на них зустрічі [PERSON] та [PERSON] обумовлені виключено намаганням останньої побачитися з донькою і не містять ознак, які свідчили б про інші мотиви цих зустрічей, зокрема переслідування [PERSON] як однієї з форм психологічного насильства у розумінні п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону. Оцінюючи доводи заявника щодо вчинення домашнього насильства 09 липня 2024 року, суд зазначає, що протокол про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУаАП, наразі перебуває на розгляді в суді, рішення за ним не ухвалене, а тому відсутні підстави вважати факт його вчинення [PERSON] доведеним. Крім того, як вбачається з наданих учасниками доказів (заяв про вчинення кримінального правопорушення, термінових заборонних приписів стосовно кривдника № 176532 щодо [PERSON] та № 176533 щодо [PERSON] від 09 липня 2024 року тощо) зазначений конфлікт був обумовлений суперечками щодо спілкування з дитиною та мав одноразовий характер. Наразі відсутні підстави допускати можливість його повторення, адже, як повідомили учасники, питання місця проживання дитини у теперішній час вирішується у судовому порядку. Окремо суд зазначає, що вимоги заявника передбачають фактичну заборону дитині [PERSON] спілкуватися та контактувати з [PERSON] , адже заборона перебування біля квартири, де вона проживає, а також наближатися до [PERSON] , з яким вона проживає, враховуючи її вік, фактично унеможливлює будь-який контакт доньки з матір`ю, що може призвести до порушення її права на спілкування, передбаченого ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства». За таких обставин, враховуючи, що заявником не доведено існування ризиків, передбачених п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону, які є підставою для видачі обмежувального припису, у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed