Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТДВ «СК «ГАРДІАН» про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18.07.2023 року в с. Кам`янка на вул. Головна Чернівецького району Чернівецької області відбулася ДТП, в якій [PERSON] , [INFO] керуючи транспортним засобом марки «Renault Master» д.н.з. [NUMBER] здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП велосипедист [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув. Вказує, що вона дружина по відношенні до загиблого, у зв?язку із його смертю їй спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді, у втраті годувальника. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров?ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у Відповідача за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР3772830, який діяв на момент настання ДТП станом на 18.07.2023 09:50:00 року. 18.07.2023 року за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N? 12023262020002698 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. 27.09.2023 за результатами проведеного досудового розслідування по факту вищезазначеної ДТП, за наслідками якої вбачалися ознаки злочину за яке передбачена відповідальність ст. 286 КК України, було винесено Постанову про закриття кримінального провадження з підстав, що передбачені п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. Зазначає, що в ході проведення розслідування страхового випадку відповідачем не здобуто, і відповідно не надано їй жодних доказів, які б підтверджували той факт, що їй спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідувалося за статтею 286 КК України, як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає. Викладене вище свідчить, що вона має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їй шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, вона вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. Зазначає, що вона являється особою пенсійного віку та яка разом із чоловіком проживала та вела спільне господарство. Таким чином, вона є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю чоловіка, оскільки на день його смерті була на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання. На підставі викладеного просить суд стягнути з ТДВ «СК «Гардіан» на її користь 60 300, 00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду; 241 200,00 грн. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника та 40 000, 00 грн. судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. 19.03.2024 року від ТзОВ «Страхова компанія «Гардіан» надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вказує, що 27.09.2023 слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області Смерека Б. В. винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] , складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Обставини ДТП, яка мала місце 18.07.2023 року, підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у тому числі, висновком судової авто-технічної експертизи від 20.09.2023 року. Із висновку експерта вбачається, що в даній дорожньо-транспортній обстановці, в діях водія мікроавтобуса марки «RENAULT MASTER», номерний знак [NUMBER] реєстрації Королівства Швеції, [PERSON] , не вбачається невідповідностей вимог пунктів ПДР, що з технічної точки зору, могли б перебувати в причинному зв`язку із настанням даної ДТП. В даній дорожньо-транспортній обстановці велосипедисту [PERSON] , на підставі вимог п. 6.7 ПДР необхідно було керуватись у відповідності до вимог п. 10.1 ПДР дані невідповідності, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв 'язку із настанням даної ДТП. Як зазначено у Постанові про закриття кримінального провадження від 27.09.2023 року: органом досудового розслідування було встановлено, що дана дорожньо- транспортна пригода трапилась внаслідок грубого порушення велосипедистом [PERSON] , п.п. 6.7 та 10.1 ПДР. Вказана постанова надана представником Позивача, отже вказані обставини йому відомі. Матеріали справи не містять відомостей про її оскарження, вказана постанова не була скасована та є чинною, що сторонами не заперечується, а відтак визнається. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів у підтвердження тієї обставини, що поведінка потерпілого підпадала під ознаки простої необачності. Отже, враховуючи ту безспірну обставину, що ДТП від 18 липня 2023 року була наслідком саме грубої необережності потерпілого [PERSON] , а не простої необачності, з урахуванням приписів ч.2 ст. 1193 ЦК України, а також сталої та узгодженої правової позиції Верховного Суду щодо необхідності врахування грубої необережності при визначенні розміру такого відшкодування, Відповідач вважає, що позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 60 300,00 грн. є незаконними, необгрунтованими та такими, що не підлягають стягненню. Зазначає, що відповідач не погоджується з вимогою позивача щодо стягнення з Відповідача страхового відшкодування в розмірі 241 000,00 грн., як відшкодування особі, що перебувала на утриманні у загиблого [PERSON] . Відтак, вимоги Позивача грунтуються на ст. ст. 1200 ЦК України, відповідно у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Із змісту вищезазначеної норми вбачається, що право на відшкодування шкоди має особа, яка перебувала на утриманні у особи, що загинула (або мала право перебувати на її утриманні). Разом з тим, у даній нормі міститься вказівка на умови, за яких особа набуває відповідне право та строк протягом, якого має здійснюватись відшкодування, в залежності від того, до якої категорії відноситься особа, що перебувала на утриманні (дитина, чоловік, дружина, особа з інвалідністю тощо). Водночас, даний перелік не встановлює коло осіб, які автоматично вважаться такими, що перебували на утриманні у потерпілої особи. Відповідач звертає увагу, що ст. 1200 ЦК України прямо встановлені наступні умови, за яких особа набуває право на отримання відшкодування, а саме: непрацездатність особи; факт перебування особи на утриманні у загиблого (або наявність такого права). З аналізу даної статті вбачається, що ці дві умови повинні мати місце одночасно, тобто один лише факт непрацездатності особи не є достатньою підставою для здійснення їй відшкодування в порядку ст. 1200 ЦК України. У свою чергу, факт перебування особи на утриманні підлягає доказуванню та не може вважатись доведеним за замовчуванням. Представником Позивача до позовної заяви долучено Довідку про доходи № 1883268550988812, відповідно до якої розмір пенсії [PERSON] майже в два рази більший за прожитковий мінімум, право на утримання відсутнє. До позовної заяви представником Позивача на підтвердження факту утримання загиблим Позивачки додано АКТ про засвідчення факту потреби та факту перебування на утриманні від 24.10.2023 за № 1251, в якому зазначено, що загиблий «вів домашнє господарство, вирощував городину, садовину, відгодовував домашню птицю та тварин. За рахунок цих доходів утримував загиблу дружину, належний йому будинок та прибудинкову територію». Однак факт ведення домашнього господарства та відгодовування домашньої птиці та тварин жодним чином не пов`язаний із фактом утримання дружини. У Довідці взагалі не зазначено, на підставі яких доказів сільською радою було зроблено висновок про перебування Позивачки на утриманні [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, а саме, недоведеність як права Позивачки на утримання, так і факту перебування Позивачки на утриманні загиблого, вважаємо вимоги з відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 241 000,00 гри. незаконними, необгрунтованими та такими, шо не підлягають задоволенню. Крім цього, вказує, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, представником Відповідача до позовної заяви долучено лише Договір про надання правової допомоги, відсутній детальний опис наданих послуг, документальне підтвердження витрат Позивачки на правничу допомогу. Тому вимоги про стягнення правової допомоги у розмірі 40 000,00 грн. витрат на правову допомогу є необгрунтованими, а отже, такими, що не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. 04.06.2024 року від представника позивача [PERSON] - Найда К.В. до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої вказує, що з відзивом не погоджуються у повному обсязі та просить суд позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. Представник позивача Найда К В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовільнити. Представник ТДВ «СК «Гардіан» Поліщук О.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст.22 ЦК). У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Судом встановлено, що 18.07.2023 р. у с. Кам`янка мала місце дорожньо-транспортна пригода, в якій водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем марки "RENAULT MASTER", р.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] . Внаслідок даної ДТП велосипедист [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув. За фактом настання даної ДТП було внесено відомості про подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023262020002698 з кваліфікацією по статті 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Одночасно, цивільно - правова відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Гардіан», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР3772830. Тобто, з урахуванням наявності договору страхування, відповідальність у певних межах покладається як на особу, яка застрахувала свою відповідальність, так і на страхову компанію. 27.09.2023 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області Смерека Богданою Віталіївною винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] , складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Обставини ДТП, яка мала місце 18.07.2023 року, підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у тому числі, висновком судової авто-технічної експертизи від 20.09.2023 року. Із висновку експерта вбачається, що в даній дорожньо-транспортній обстановці, в діях водія мікроавтобуса марки «RENAULT MASTER», номерний знак [NUMBER] реєстрації Королівства Швеції, [PERSON] , не вбачається невідповідностей вимог пунктів ПДР, що з технічної точки зору, могли б перебувати в причинному зв`язку із настанням даної ДТП. В даній дорожньо-транспортній обстановці велосипедисту [PERSON] , на підставі вимог п. 6.7 ПДР необхідно було керуватись у відповідності до вимог п. 10.1 ПДР дані невідповідності, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв 'язку із настанням даної ДТП. Як зазначено у Постанові про закриття кримінального провадження від 27.09.2023 року: органом досудового розслідування було встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок грубого порушення велосипедистом [PERSON] , п.п. 6.7 та 10.1 ПДР, а саме: п. 6.7 Велосипедисти повинні виконувати вимоги цих Правил, що стосуються водіїв або пішоходів і не суперечать вимогам цього розділу; п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Враховуючи вищевикладене, в діях водія мікроавтобуса марки «RENAULT MASTER», номерний знак [NUMBER] реєстрації Королівства Швеції, [PERSON] , не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, що знаходяться в причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, а тому дане кримінальне провадження підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю у діях водія [PERSON] , складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди, заподіяну смертю її чоловіка суд приходить до наступного. Відповідно до п.п.57-60 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі;755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечать меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно вимог п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати встановлений на рівні 6700 гривень, а 12 заробітних плат відповідно становить 80400,00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим оскільки в діях [PERSON] також були наявні порушення правил ПДР, які перебувають у причинно наслідковому зв`язку із настанням ДТП, з ТДВ «СК «Гардіан» на користь [PERSON] слід стягнути суму моральної шкоди, заподіяної смертю її чоловіка в розмірі 40 200,00 гривень (50%). Враховуючи вище викладене, заявлені позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення. З приводу позовних вимог щодо стягнення страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду втратою годувальника, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Із змісту вищезазначеної норми вбачається, що право на відшкодування шкоди має особа, яка перебувала на утриманні у особи, що загинула (або мала право перебувати на її утриманні). Разом з тим, у даній нормі міститься вказівка на умови, за яких особа набуває відповідне право та строк протягом, якого має здійснюватися відшкодування, в залежності від того, до якої категорії відноситься особа, що перебувала на утриманні (дитина, чоловік, дружина, особа з інвалідністю тощо). Водночас, даний перелік не встановлює коло осіб, які автоматично вважаться такими, що перебували на утриманні у потерпілої особи. Ст. 1200 ЦК України прямо встановлені наступні умови, за яких особа набуває право на отримання відшкодування, а саме: непрацездатність особи; факт перебування особи на утриманні у загиблого (або наявність такого права).З аналізу даної статті вбачається, що ці дві умови повинні мати місце одночасно, тобто один лише факт непрацездатності особи не є достатньою підставою для здійснення їй відшкодування в порядку ст. 1200 ЦК України. Згідно правових висновків, які містяться у постанові Верховного Суду по справі № 165/325/17 (провадження № 61-11674св18) від 18 квітня 2018 року: «Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № б «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Особа вважається такою, що потребує матеріально^ допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму встановленого законом. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. У постанові Верховного Суду по справі № 301/160/17 (провадження № 61- 28415св18) від 10 жовтня 2018 року, зазначено: «право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом». Як вбачається з довідки про доходи № 1883268550988812, виданої пенсіонеру [PERSON] , яка перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Чернівецькій області та отримує пенсію за віком. [PERSON] отримала пенсію за :січень 2023 -3915,37 грн., лютий 2023 -3915,37 грн., березень 2023 - 4478,87 грн., квітень 2023 - 4478,87 грн., травень 2023 - 4478,87 грн., червень 2023 - 4478,87 грн. Сума пенсії [PERSON] за період з 01.01.2023 року о 30.06.2023 року складає 25746, 22 грн. Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» затверджено прожитковий мінімум для непрацездатних осіб у розмірі 2 093,00 грн. Таким чином, дохід [PERSON] майже в два рази більший за прожитковий мінімум. Відповідно до Акту про засвідчення факту потреби та факту перебування на утриманні від 24.10.2023 року № 1251, виданого Кам`янецькою сільською радою Чернівецького району Чернівецької області, [PERSON] , який проживав в [ADDRESS] , мав на утриманні дружину [PERSON] , [INFO] Утримання полягало в наступному, що загиблий окрім того, що отримував пенсійне забезпечення, перебував у хорошій фізичній формі та володів професійними навиками, вів домашнє господарство, вирощував городину, садовину, відгодовував домашню птицю та тварин. За рахунок цих сукупних доходів загиблий утримував свою дружину, належний йому будинок та прибудинкову територію. Разом з тим, в даному випадку суд погоджується з твердженням відповідача і зазначає, що вказаний документ не може вважатись належним та допустимим доказом у розумінні ст. ст. 77 та 78 ЦПК України, оскільки факт ведення домашнього господарства та відгодовування домашньої птиці та тварин жодним чином не пов`язаний із фактом утримання дружини. Таким чином, дана позовна вимога не підлягає до задоволення. З приводу позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial