Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на те, що 25 квітня 1989 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом ЗАГС Царичанського Райвиконкому Дніпропетровської області, актовий запис №27. Від шлюбу дітей не мають. Зазначає, що більше п`ятнадцяти років назад в їхній сім`ї почали виникати сварки, що призвело до погіршення стосунків. Вона неодноразово розривала стосунки з відповідачем. 11 березня 2022 року вона переїхала проживати в м.Дніпро. Повертатись до відповідача не бажає. Тому позивачка просить суд шлюб з відповідачем розірвати, судові витрати залишити за нею, при розірванні шлюбу залишити шлюбне прізвище " [PERSON] ". Ухвалою судді Царичанського районного суду від 29 березня 2024 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.14). Ухвалою Царичанського районного суду від 16 квітня 2024 року сторонам було надано строк для примирення строком на три місяці, т.б. до 16 липня 2024 року та зупинено провадження в справі до закінчення тримісячного строку для примирення сторін (а.с.23). Ухвалою Царичанського районного суду від 17 липня 2024 року поновлено провадження по справі та призначено до розгляду по суті з викликом сторін (а.с.28). Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, від представника позивачки - адвоката Ткаленко М.Д. до суду надійшла заява про розгляд даної справи у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує (а.с.30) В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Ткаленко М.Д. позовні вимоги підтримав повністю, зазначив, що примирення неможливе, сім`я розпалась остаточно, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, просив шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що з дружиною не проживає більше двох років, вона виїхала за кордон до доньки, вважає, що причиною розірвання шлюбу є лише намір отримання субсидії позивачкою. Суд, вислухавши представника позивачки, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 25 квітня 1989 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом ЗАГС Царичанського Райвиконкому Дніпропетровської області, актовий запис №27, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25 квітня 1989 року (а.с. 6). Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені, сторони не ведуть спільне господарство, проживають окремо більше двох років, їх шлюб набув формального характеру, між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, сторони не створили міцної, дружньої сім`ї. Судом було надано строк для примирення, проте примирення між сторонами не відбулось. Представник позивачки наполягає на розірванні шлюбу, оскільки сторони тривалий час не проживають однією сім`єю, сім`я розпалась остаточно, їх примирення неможливе. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Статтею 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). Зважаючи на принцип рівноправності жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що передбачає можливість добровільного розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи викладені обставини, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них, під час наданого судом строку для примирення, примирення між сторонами не відбулося, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved