Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] (далі за текстом - Позивачка), в особі представника-адвоката Дерев`янко Ірини Олександрівни, звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі за текстом - Відповідач 1), [PERSON] (далі за текстом - Відповідач 2), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в якому просила суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з 19.06.2013 року по 06.03.2023, а також факт перебування [PERSON] на утриманні чоловіка по день його смерті [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 2002 по 06.03.2023 Позивачка проживала з [PERSON] , [INFO] , у притаманних шлюбу відносинах, однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебувала на утриманні чоловіка. Оскільки [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 18.06.2013, то Позивачка вважає, що період відносин притаманних шлюбу з [PERSON] , почався з 19.06. 2013 та тривав по день його смерті - [INFO] . Позивачка та [PERSON] проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , вони вели спільне господарство, проводили разом вихідні, святкували родинні свята, мали спільний сімейний бюджет, а також мали взаємні права і обов`язки подружжя. Постійно підтримували один одного, ходили на гостини як подружжя. [PERSON] повністю утримував родину, забезпечував Позивача, сплачував рахунки, робив ремонт у квартирі. Позивачка у період проживання у притаманних шлюбу з [PERSON] відносинах не працювала, є інвалідом III групи загального захворювання, отримує пенсію, яка станом на січень 2020 року становить 1638 грн., станом на листопад 2023 року - 2520,00 грн. [PERSON] помер, місце смерті у стаціонарі лікарні КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть, в якому зазначено місце проживання: [ADDRESS] , однак це адреса його реєстрації місця проживання, а не його фактичного місця проживання. Підставою звернення до суду Позивачки стало те, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу має важливе юридичне значення для призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника, оскільки пенсії Позивача не вистачає для повноцінного життя. Іншим правовим шляхом, окрім звернення до суду, вона не може підтвердити вказаний факт, який відповідно до закону породжує юридичні наслідки. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2023 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання; сторонам надано строк для подання заяв по суті справи. 19.12.2023 через підсистему «Електронний суд» від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вимоги позову не визнає та зазначає про те, що, звертаючись з позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з [PERSON] позивачка надала фотографії зі спільного відпочинку та посилалася на те, що вони вели спільне господарство. Факт спільного відпочинку, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. На думку Відповідача, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з [PERSON] , ведення спільного бюджету, господарства та побуту, тому не доведено факт, що між Позивачкою та [PERSON] виникли відносини, притаманні подружжю. Посилаючись на зазначені обставини, Відповідач 1 просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 02.01.2024 на адресу суду від представника [PERSON] - адвоката Черкашина І.І. надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовна заява є необґрунтованою, а вимоги такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначено, відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , який 06.05.2010 склав на неї заповіт. Сама ж Позивачка не спростовує, що вона з померлим зареєстровані за різними адресами, проте зазначає, що вказані перешкоди не повинні слугувати підставою для відмови у переведенні на пенсію по втраті годувальника. Відповідачка критично ставиться до доводів позивача щодо спільного проживання з померлим, оскільки належних доказів щодо фактичного спільного проживання разом з померлим за адресою реєстрації позивача не надано, як і підтвердження піклування за померлим. Спільна присутність на святах, яка зафіксована на фото та пересилання коштів не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю. Факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів. Позивачем не доведено факт ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про усталені відносини між сторонами, які притаманні подружжю. На підтвердження своїх позовних вимог Позивачка не надала жодного доказу на підтвердження тих обставин, що вона із померлим проживали у фактичних шлюбних відносинах, що у них був спільний бюджет та що вона одержувала від померлого допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Крім того, як зазначено у відзиві, факт проживання жінки та чоловіка разом однією сім`єю не породжує права на призначення (переведення) пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Посилаючись на зазначені обставини, представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з [PERSON] на свою користь судові витрати. У відповіді на відзив [PERSON] , який надійшов до суду 16.01.2024, Позивачка вказує на те, що на підтвердження позовних вимог нею заявлено клопотання про допит свідків, які обізнані про стосунки Позивачки та [PERSON] , у неї зберігаються особисті речі померлого, його нотатки, що свідчить про наявність спільного побуту. З огляду на зазначене, Позивачка вважає доводи, викладені у відзиві безпідставними та просить вимоги позову задовольнити. Інших заяв по суті до суду не надходило. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.01.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили їх задовольнити в повному обсязі. [PERSON] пояснила суду, що разом з померлим [PERSON] були знайомі, спілкувалися та були разом досить давно, біля 21 року. Зі своєю попередньою дружиною померлий розлучився в 2013 року, після чого вони весь час були разом, мешкали в квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS] . Померлий постійно до 2020 року працював, утримував їх родину та купував техніку. У свою чергу, Позивачка не працювала, мала маленьку пенсію, є інвалідом ІІІ групи. Про розмір доходів [PERSON] позивачка не обізнана, їй приблизно відомо, що розмір пенсії його був десь 8500,00 грн., їй відомо що йому ще допомагала його мати. [PERSON] помер у лікарні КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР, куди з квартири Позивачки був доставлений каретою швидкої. Витрати на поховання [PERSON] понесли мати та сестра померлого, Позивачка грошима в похованні участі не приймала, оскільки останні її допомогу не прийняли, хоча вона мала на той час 3000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Булдигіна М.С. у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні докази спільного проживання Позивачки та померлого [PERSON] , та докази їх спільного бюджету, у зв`язку з чим позовні вимоги є недоведеними. У судовому засіданні представник відповідача ГУ ПФУ в Запорізькій області - Грабова А.В. посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Попередньо від приватного нотаріуса надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності. У судовому засіданні у якості свідка була допитана [PERSON] , яка пояснила що є подругою [PERSON] з 1965 року. Їй відомо, що Позивачка з [PERSON] проживали разом у квартирі позивачки з 2002 року. Десь у цей час свідок і познайомилася з [PERSON] . Позивачка та померлий разом жили, разом їздили відпочивати до Миргороду , приїжджали до неї на дачі. Свідок їх сприймала, як родину. Коли [PERSON] хворіла [PERSON] за нею доглядав та дуже багато зробив, щоб вона одужала. Після хвороби Позивачка пішла на пенсію, а [PERSON] працював. Де саме він працював свідку не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що є сусідкою Позивачки, мешкає у кв. [ADDRESS] , з 1980 року. Позивачка мешкає у своїй квартирі з 2001 року, приблизно з 2002 року разом з позивачкою почав мешкати [PERSON] , вони жили разом однією родиною, спільно відпочивали. [PERSON] працював, забезпечував матеріально родину, здійснював необхідні закупівлі. Був період, коли позивачка сильно хворіла, він її доглядав та забезпечував медикаментами. [PERSON] раптово помер, а позивачка залишилася одна. Свідку також відомо про те, що померлий працював та отримував нормальну пенсію. У якості свідка у судовому засіданні допитана [PERSON] , яка є рідною сестрою Позивачки та яка пояснила, що з 2000 років [PERSON] спільно мешкав разом з її сестрою, вони вели спільне господарство, мешкали разом як чоловік та дружина, але шлюб не зареєстрували. Причини цього свідку не відомі. Свідок була присутня на сімейних святах, обізнана про те, що Позивачка з померлим спільно відпочивали в Миргороді, Криму, Києві. Також, свідку відомо про те, що у померлого була дружина, але з нею він не мешкав. [PERSON] працював та повністю забезпечував родину, пізніше вийшов на пенсію. У Позивачки окрім пенсії інших доходів не було. У період хвороби сестри, [PERSON] забезпечував останню та про неї піклувався. Свідок сприймала [PERSON] та [PERSON] як родину. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що є подругою Позивачки. Свідку відомо про те, що Позивачка з [PERSON] мешкали разом досить довго, більше 20 років. Майже одразу після розлучення з першим чоловіком, Позивачка у віці приблизно 40 років познайомилася з [PERSON] . Спочатку він просто відвідував її, а потім вони почали жити разом. Позивачка не працювала та перебувала на повному утриманні [PERSON] , який працював як до, так і після виходу на пенсію. [PERSON] купував продукти, одяг, а також давав гроші [PERSON] . У Позивачки були нормальні відносини з матір`ю померлого, вони спілкувалася. Свідку також відомо про те, що [PERSON] та [PERSON] спільно відпочивали, їздили до Миргороду та Криму. Причини, з яких останні не зареєстрували шлюб, свідкові не відомі. Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 24.04.2015, що підтверджується відміткою у паспорті [PERSON] серії [NUMBER] . За життя, 06.05.2010 [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією заповіту посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Яцемирською Т.В. Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 18.06.2013, вбачається, [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який було розірвано 18.06.2013, про що зроблено актовий запис №86. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №1331 від 08.03.2023, [PERSON] помер [INFO] у стаціонарі КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР. Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видано 09.03.2023 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільно стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №645, також підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно довідки ГУ ПФУ в Запорізькій області від 04.05.2023, розмір пенсії [PERSON] за період з березня 2020 року по березень 2023 року склав 234 175,68 грн. [PERSON] народилася у м. Запоріжжя 07.04.1961 року, що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності, 3 група загальне захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серія [NUMBER] . Згідно довідки про доходи №5716552023775714, яка видана Центральним об`єднаним управлінням ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області розмір пенсії [PERSON] за період з січня 2020 року по квітень 2023 року склав 76 616,34 грн. Згідно довідки про доходи №3776607953835718, яка видана Центральним об`єднаним управлінням ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області розмір пенсії [PERSON] за період з травня 2023 року по листопад 2023 року склав 17 640,00 грн. Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 09.11.2023 підтверджується те, що за травень 2023 року [PERSON] за ознаками «інші доходи» нараховано 720,00 грн., перераховано 442,75 грн.; за червень 2023 року [PERSON] за ознаками «інші доходи» нараховано 210,00 грн., перераховано 305,90 грн. На підтвердження своїх позовних вимог Позивачкою також надано та досліджено фотознімки на яких містяться світлини, як зазначено у позові, [PERSON] та [PERSON] , а також на деяких з них присутні інші особи. Також, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які зазначали про те, що [PERSON] та [PERSON] проживали за адресою [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет за рахунок доходів [PERSON] , який працював та отримував пенсію, фактично мали права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, разом відпочивали, купували продукти харчування, побутову техніку, тощо. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19. Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд доходить до висновку, що [PERSON] не довела належними та допустимим доказами факт її проживання однією сім`єю із [PERSON] у період з 19.06.2013 по 06.03.2023 за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження позовних вимог Позивачкою надано докази, а саме документи, які підтверджують особу Позивачки та особу померлого [PERSON] , містять відомості про дату, місце та причини смерті [PERSON] , відомості з Пенсійного фонду про рівень пенсії [PERSON] та [PERSON] . Наявність у позивача документів, які пов`язані із особою та смертю спадкодавця, не є доказами наявності юридичного факту спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків подружжя із померлим. До матеріалів справи не долучено доказів, які підтверджують місце реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як і не надано доказів належності зазначеної квартири позивачу. Щодо наданих позивачем фотографій, то суд зазначає, що вони містять спільні світлини [PERSON] та [PERSON] , що не заперечувалось відповідачами у справі, поряд з цим вони не є належними доказами існування між сторонами саме відносин, які притаманні шлюбним, а наприклад не дружнім. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Надані Позивачкою документи перелічені вище, достатньо і достовірно не підтверджують факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, а саме: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків. Факт проживання позивачки з [PERSON] однією сім`єю, фактично підтвержували лише допитані в судовому засіданні свідки. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання з померлим однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази, які в сукупності можуть підтвердити, зокрема ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Вказані обставини судом не встановлено, а покази свідків не підкріплені письмовими доказами на підтвердження ведення сторонами спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків подружжя. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц зазначено, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні світлини самі по собі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 307/2789/21. Подібні правові висновки викладено і у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16, провадження № 61-11607св18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16, провадження № 61-44641св18, від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, провадження № 61-5296св19, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16, провадження № 61-42601св18, від 18 жовтня 2023 року в справі № 201/11673/20, провадження № 61-10383св23. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, суд доходить до висновку, що [PERSON] не довела належними, допустимим та достатніми доказами факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] , [INFO] , з 19.06.2013 року по 06.03.2023 за адресою: [ADDRESS] , зокрема ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, а відтак і про відсутність підстав для задоволення вказаної позовної вимоги. Щодо вимоги про встановлення факту перебування на утриманні то суд зазначає, що при зверненні до суду Позивачка вказувала на те, що встановлення такого факту їй необхідно для переведення її на пенсію, у зв`язку з втратою годувальника, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у ч. 2 ст. 32 цього Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років. Зазначений перелік осіб, які, згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мають право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, є вичерпним. Враховуючи викладені обставини, а також те, що вимога про встановлення факту перебування на утриманні є похідною від встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, для задоволення якої суд не знайшов підстав, то відсутні підстави і для задоволення вимоги про встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] . З урахуванням зазначеного вище, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача, згідно ухвали судді, було звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи, і суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, то витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed