Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-24 00:00:00

27\~травня 2024\~року позивач\~надіслала в\~суд позов\~до Локачинської селищної ради Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , і з цього дня відкрилася спадщина на його майно, яке складається, зокрема, із житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 3,0404 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Крухиничівської сільської ради. За життя спадкодавцем було складено заповіт, який посвідчений секретарем Крухиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області, у якому заповів усе своє майно [PERSON] . Однак, 04 грудня 2013 року [PERSON] відмовився від прийняття спадщини. 04 грудня 2013 року позивач звернулася до Локачинської державної нотаріальної Волинської області, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, на підставі якої була заведена спадкова справ №110/2013 до майна померлого [PERSON] . Того ж дня, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на дану земельну ділянку. В подальшому звернулась до приватного нотаріуса Володимирського нотаріального округу Дильного І.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, проте у його видачі їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на вказаний будинок, що є предметом даного позову. Зазначає, що інших спадкоємців, які прийняли спадщину чи претендують на неї, немає. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а також судові витрати залишити за нею. Ухвалою судді від 03 червня 2024 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 01 липня 2024 року підготовче судове засідання у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 25 липня 2024 року. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується довідкою про доставку SMS на номер телефону, зазначений у поданій заявці (а.с. 41, 55). 25 липня 2024 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить позов задовольнити (а.с. 58). Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 56 на звороті). 13 червня 2024 року від нього надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без його участі та винести рішення по справі на розсуд суду за наявними у справі матеріалами (а.с. 52). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки (а.с. 57). 25 липня 2024 року подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, не заперечує щодо задоволення позову (а.с 59) Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 110/2013 до майна померлого [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Крухиничі Локачинського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 22 квітня 2013 року виконавчим комітетом Крухиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 6, 16). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. 10 травня 2006 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчено секретарем Крухиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області Новосад Н.Л., зареєстровано в реєстрі за № 95, у якому заповів все своє майно [PERSON] , що підтверджується копією заповіту та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) № 34238685 від 11.06.2024 року (а.с. 21 на звороті, 23). Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Однак, [PERSON] подав 04 грудня 2013 року в Локачинську державну нотаріальну контору Волинської області заяву, у якій зазначає, що пропустив шестимісячний строк, встановлений законом для прийняття спадщини, і не бажає ставити питання про його продовження, а також з приводу визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, до суду звертатися не буде (а.с. 24). Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається із копії Свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] виданого 13 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції Волинської області та копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00013003900 від 07 листопада 2013 року, [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] (а.с. 19 на звороті, 20). Із довідки Крухиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області №175 від 06 червня 2013 року вбачається, що в с. Крухиничі Локачинського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало померлому [PERSON] , який на день смерті проживав [ADDRESS] та був зареєстрований в [ADDRESS] і помер [INFO] . Спадкове майно складається з державного акта на право власності на земельну ділянку ВЛ № 019002, яка зареєстрована у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01080860021, житлового будинку в [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] , яка на момент смерті проживала з померлим за однією адресою по [ADDRESS] , але померлий був зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с .17). 11 червня 2013 року [PERSON] звернулася в Локачинську державну нотаріальну контору Волинської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу № 110/2013 до майна померлого [PERSON] (а.с. 15 на звороті). Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] та прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, в строк встановлений статтею 1270 ЦК України. Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 110/2013 до майна померлого [PERSON] їх теж не вбачається. Крім того, 04 грудня 2013 року державним нотаріусом Локачинської державної нотаріальної контори Волинської області видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку площею 3,0404 га, яка передана для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Крухиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області (а.с. 30). 15 травня 2024 року [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті батька [PERSON] щодо житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , звернулася із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 32). Проте, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову вих. № 162/02-31 від 15.05.2024 року (а.с. 7, 38). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно копії технічного паспорта від 21 жовтня 2020 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок, був зведений у 1968 році (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 10-13). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 2 за 2016-2023 роки Крухиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області, яка видана Крухиничівським старостинським округом Локачинської селищної ради Волинської області 23 листопада 2023 року за вих. № 188, по особовому рахунку № [NUMBER] будинок з надвірними будівлями і спорудами належав [PERSON] , який народився [INFO] , помер [INFO] . Загальна площа 60 м.кв., житлова площа 52 м.кв., матеріал стін дерево, покрівля шифер. Надвірні будівлі і споруди: льох, господарські споруди, вбиральня. Місце знаходження: [ADDRESS] . Рік побудови будівлі 1950 рік (а.с. 9). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 378676535 від 15.05.2024 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 37 на звороті). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємець за законом майна померлого, підставно просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавцю [PERSON] , інші спадкоємці, окрім позивача, які претендують на даний житловий будинок відсутні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину у встановленому\~законом порядку, право власності на будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за нею, підлягає до задоволення.

Outcome: approved