Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

02.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою із цим позовом, у якому заявлено такі позовні вимоги: 1. зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою та спорудами загального користування по [ADDRESS] , демонтувати за власні кошти самовільно: - збудований паркан з металевої сітки висотою близько 0,5 метрів, який відокремлює зелені насадження від двору; - збудований паркан з металевої сітки, який відокремлює частину громадського туалету та частину земельної ділянки загального користування позаду громадського туалету від іншої частини двору і привести туалет до належного санітарного стану; - збудований дерев`яний паркан висотою 0,5 м. перед будинком; - насадженні кущі, квіти та дерева перед будинком, які перешкоджають проїзду до кв. [ADDRESS] ; - встановлений металевий вольєр, де утримуються тварини; - встановлені клітки для утримання кролів; - прибрати з подвір`я курей, качок та кролів. 2. Стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в сумі 70000 гривень солідарно. 3. Стягнути з відповідачів судові витрати згідно квитанцій солідарно. Свої позовні вимоги, викладені у позовній заяві від 02.11.2018 року, позивач [PERSON] обґрунтував тим, що він, позивач [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] , яку отримав у спадщину після смерті [INFO] свої матері [PERSON] Проживає в квартирі з 27.06.2017 року самостійно. По сусідству із ним, [PERSON] , у вказаному житловому будинку, в кв. [ADDRESS] проживає сім`я відповідача [PERSON] . Житловий будинок, в якому проживає [PERSON] є одноповерховим та має три квартири, які знаходяться у приватній власності. Під`їзд до належної позивачу квартири проходить повз квартиру [ADDRESS] , що є частиною будинку відповідачів, земельна ділянка знаходиться в загальному користуванні. Для в`їзду на подвір`я з вулиці є ворота, якими постійно користувалися всі мешканці будинку. Навколо будинку є загальна неприватизована прибудинкова територія. На прибудинковій території знаходяться господарські споруди, деякі з них знаходяться у загальному користуванні, а саме: сарай на три відділення (позначений на схематичному плані літерою В) для кожної квартири, туалет загального користування на два відділення. Приміщення сараю (позначений на схематичному плані літерою Б) належить позивачу [PERSON] , а залізний гараж (позначений на схематичному плані літерою Г) належить сім`ї відповідачів [PERSON]. Користування земельною ділянкою здійснювалося за спільною домовленістю. Для потреб власників були відокремлені земельні ділянки для насаджень вздовж правого боку подвір`я від правого боку воріт. До квартири [ADDRESS] було за спільною згодою відведено частину від загальної земельної ділянки прилеглої до правого боку воріт від правого боку подвір`я, яка використовувалась позивачем та його матір`ю для насаджень різних культур та на якій було посаджено матір`ю позивача два дерева груші. Відповідачі самочинно, на свій розсуд, на території подвір`я житлового будинку [ADDRESS] відокремили частку для самостійного користування, без врахування домовленостей, та захопили, відокремлену за спільною згодою земельну ділянку для насаджень власниками квартири [ADDRESS] , заборонили користування вищевказаною штучно відокремленою земельною ділянкою, заборонили збирання плодів груші та інших насаджень. Побудували курник, спорудили вольєр, у якому утримували собаку, встановили паркан, перекрили прохід до туалету загального користування та прохід і проїзд до споруд загального користування. Влітку 2012 року відповідачі незаконно збудували паркани попереду та позаду будинку у дворі, чим штучно провели поділ прибудинкової території для себе. У такий спосіб власники кв. [ADDRESS] самостійно встановили межові знаки земельної ділянки із можливістю в`їзду автомобілем з вулиці для свого користування. Відповідачі фактично відокремили частину прибудинкової території під обслуговування для себе. Незаконне зведення парканів відповідачами на прибудинковій території житлового будинку [ADDRESS] порушує права інших співвласників квартир в цьому житловому будинку, що унеможливило користування загальними спорудами, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, не дає можливості користуватися всією прибудинковою територією, а також стало неможливо під`їхати до входу квартири позивача автомобілем, що унеможливило під`їзд в тому числі автомобілем швидкої допомоги та пожежної служби до квартири позивача. Таким чином відповідачі перешкоджають вільному користуванню земельною ділянкою. Було рекомендовано звернутися за вирішенням спору до суду, так як відповідачі не бажають добровільно відновити становище, яке існувало до зведення відповідних самочинно та незаконно збудованих відокремлюючих елементів і споруд. Відповідно до позовних вимог, 09.09.2016 року Гайсинським районним судом у цивільній справі №129/253/16-ц, за позовом матері позивача, прийнято рішення, про зобов`язання Відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та спорудами загального користування по [ADDRESS] , за власні кошти демонтувати самовільно збудований металевий паркан перед будинком та дерев`яний паркан між будинком і сараєм. У зв`язку з тим, що у рішенні суду (відповідно до позовних вимог) були зазначені вимоги лише про усунення незаконно збудованих металевого паркану перед будинком та дерев`яного паркану між будинком і сараєм - виконавчою службою усунуто винятково лише ці перешкоди. Вирішувати спірні правовідносини без звернення до суду у добровільному порядку відповідачі не згодні. На зауваження позивача [PERSON] відповідачі не реагують, та чинять перешкоди, а тому позивач вважає їхні дії незаконними. З цього приводу, неодноразово зверталися до правоохоронних органів та до міської ради за вирішенням конфлікту. Порушення прав власників квартири [ADDRESS] відбувається з боку відповідачів - власників квартири [ADDRESS] вже тривалий час. Оскільки встановлені обставини свідчать, що відповідачами на земельній ділянці по [ADDRESS] самовільно збудовані, насадженні та встановлені перешкоди, без врахування розташування спільних будівель, благоустрою та погодження із іншими співвласниками будинку і користувачами прибудинкової земельної ділянки, що є незаконним, порушує права інших співвласників квартир в цьому житловому будинку, унеможливлює користування загальними спорудами, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, також не дає можливості користуватися всією прибудинковою територією, не дає доступу до квартири [ADDRESS] цього будинку автомобільному транспорту через ворота загального користування, чим обмежено права позивача [PERSON] як співвласника та інших мешканців будинку на вільний прохід і проїзд до господарських будівель, можливості користуватися всією прибудинковою територією, то ці перешкоди мають бути усунуті шляхом зобов`язання відповідачів демонтувати за власні кошти самовільно збудовані, насадженні та встановлені перешкоди. Окрім цього, оскільки вищевказані обставини свідчать, що відповідачі систематично та тривалий час порушують права власності та право користування позивача, що виявляється у блокуванні та самовільному переміщенні автомобіля, завдання матеріальної шкоди, самовільному відмежуванні парканами земельної ділянки спільного користування, порушенні санітарних норм, забороняють знаходитись на самовільно відокремленій частині спільної території, вчиняють перешкоди у доступі, а також порушують інші права позивача, які за своїм характером є протиправними, що виявляється у скоєні правопорушень, приниження честі і гідності, завдання тілесних ушкоджень, систематично вчиняють суперечки, що протипоказано при наявності гіпертонічного захворювання, погрожують фізичною розправою, незважаючи при цьому на роз`яснення, пропозиції та вимоги Гайсинської міської ради, Гайсинського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, Гайсинської санітарно-епідеміологічної служби та часто уникають відповідальності, оскільки свідки події відсутні, показання свідків в силу родинних зв`язків не вважають об`єктивними, а самі відповідачі відмовляються давати пояснення користуючись своїм процесуальним правом, чим завдають позивачу [PERSON] моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 70000 грн (сімдесят тисяч гривень), то така шкода має бути відшкодованою відповідачами солідарно. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 07.11.2018 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області (головуючий суддя Бондар О.В.), задоволено заяву про самовідвід судді Бондар О.В., а справу передано на повторний авторозподіл в порядку ст. 33 ЦПК України для визначення нового складу суду. 08.11.2018 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області (головуючий суддя Швидкий О.В.), задоволено заяву про самовідвід судді Швидкого О.В., а справу передано на повторний авторозподіл в порядку ст. 33 ЦПК України для визначення нового складу суду. 28.11.2018 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області (головуючий суддя Дєдов С.М.) відкрито загальне позовне провадження у справі за цим позовом. 27.11.2019 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області (головуючий суддя Дєдов С.М.) постановлено: 1. Закрити підготовче провадження у цивільній справі за [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Гайсинська міська рада, [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні прибудинковою територією, спорудами загального користування та відновлення становища, стягнення моральної шкоди. 2. Призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в приміщенні Гайсинського районного суду Вінницької області (м. Гайсин, вул. Соборна, буд. 47) на 23.01.2020 року о 10 год. 30 хв. 3. Клопотання позивача про виклик та допит свідка задовольнити. 4. Викликати та допитати як свідка у цій цивільній справі [PERSON] . 5. Зобов`язати начальника Комунального підприємства «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» надати Гайсинському районному суду до 23.01.2020 року для огляду у судовому засіданні, - оригінал інвентаризаційної справи на будинковолодіння [ADDRESS] . 6. Витребувати із архіву Гайсинського районного суду Вінницької області для огляду в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 129/253/16-ц. 7. Встановити порядок дослідження доказів у цивільній справі № 129/2922/18 під час розгляду справи по суті, згідно із яким суд після заслуховування вступних слів позивача та його представника, відповідачів та їх представника, третіх осіб без самостійних вимог та їх представників, проводить допит свідка [PERSON] , потім безпосередньо досліджує інші докази у справі, - ознайомлюється та оглядає письмові докази у справі. 22.03.2022 р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області (головуючий суддя Дєдов С.М.) постановлено клопотання представника позивача - адвоката Дудіна Леоніда Володимировича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, задовільнити. 03.07.2024 року ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області (головуючий суддя Дєдов С.М.) постановлено: 1). Клопотання представника позивача задовільнити. 2). Поновити представнику позивача [PERSON] , - адвокату Дудіну Л.В. процесуальний строк для подання письмових доказів та долучити до матеріалів справи № 129/2922/18 письмові докази: 1. копію адвокатського запиту № 002 від 01.02.2024 року; 2. копію відповіді Гайсинської міської ради від 15.02.2024 року на адвокатський запит; 3. копії 2-х викопіювань із опорного плану м. Гайсин з схемою земельної ділянки по [ADDRESS] (М 1:500); 4. копію листа Гайсинської міської ради від 11.12.2023 року позивачу [PERSON] 3). Клопотання представника відповідача від 27.05.2024 про приєднання до матеріалів справи письмових доказів задовольнити. 4). Приєднати до матеріалів цивільної справи № 129/2922/18 письмові докази, - фототаблицю із 11 (одинадцяти) фотозображень. В судових засіданнях позивач [PERSON] та його представник [PERSON] вказані позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, просили їх задовільнити, а по суті позову пояснили, що відповідачі самочинно, на свій розсуд, на території подвір`я житлового будинку [ADDRESS] відокремили частку для самостійного користування, без врахування домовленостей, та захопили, відокремлену за спільною згодою земельну ділянку для насаджень власниками квартири [ADDRESS] , заборонили користування вищевказаною штучно відокремленою земельною ділянкою, заборонили збирання плодів груші та інших насаджень. Побудували курник, спорудили вольєр, у якому утримували собаку, встановили паркан, перекрили прохід до туалету загального користування та прохід і проїзд до споруд загального користування. Влітку 2012 року відповідачі незаконно збудували паркани попереду та позаду будинку у дворі, чим штучно провели поділ прибудинкової території для себе. У такий спосіб власники кв. [ADDRESS] самостійно встановили межові знаки земельної ділянки із можливістю в`їзду автомобілем з вулиці для свого користування. Відповідачі фактично відокремили частину прибудинкової території під обслуговування для себе. Незаконне зведення парканів відповідачами на прибудинковій території житлового будинку [ADDRESS] порушує права інших співвласників квартир в цьому житловому будинку, що унеможливило користування загальними спорудами, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, не дає можливості користуватися всією прибудинковою територією, а також стало неможливо під`їхати до входу квартири позивача автомобілем, що унеможливило під`їзд в тому числі автомобілем швидкої допомоги та пожежної служби до квартири позивача. Таким чином відповідачі перешкоджають вільному користуванню земельною ділянкою. При цьому, у судовому засіданні 01.08.2024 року позивачем [PERSON] визнається та не заперечується, що станом на 01.08.2024 року, факт наявності встановлення на земельній ділянці по [ADDRESS] , яка за фактичним використанням є прибудинковою територією навколо цього будинку, без погодження із іншим співвласником будинку і користувачем земельної ділянки [PERSON] , а також без отримання в установленому порядку дозволу на будівництво, - металевий вольєр, для утримання тварин, та встановлені клітки для утримання кролів, де утримуються сім`єю [PERSON] тварини кролів. Також у судовому засіданні 01.08.2024 року позивачем [PERSON] визнається та не заперечується, що станом на 01.08.2024 року, відсутні перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою та спорудами загального користування по [ADDRESS] , такі як: - самовільно збудований паркан з металевої сітки висотою близько 0,5 метрів, який відокремлює зелені насадження від двору; - самовільно збудований паркан з металевої сітки, який відокремлює частину громадського туалету та частину земельної ділянки загального користування позаду громадського туалету від іншої частини двору - самовільно збудований дерев`яний паркан висотою 0,5 м. перед будинком; - насадженні кущі, квіти та дерева перед будинком, які перешкоджають проїзду до кв. [ADDRESS] ; - відсутні на подвір`ї кури та качки. Також у судовому засіданні 01.08.2024 року позивачем [PERSON] визнається та не заперечується, що станом на 01.08.2024 року, розташований по [ADDRESS] туалет загального користування не використовується відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як господарські приміщення, та прохід і доступ до нього вільний усім жителям вказаного будинку, а також позивач [PERSON] у своїй квартирі [ADDRESS] має власне приміщення туалету, яке використовується за призначенням. В судових засіданнях відповідачка [PERSON] та представник відповідача адвокат Карнаух А.П. заявлені [PERSON] позовні вимоги не визнали та проти них заперечили, просили у їх задоволенні відмовити повністю, про що подали відзив, а по суті позову пояснили, що позовна заява [PERSON] є безпідставною та необругтованою. У своєму відзиві сторона відповідачів вказала проти позову такі заперечення. Позивач вимагає від відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та спорудами загального користування по [ADDRESS] . Зокрема, він вимагає демонтувати за власні кошти самовільно збудований паркан із металевої сітки висотою 0,5 м, що відокремлює зелені насадження від двору, збудований паркан із металевої сітки. Який відокремлює частину громадського туалету від іншої частини двору та привести туалет до належного санітарного стану, збудований дерев`яний паркан висотою 0,5 м перед будинком, насаджені кущі, квіти та дерева перед будинком, що перешкоджають проїзду до кв.2, металевий вольєр, де утримуються тварини, встановлені клітки для утримання кролів, прибрати з подвір`я курей, качок та кролів. Також позивач вимагає стягнути солідарно з відповідачів 70000 грн моральної шкоди та судові витрати. На думку відповідача позовні вимоги позивача [PERSON] не можуть бути задоволені, оскільки в позовній заяві позивач стверджує, що отримав у спадщину після смерті матері лише квартиру [ADDRESS] . Земельна ділянка, на якій розміщена квартира не є його спадковим майном. Позивач зазначає в позові, що він є користувачем земельної ділянки, на якій розташована ця квартира. При цьому, не вказує правових підстав для користування цією земельною ділянкою чи її частиною, адже не має жодних правовстановлюючих документів на право користування нею. Відповідно до ч 1 ст.377 ЦПК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатокварного) будівлю aбо споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розмішені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених дня попереднього землевласника (землекористувача). В позовній заяві позивач робить численні посилання на вимоги Закону України «Про здійснення права, власності у багатоквартирному будинку», вважаючи, що будинок є багатоквартирним, але з набуттям права власності на спадкове майно (квартиру у багатоквартирному будинку) він не набув не тільки права власності на земельну ділянку, на якій розташоване спадкове майно, але й право користування нею(або її часткою). Земельна ділянка, на які розміщений багатоквартирний будинок є власністю Гайсинської міської ради і жодних перешкод у здійсненні такого права остання не має. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про здійснення права, власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Позивач посилаєшся на ст.7 Закону України «Про здійснення права, власності у багатоквартирному будинку» щодо обов`язків забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку. Такий обов`язок покладений на всіх співвласників, а не лише на відповідачів. В тому числі й приведення туалету до належного санітарного стану. Проте позивач, бажає перекласти виконання цього обов`язку лише на відповідачів. Очевидно, що таке бажання є незаконним. Відповідно до ч.2 ст.42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За ч.3 цієї статті порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Позивач стверджує, що користування земельною ділянкою мешканців будинку здійснювалось за спільною домовленістю. Проте не вказує між ким, про що та коли була така домовленість. Позивач не вказує, що він брав участь у такій домовленості та прийняв її умови. Посилаючись в позові на численні рішення Гайсинського районного суду, Гайсинського РВ УМВС за 2012-2015 роки позивач забув, що власником квартири він став лише 27.06.2017 року, і саме з цього часу набув права співвласника, в тому числі й укладати домовленості щодо використання прибудинкової території. Позивач також стверджує, що відповідачі в 2012 році незаконно побудували паркани попереду та позаду будинку, тобто самостійно встановили межові знаки-земельної ділянки та унеможливили в`їзд автомобіля з вулиці. Однак з 2012 року зазначені паркани, не перешкоджали співвласникам будинку спільно користуватись земельною ділянкою і не викликали заперечень з їх сторони. Лише з прибуттям в будинок позивача вони стали лише йому заважати. До того ж, позивач у позовній заяві не вказує які ж саме закони, будівельні норми чи правила були порушені при їх зведенні. Стверджуючи, що збудовані паркани, насаджені та встановлені перешкоди без погодження з іншими співвласниками будинку і користувачами прибудинковою територією заважають співвласникам будинку, позивач не бере до уваги, що жодних заперечень, претензій з приводу землекористування від інших співвласників, окрім нього, немає. В позовній зайві зроблені декларативні заяви про порушення відповідачами санітарних норм та правил. Проте не зроблено жодного посилання на такі норми та правила. Забаганки позивача та бажання створити конфлікт між сусідами не є санітарними чи іншими нормами та правилами використання прибудинкової території. Не підлягають задоволенню вимоги позивача прибрати з подвір`я курей, качок та гусей, оскільки вони не грунтуються на жодному із законів. За ч.2 ст.9 Закону України «Про здійснення права, власності у багатоквартирному будинку» наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брата участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень. Отже, до 27.06.2017 року позивач міг брати участь в управлінні будинком лише за дорученням власника квартири. Жодних підтверджень отримання таких доручень позивач не надав. Позивачем також не враховані вимоги ст. 10 Закону України «Про здійснення права, власності у багатоквартирному будинку», за якою співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах. За п.6 цієї статті рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 75 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку. Позивачу не належить 75 % загальної площі квартир та нежитлових приміщень, тому він не може одноосібно приймати рішення про порядок використання прибудинкової території. Доказів того, що співвласниками квартир будинку [ADDRESS] приймались рішення з приводу використання прибудинкової території і їх відповідачі порушили позивачем не надано. Безпідставними є вимоги позивача про стягнення моральної шкоди. В позовній заяві вказано, що моральна шкода полягає в завданні матеріальної шкоди, порушенні санітарних норм та правил, забороні знаходитись на відокремленій частині спільної земельної ділянки, приниженні честі та гідності, завданні тілесних ушкоджень, систематичних суперечках, погрозах фізичною розправою. Проте сам же позивач вказує, що доказів такої поведінки відповідачів у нього немає. Вимогами ч.4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За ч.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В позовній заяві не приведено жодної мотивації щодо визначення розміру моральної шкоди. З урахуванням вказаних заперечень відповідачка вважала, що позов [PERSON] не підлягає дозадоволення. При цьому, у судовому засіданні 01.08.2024 року відповідачем [PERSON] визнається та не заперечується, що станом на 01.08.2024 року, факт встановлення і використання відповідачами на земельній ділянці по [ADDRESS] , яка за фактичним використанням є прибудинковою територією навколо цього будинку, без погодження із іншим співвласником будинку і користувачем земельної ділянки [PERSON] , а також без отримання в установленому порядку дозволу на будівництво, - металевий вольєр, для утримання тварин, та встановлені клітки для утримання кролів, де утримуються сім`єю [PERSON] тварини кролів. Також у судовому засіданні 01.08.2024 року відповідачем [PERSON] визнається та не заперечується, що станом на 01.08.2024 року, відсутні перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою та спорудами загального користування по [ADDRESS] , такі як: - самовільно збудований паркан з металевої сітки висотою близько 0,5 метрів, який відокремлює зелені насадження від двору; - самовільно збудований паркан з металевої сітки, який відокремлює частину громадського туалету та частину земельної ділянки загального користування позаду громадського туалету від іншої частини двору - самовільно збудований дерев`яний паркан висотою 0,5 м. перед будинком; - насадженні кущі, квіти та дерева перед будинком, які перешкоджають проїзду до кв. [ADDRESS] ; - відсутні на подвір`ї кури та качки, і відповідачами вони не утримуються. Також у судовому засіданні 01.08.2024 року відповідачем [PERSON] визнається та не заперечується, що станом на 01.08.2024 року, розташований по [ADDRESS] туалет загального користування не використовується відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як господарські приміщення, та прохід і доступ до нього вільний усім жителям вказаного будинку, а також позивач [PERSON] у своїй квартирі [ADDRESS] має власне приміщення туалету, яке використовується за призначенням. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача просила у їх задоволенні відмовити повністю, по суті позову пояснила, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] [PERSON] , [PERSON] згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 17.07.2007 року, виданого на підставі рішення Гайсинської міської ради №113 від 25.04.2007 року, на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , а також допоміжні господарські будівлі -1/3 частина сараю «В», гараж «Г», земельна ділянка, на якій розташовано будинок [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Гайсинської міської ради, та вказаним органом місцевого самоврядування не ухвалювалось рішення про передачу вказаним власникам житла по [ADDRESS] цієї земельної ділянки у власність чи на умовах інших речових прав, та користування прибудинковою територією навколо будинку по [ADDRESS] здійснюється жителями цього будинку без оформлення відповідних правовстановлюючих документів на землю, однак виходячи із підстав належності їм на законному праві власності об`єктів житлової забудови на цій землі, відповідно фактичного порядку використання цієї прибуникової території, який склався протягом тривалого часу під час проживання там жителів будинку, починаючи із часу набуття кожного із них права на вказане житло. Сім`я [PERSON] будь-яких прав [PERSON] не порушує, а останній провокує із ними конфлікти. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, заперечували проти задоволення вимог позивача (а.с.а.с. 97, 98 т.1). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Гайсинської міської ради Гайсинського району Вінницької області [PERSON] вважав вимоги позову безпідставними, пояснив, що представниками органів міського самоврядування неодноразово пропонувалось сторонам вирішити спір шляхом встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до суду не з`явилась подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечувала проти задоволення вимог позивача, пояснила, що немає жодних претензій щодо ведення сім`єю [PERSON] підсобного господарства (а.с.а.с. 99, 100 т.1). Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до суду не з`явилась подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, заперечувала проти задоволення вимог позивача (а.с.а.с. 106, 107 т.1). З урахуванням позицій сторін, досліджених доказів та вимог закону суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, встановив, що позивач [PERSON] , починаючи із 09.03.2018 року та дотепер, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.03.2018 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.2018 року є власником більшої частини квартири [ADDRESS] , до складу якої входить сарай Б, 1/3 частина сараю В, кухня 7,1 кв.м, житлові кімнати 12,4 кв.м, 9,2 кв.м, 12,6 кв.м. (а.с.а.с. 4-17 т.1), а іншу частину квартири [ADDRESS] спадкодавиця (мати позивача) [PERSON] згідно із заповітом заповіла своїй онуці [PERSON] (а.с.а.с. 4-17 т.1). Житловий будинок, в якому проживає [PERSON] є одноповерховим та має три квартири, які знаходяться у приватній власності, що визнається і не заперечується сторонами. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] [PERSON] , [PERSON] згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 17.07.2007 року, виданого на підставі рішення Гайсинської міської ради №113 від 25.04.2007 року, на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , а також допоміжні господарські будівлі -1/3 частина сараю «В», гараж «Г», що визнається сторонами і підтверджується матеріалами інвентарної справи. Відповідно до договору дарування від 14.12.2007 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , що становить 28/100 частин будинку до складу якої входить 1/3 частина сараю В , сарай Д погріб Д/під, що визнається сторонами і підтверджується матеріалами інвентарної справи. Земельна ділянка, на якій розташовано будинок [ADDRESS] перебуває у комунальній власності Гайсинської міської ради, та вказаним органом місцевого самоврядування не ухвалювалось рішення про передачу вказаним власникам житла по [ADDRESS] цієї земельної ділянки у власність чи на умовах інших речових прав, та користування прибудинковою територією навколо будинку по [ADDRESS] здійснюється жителями цього будинку без оформлення відповідних правовстановлюючих документів на землю, однак виходячи із підстав належності їм на законному праві власності об`єктів житлової забудови на цій землі, відповідно фактичного порядку використання цієї прибуникової території, який склався протягом тривалого часу під час проживання там жителів будинку, починаючи із часу набуття кожного із них права на вказане житло. Позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнається та не заперечується, що станом на час ухвалення судового рішення у цій справі 01.08.2024 року, факт встановлення на земельній ділянці по [ADDRESS] , яка за фактичним використанням є прибудинковою територією навколо цього будинку, без погодження із іншим співвласником будинку і користувачем земельної ділянки [PERSON] , а також без отримання в установленому порядку дозволу на будівництво, - металевий вольєр, для утримання тварин, та встановлені клітки для утримання кролів, де утримуються сім`єю [PERSON] тварини кролів. Позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнається та не заперечується, що станом на час ухвалення судового рішення у цій справі 01.08.2024 року, відсутні перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою та спорудами загального користування по [ADDRESS] , такі як: - самовільно збудований паркан з металевої сітки висотою близько 0,5 метрів, який відокремлює зелені насадження від двору; - самовільно збудований паркан з металевої сітки, який відокремлює частину громадського туалету та частину земельної ділянки загального користування позаду громадського туалету від іншої частини двору - самовільно збудований дерев`яний паркан висотою 0,5 м. перед будинком; - насадженні кущі, квіти та дерева перед будинком, які перешкоджають проїзду до кв. [ADDRESS] ; - на подвір`ї відсутні кури та качки, та ці тварини не утримуються відповідачами. Позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнається та не заперечується, що станом на час ухвалення судового рішення у цій справі 01.08.2024 року, розташований по [ADDRESS] туалет загального користування не використовується відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як господарські приміщення, та прохід і доступ до нього вільний усім жителям вказаного будинку, а також позивач [PERSON] у своїй квартирі [ADDRESS] має власне приміщення туалету, яке використовується за призначенням. Вказані обставини також підтверджуються доказами: копіями 2-х викопіювань із опорного плану м. Гайсин з схемою земельної ділянки по [ADDRESS] (М 1:500); копіями листа Гайсинської міської ради від 11.12.2023 року позивачу [PERSON] ; приєднаними до матеріалів цивільної справи № 129/2922/18 письмовими докази, - фототаблицею із 11 (одинадцяти) фотозображень (а.с.а.с. 169-179, 186, 201-211 т.2). Зазначені спірні правовідносини регламентуються такими нормами права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин. Частиною 1 ст. 321 ЦК України, яка визначає, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; Частиною 2 ст. 386 ЦК України, за змістом якої власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; Статтею 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном; Частиною 3 ст. 42 ЗК України, відповідно до якої порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками; Пунктом г ч. 1 ст. 96 ЗК України, передбачено обов`язок землекористувачів не порушувати прав інших землекористувачів; Пунктом 3.19 Правил ДБН 360-92 визначено, що на присадибній ділянці огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови в залежності від розміру ділянок, умов інженерного обладнання, інсоляції будинків та територій, інших нормативних вимог, регіональних традицій. Відповідно до ст. 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права та свободи інших людей. Згідно із ст. 13 ЦК України, встановлені межі здійснення цивільних прав відповідно до яких: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, яка передбачає судовий спосіб захисту цивільних прав і інтересів осіб та виходячи із загальних положень права власності, власнику належить право володіння користування та розпорядження своїм майном. За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з ч.2 ст. 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Частиною 2 ст. 386 ЦК України, за змістом якої власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Частиною 2 ст. 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку; Частиною 3 ст. 42 ЗК України, відповідно до якої порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Згідно з ч.1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Частиною 3 ст. 103 Земельного кодексу України зобов`язує власників та землекористувачів земельних ділянок співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю. У відповідності з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідно до якого багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідно до якого спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче- огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Статтею 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідно до якого співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників. Статтею 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», відповідно до якого співвласники зобов`язані: забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин. Відповідно до вимог Наказу Державного комітету України з питань житлового- комунального господарства №76 від 17.05.2005 року «Про затвердження Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 25.08.2005 р. за №927/11207 вказується, що прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Відповідно до вимог п. 3.1.2. Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, у допоміжних приміщеннях жилого будинку повинен забезпечуватися належний санітарний, протипожежний стан. Згідно з Постановою пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», а саме: - п. 7 спори, пов`язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК); - п. 19 у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 пункту 19 постанови стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Пунктом г) ч. 1 ст. 96 ЗК України, передбачено обовязок землекористувачів не порушувати прав інших землекористувачів. Відповідно до ч 1 ст.377 ЦПК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатокварного) будівлю aбо споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розмішені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених дня попереднього землевласника (землекористувача). Оскільки встановлені обставини свідчать, що відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на земельній ділянці по [ADDRESS] , яка за фактичним використанням є прибудинковою територією навколо цього будинку, без погодження із іншим співвласником будинку і користувачем земельної ділянки [PERSON] , а також без отримання в установленому порядку дозволу на будівництво, самовільно встанолвено та використовується, - металевий вольєр, для утримання тварин, та встановлені клітки для утримання кролів, які утримуються сім`єю [PERSON], без врахування розташування спільних будівель, благоустрою та погодження із іншими співвласниками будинку і користувачами прибудинкової земельної ділянки, чим обмежено права співвласника [PERSON] на вільний прохід і проїзд до господарських будівель, то ці перешкоди мають бути усунуті шляхом зобов`язання відповідачів демонтувати за власні кошти самовільно збудовані вказані металевий вольєр та клітки для утримання кролів. Оскільки встановлені позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] визнається та не заперечується, що станом на час ухвалення судового рішення у цій справі 01.08.2024 року, відсутні перешкоди [PERSON] у користуванні земельною ділянкою та спорудами загального користування по [ADDRESS] , такі як: - самовільно збудований паркан з металевої сітки висотою близько 0,5 метрів, який відокремлює зелені насадження від двору; - самовільно збудований паркан з металевої сітки, який відокремлює частину громадського туалету та частину земельної ділянки загального користування позаду громадського туалету від іншої частини двору - самовільно збудований дерев`яний паркан висотою 0,5 м. перед будинком; - насадженні кущі, квіти та дерева перед будинком, які перешкоджають проїзду до кв. [ADDRESS] ; - на подвір`ї відсутні кури та качки, та ці тварини не утримуються відповідачами, а також розташований по [ADDRESS] туалет загального користування не використовується відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як господарські приміщення, та прохід і доступ до нього вільний усім жителям вказаного будинку, а також позивач [PERSON] у своїй квартирі [ADDRESS] має власне приміщення туалету, яке використовується за призначенням, то цивільний позов в цій частині позову [PERSON] про усунення перешкод в користуванні прибудинковою територією, спорудами загального користування та відновлення становища не підлягає до задоволення через фактичну відсутність предмету позову, з приводу якого існував спір. Позовні вимоги про прибрання з подвір`я кролів не підлягають до задоволення, оскільки судом вже задоволено вимоги про зобов`язання відповідачів демонтувати за власні кошти самовільно збудовані вказані клітки для утримання кролів, тобто вирішено повторному задоволенню ці вимоги не підлягають, а демонтаж кліток має здійснюватись разом із тваринами, де їх утримують. Вимоги позову про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі, тому не підлягають задоволенню. Всупереч вимог ч. 1 ст. 1167 ЦПК України позивач не довів належними і допустимими, що моральна шкода заподіяна винними неправомірними діями відповідачів, відтак вимоги позову в цій частині є безпідставними. Під час вирішення справи та ухвалення судового рішення суд не приймає та відхиляє як докази обгрунтованості вимог позивача [PERSON] , - рішення Гайсинського районного суду, Гайсинського РВ УМВС за 2012-2015 роки з приводу, неодноразового звернення [PERSON] до правоохоронних органів та до міської ради за вирішенням конфлікту (а.с.а.с. 18-43 т.1), оскільки достовірними доказами доведено, що позивач [PERSON] , починаючи із 09.03.2018 року та дотепер, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.03.2018 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.2018 року є власником більшої частини квартири [ADDRESS] , до складу якої входить сарай Б, 1/3 частина сараю В, кухня 7,1 кв.м, житлові кімнати 12,4 кв.м, 9,2 кв.м, 12,6 кв.м. (а.с.а.с. 4-17 т.1), а іншу частину квартири [ADDRESS] спадкодавиця (мати позивача) [PERSON] згідно із заповітом заповіла своїй онуці [PERSON] (а.с.а.с. 4-17 т.1), тобто його право власника виникло починаючи із 09.03.2018 року, тому право на захист права власності позивача виникло із 09.03.2018 року, а обставини, на які посилається позивач і які існували до 09.03.2018 року не належать до предмету доказування, а тому з цих підстав зазначені докази відхиляються. Інші пояснення та доводи кожної із сторін та їх представників про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, судом під час ухвалення рішення у справі відхиляються, оскільки дані твердження сторін повністю спростовуються викладеними в рішенні суду доводами та наявними у справі і дослідженими судом доказами. З ухваленням рішення про часткове задоволення вимог позову, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивача з кожного в рівних частиних на користь [PERSON] 704 грн. 80 коп. понесених позивачем судових витрат у виді сплаченого судового збору при поданні позову.

Outcome: dismissed