Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

11 липня 2024 року, [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просив суд встановити юридичний факт самостійного виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , без участі матері (колишньої дружини) [PERSON] , яка на сьогодні постійно проживає за кордоном, вихованням дітей не займається, не цікавиться їхнім здоров?ям, матеріально їх не забезпечує, на відміну від нього, який забезпечив дітям житло, навчання, дозвілля, утримує їх повністю за свій рахунок, піклуючись про їхнє здоров?я, надаючи їм належний фізичний, духовний розвиток. В судове засідання заявник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, однак у своїй заяві просив суд розгляд справи проводити за його відсутності (а.с. 4). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надіславши до суду заяву від 23.07.2024 р., в якій наполягала на залишенні заяви [PERSON] без розгляду у зв`язку із існуванням матеріального спору про право посилаючись на те, що вона постійно спілкується з дітьми, бере участь у їх вихованні, матеріально підтримує дітей. Однак в подальшому, 26.07.2024 р. надіслала на електронну адресу заяву, в якій не заперечувала проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, вказавши, що обставини викладені у заяві [PERSON] нею не заперечуються, діти дійсно перебувають на його утриманні у зв?язку з тим, що вона перебуває за кордоном та проханням про слухання справи без її участі (а.с. 27-33). Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, суд дійшов наступних висновків. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено - суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до умов ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (крім зазначених у ч. 2 цієї статті), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до приписів ст. 318 ЦПК України - у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт. Згідно із статтею 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню - не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - встановлено, що відповідно до п. 4 ст. 273 ЦПК - в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов?язується з наступним вирішенням спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При цьому обов?язком суду при розгляді таких справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об?єктивності з?ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв?язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з?ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення. Важливе значення має вимога про обов?язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В даному випадку, метою встановлення юридичного факту є повна реалізація прав, як батька дитини, а також оформлення документів, необхідних для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду №175/2317/16-ц від 02.10.2019 р. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст. 1 СК). Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов?язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 141 СК, батьки мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п?ятою статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов?язки є такими, що тісно пов?язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України). Права та обов?язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК. Згідно ст. 157 СК - питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п?ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов?язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб?єктів, об?єктів і змісту (прав та обов?язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов?язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). В силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст. 25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов?язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 30) при цьому відповідно до ч. 2 ст. 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. З матеріалів справи вбачається, що у шлюбі сторін, укладеним 25.10.2008 р. народились діти : донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого повторно 18.05.2023 р. та серії [NUMBER] виданого повторно 25.01.2024 р. (а.с. 11,12). Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 26.11.2018 р., що набрало законної сили 27.12.2018 р. - шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, дітей : доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] залишено на виховання матері [PERSON] (а.с. 7,11,12). Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 19.11.2021 р., яка набрала законної сили 06.12.2021 р. - була затверджена мирова угода між [PERSON] та [PERSON] від 19.07.2021 р. та провадження по справі закрито ; визнано за [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5123784200:02:002:0524 ; визнано за [PERSON] право приватної власності на транспортний засіб марки «KIA Sorento» державний номер [NUMBER] ? на транспортний засіб марки «Subaru legacy», д.н. [NUMBER] та на транспортний засіб мотоцикл марки «Yamaha», модель ХVS 95OCU, д.н [NUMBER] (а.с. 46-49). В заяві йдеться про те, що зявник, як батько добросовісно виконував та виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до своїх дітей, в тому числі, щодо матеріального їх забезпечення, піклуючись про стан здоров`я дітей, надаючи їм належний фізичний, духовний, гармонійний, розумовий, безпечний розвиток, як особистості, та сприяючи їхній повноцінній реалізації як підлітків: у навчанні, повсякденному житті, спорті, цікавлячись життям дітей як у школі, так і у повсякденному житті. З початком вторгнення на територію України загарбницьких військ рашистської педерації, позивач, з метою безпеки своїх дітей, допоміг їм виїхати разом з матір?ю (відповідачкою) за межі України. Повернувшись в Україну, старша донька - [PERSON] , [INFO] , яка вже досягла 14 - річного віку (отримання права самостійного визначити власне місце проживання) самостійно виявила бажання проживати постійно з батьком (позивачем), за місцем його реєстрації : [ADDRESS] , де вони разом проживають з 17 листопада 2022 року по сьогоднішній день, що підтверджується Актом обстеження умов проживання від 21.03.2024 р. (а.с. 18-19). У зв`язку з самостійним вихованням доньки та її утриманням 28.06.2023 р., заявник звернувся до Овідіопольського райсуду Одеської області з позовною заявою про припинення стягнення аліментів на дитину та рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 25.09.2023 р., яке набрало законної сили 26.10.2023 р. - позов було задоволено, припинено стягнення аліментів за виконавчим листом № 509/5529/18 виданим 05.09.2022 року на підставі Рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 06 грудня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 8-10). При чому, в мотивувальній частині вказаного рішення, суд встановив, що старша донька [PERSON] , [INFO] з 17.11.2022 р. проживає разом з батьком [PERSON] за адресою : [ADDRESS] та перебуває повністю на його утриманні. 31 жовтня 2023 року, молодший син сторін [PERSON] , [INFO] , повернувшись з Німеччини, виявив бажання проживати разом з батьком (позивачем), з яким проживає до цього часу, що підтверджується Актом про встановлення місця проживання від 08.04.2024 р., Актом обстеження умов проживання від 21.03.2024 р., Актом та Висновком оцінки потреб сім?ї від 09.05.2024 р. (а.с. 15,18-19,39-42). Мати дітей (відповідачка) повернулась за кордон, що підтверджується інформацією ГЦОСІ ДПС України від 11.06.2024 р. (а.с. 20). Згідно акту обстеження житлових умов від 21.03.2024 року діти [PERSON] , [PERSON] проживають разом із батьком [PERSON] (а.с. 18-19). Згідно висновку оцінки потреб сім`ї складеного 09.05.2024 року вбачається, що мати [PERSON] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с. 39-42). Судом також встановлено, що 01.05.2024 року Овідіопольським районним судом Одеської області видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від її заробітку/доходу, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня пред?явлення заяви, а саме, з 30.04.2024 р. до досягнення дитиною повноліття (а.с. 43). Більш того судом встановлено, що з письмової заяви старшої доньки [PERSON] , [INFO] вбачається, що з 17.11.2022 року вона разом із своїм братом [PERSON] проживають разом із батьком [PERSON] , у зв`язку з тим, що мати залишила їх, декілька разів поспілкувавшись телефоном з ними, ображаючи їхнього батька (позивача), ніякої участі у вихованні мати не приймає матеріального забезпечення не надає, а батько їх виховує та утримує самостійно, на відміну від їхньої матері (а.с. 38). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що з листопада 2022 року, діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] постійно проживають разом зі своїм батьком [PERSON] , знаходячись на його особистому вихованні і матеріальному забезпеченні, який дбає про їхній добробут та здоров?я, що підтверджується деклараціями про вибір сімейного лікаря для дітей (а.с. 13,14). Відповідно до приписів ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування щодо розв?язання спору між батьками з приводу виховання дитини в даному випадку не потрібен, адже йдеться про встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання батьком дитини своїх неповнолітньої джоньки та малолітнього сина. В даному випадку предметом дослідження суду є встановлення певного юридичного факту який встановлює правосуб`єктність особи як такою яка самостійно виховує неповнолітню дитину що є необхідним для застосування до заявника вимог ч.4 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ для отримання відстрочки від мобілізації, заяв з боку заінтересованих осіб про наявність спору з цього приводу або відомостей про наявність позасудового розгляду вказаного питання до суду не надходило, тому розгляд справи здійснено у порядку Цивільного процесу. На сьогоднішній день в Україні у зв`язку із військовою агресією зі боку рашистської педерації оголошено повну мобілізацію, а заявник є особою призивного віку, яка самостійно виховує двох неповнолітніх дітей і мати повністю самоусунулась від їх утримання та виховання, відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов?язані, жінки та чоловіки, які самостійно виховують та утримують дитину. У той же час законодавство не містить визначення поняття «батько, який самостійно виховує та утримує дитину». Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов?язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років. Згідно Переліку документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що є додатком № 5 до відповідного «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, визначено, що до документів, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину відносяться рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини. У постанові від 13.06.2018 за результатами розгляду справи №822/2446/17 Верховним Судом було викладено позицію про те, що сам факт розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з батьком, що передбачає обов?язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини, тобто не встановлює статусу самостійного виховання, тому цей факт повинен встановлюватись окремо. Вказаний факт має юридичне значення та необхідний заявнику для одержання відстрочки від призову під час мобілізації, оскільки у випадку його призову на військову службу, діти залишиться без догляду, оскільки заявник є єдиним близьким родичем, хто виховує та утримує дітей, і несе основну відповідальність за їх виховання, розвиток, піклуюсь про їх здоров`я та безпеку. Також, заявник вказує підставу звернення до суду з названою заявою, як отримання ним державної соціальної допомоги на дітей, подальше підтвердження факту виховання дітей та їх місця проживання для надання відповідних даних та оформлення прав дітей щодо реєстрації місця проживання, у зв`язку з чим, на думку суду, заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню. З урахуванням наданих заявником належних та допустимих доказів у своїй сукупності судом не встановлено будь-якого спору про право, натомись підтверджено факт, який заявник просить встановити у його заяві.

Outcome: approved