Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

29 квітня 2024 року до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 року про передачу справи на розгляд іншому суду, надійшов вказаний позов. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 11.11.2005 року позивач з відповідачем перебувають у шлюбі. У цьому шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.01.2023 року ухвалено стягувати з позивачки на користь відповідача аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07.07.2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Станом на 20.06.2023 року дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю в Італійській Республіці, в Комуні Ізола-Гран-Сассо-д`Італія, провінція Терамо, повністю знаходиться на її утриманні. В зв`язку з викладеним позивачка просить суд припинити стягнення аліментів з неї на користь відповідача на утримання сина. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості від 08.02.2024 року позивачці щомісячно нараховують аліменти у розмірі 5213,33 грн. на двох дітей. Загальний розмір заборгованості позивача за період з 20.06.2023 року (з дати, коли дитина стала постійно проживати з матір`ю) по 28.02.2024 року (дата подання позову), становить 21\~632,22 грн. Позивач просить звільнити її від сплати зазначеної заборгованості. До того ж, оскільки неповнолітній син сторін [PERSON] проживає разом з матірю (позивач у справі), остання просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки з всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 03.05.2024 року справу прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представником позивача подано заяву про проведення судового засідання за його та позивача відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає. Від відповідача та його представника заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, відзиву на позов не подано. Представником відповідача подано заяву про розгляд справи в її відсутність. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши письмові докази по справі, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 11 листопада 2005 року Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 669. (а.с. 27). У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 28). Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 11.01.2023 року з позивачки на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07.07.2022 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (справа №214/3177/22).(а.с. 24-26). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] з виконання виконавчого листа №214/3177/22 від 21.02.2023 року, станом на 08.02.2024 заборгованість зі сплати аліментів становить 98348,57 грн. (а.с.15). Як вказує представник позивача у позові та як вбачається з відповідної довідки, дитина [PERSON] , [INFO] , з 20.06.2023 року проживає разом з матір`ю в Італійській Республіці, в Комуні Ізола-Гран-Сассо-д`Італія, провінція Терамо (а.с. 13). Щодо вимоги про припинення стягнення аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до\~статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване\~Конституцією\~та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання. Так, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. \~\~\~Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. \~Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У\~статті 180 СК України\~встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України\~встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частин першої та другої\~статті 179 СК України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до\~статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , не проживає з батьком [PERSON] , на користь якого були стягнуті аліменти з позивача - матері дитини, а проживає зі своєю матір`ю [PERSON] , тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Щодо вимоги позивача в частині звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів, суд зазначає наступне. Згідно із ч.2\~ст.197 СК України\~за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23) викладено правовий висновок такого змісту: «Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої\~статті 197 СК України\~може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22). Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Відхилення від сталої судової практики порушує принцип уніфікованого застосування закону, нівелює забезпечення єдності та послідовності судочинства. З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Відповідно, лише за наявності вищевказаних обставин, що мають істотне значення платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Аналогічна вимога мається у п.22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де вказано, що суд за передбачених\~ст.197 СК України\~умов може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Дійсно, вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Матеріали справи містять докази про розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів на утримання двох дітей за період з липня 2022 року та станом на 08.02.2024 року у розмірі 98348,57 грн., враховуючи щомісячний розмір аліментів, які стягуються у сумі 5,213,33 грн. на двох дітей. Отже, стягнення з [PERSON] аліментів на дитину за умови, що вона проживала з нею та перебувала на її утриманні у вказаний період, суперечить положенням\~статті 181 СК України, за змістом якої аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною четвертою\~статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Разом з тим, аналізуючи зібрані у справі докази та правові норми, з урахуванням того, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах за виконавчим листом № 214/3177/22, виданим 21 лютого 2023 року Саксаганським районним\~судом м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] на\~користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , за період з 20.06.2023 року по 28.02.2024 року (день звернення до суду із вказаним позовом) в розмірі 21 632,22 гривень, оскільки судом встановлено, що дитина постійно проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні з 20.06.2023 року, тому дана обставина є такою, що має істотне значення. У позові позивачем наведено власний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на одну дитину, виходячи із щомісячного розміру аліментів розрахованого державним виконавцем, з яким суд погоджується у повному обсязі. Так, позивач просить суд звільнити її від сплати заборгованості за період з 20.06.2023 по день подання позовної заяви до суду, тобто по 28.02.2024, у розмірі 21\~632,22 грн. Враховуючи вищенаведене, позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки неповнолітня дитина проживає з матір`ю, батько - відповідач у справі зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання та виховання. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з з дня подання позовної заяви до суду та до повноліття дитини. Відповідач не спростував, що він є особою працездатного віку, докази про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надав. Отже, на підставі оцінки наданих доказів та з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини і таких загальних засад цивільного законодавства як розумність та справедливість, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки з всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня, починаючи з дня пред`явлення позову до суду (28.02.2024 року). Положеннями частини першої статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Позивачем при зверненні до суду було сплачено 2422,40 грн судового збору. За змістом\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на сторону відповідача. Так, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем при зверненні до суду судові витрати в розмірі 2422,40 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved