Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.05.2021\~року за\~власного волевиявлення [PERSON] ,\~з повним\~розумінням умов\~ кредитування, усвідомленням\~ рівня відповідальності,\~в Особистому кабінеті https://miloan.ua/, було подано заявку на отримання кредиту (ID заявки на кредит: 5170585). Дана заява від 16.05.2021\~року знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Таким чином, [PERSON] був укладений Договір про споживчий кредит № 5170585 від 16.05.2021\~р. з Товариством з\~обмеженою відповідальністю «Мілоан» та 16.05.2021\~р.,відповідачу були перераховані кредитні кошти на банківську картку в сумі 9500 грн. Кредитний Договір № 5170858 від 16.05.2021\~року було укладено строком на 15 днів. Проте відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинно законодавства України в частині виконання договірних відносин. 13.09.2021 року згідно умов Договору факторингу № 07Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 5170585 від 16.05.2021 р. на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ\~ФІНАНС»,\~а відповідно\~ТОВ «ДІДЖИ\~ФІНАНС» набуло\~права вимоги\~до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором ( ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 33559,90 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 7695 грн.; -заборгованість за відсотками становить 25133,40 грн.; -заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; -заборгованість за пенею становить 0 грн. Повивачем,\~який\~набув\~ права\~грошової вимоги,\~\~на адресу\~відповідача,\~зазначену\~в\~кредитному договорі,\~направлено\~повідомлення\~про відступлення права вимоги від\~ТОВ «Мілоан» до\~ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору. Незважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. Представник позивача до суду не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про слухання справи у відсутність їх представника та підтримання позову, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач до суду не з`явилася, про дату, часу та місце розгляду справи повідомлялася вчасно та належним чином листом з рекомендованим повідомленням. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи не з`явився, про дату, часу та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином листом з рекомендованим повідомленням. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит, копію анкети-заяви на кредит №5170585, витяг з Додатку 05.09.2022 Договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 р. копію Детального опису робіт , копію Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом виконання робіт, падання послуг,копію додаткової угоди 0035577406808 від 09.02.2024 до договору №42649746 від 11.12.2024 року, договору № 5170585 від 16.05.2021 р.; копію паспорту споживчого кредиту №5170585, копію досудової вимоги від 27.09.2023 року, Договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 р, копію реєстру прав вимоги, копію Договору про надання правової допомоги № 42649746 від 11.12.2023),\~ суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного вище зазначеного договору відповідач отримав кредит та в порушення їх умов зобов`язання за вказаним договорами не виконав належним чином, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором № 5170585 від 16.05.2021\~в розмірі 33559,90 гривень Згідно ст.ст.\~526-527,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторін. Статтями 1054 та 1055\~ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі, за яким за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно пункту 1 частини 1 та частини 3\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (стаття 513 ЦК України). Відповідно до\~статей 514-515 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Відповідно до частини 1\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Частиною першої\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з позовної заяви, відповідач суму боргу не повернув. Згідно ст.133\~ЦПК України\~\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи.\~До витрат,\~пов`язаних\~з\~розглядом справи,\~належать\~витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно зі\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. ч.2 ст. 141 ЦПК передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобов`язання та позов підлягає задоволенню, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Верховний Суд у постанові від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц зазначив, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до судової практики у питанні стягнення витрат на правову допомогу, заявник має довести, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У випадку відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З огляду на викладене, враховуючи, що стороною позивача не долучено до матеріалів справи документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), у суду відсутні підстави для стягнення витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу. За таких обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial