Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що він самостійно виховує та утримує своїх малолітніх синів без участі матері. Обгрунтовуючи заяву тим, що між [PERSON] та [PERSON] 27 листопада 2009 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти постійно проживають з батьком, який самостійно виховує та утримує їх, забезпечує всім необхідним для розвитку. Після початку повномасштабної збройної агресії 24.02.2022 року з боку росії [PERSON] виїхала до західної України, на даний час не отримує доходу та перебуває у важкому матеріальному становищі, у зв`язку з чим не може надавати синам будь-якої матеріальної допомоги. У зв`язку з відсутністю роботи в Україні [PERSON] планує виїхати за кордон до своїх родичів та готує відповідні документи, що додатково вказує, що вона особисто не бере участі у вихованні малолітніх синів. Між сторонами було спільно вирішено, що малолітні сини будуть проживати з батьком, який буде самостійно виховувати, утримувати синів, забезпечувати їх матеріальними та іншими благами, необхідними для належного розвитку. На підставі викладеного, заявник просить суд задовольнити його заяву. Ухвалою суду від 25.07.2024 року відкрито провадження по справі за правилами окремого провадження та залучено в якості заінтересованої особи - Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації. В судове засідання заявник не з`явився надіслав на адресу суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності, заяву підтримав та просив про її задоволення. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності, а також про підтримання заяви [PERSON] та просила про її задоволення. Крім того, до даної заяви було долучено оригінал афідевіту від 31 липня 2024 року, засвідченого Виноградовою А.І. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за р.№870. Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заперечень щодо заяви [PERSON] до суду не надходило. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін, суд вважає за можливим ухвалити рішення у відсутності сторін по справі за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, який зареєстровано 27.11. 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2042. Від подружніх відносин сторони мають спільних синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. Як зазначає заявник в заяві і не спростовується заінтересованою особою [PERSON] , з початку повномасштабного вторгнення рф, заявник разом з малолітніми синами проживають окремо від [PERSON] . Між подружжям було спільно вирішено, що малолітні сини будуть проживати з батьком, який буде самостійно виховувати, утримувати їх, забезпечувати матеріальними та іншими благами, необхідними для належного розвитку. Факт відсутності спільного проживання [PERSON] з [PERSON] підтверджується долученими до справи доказами. У свою чергу [PERSON] не приймає участі у вихованні та утриманні малолітніх синів, що було підтверджено останньою у нотаріально засвідченому афідевіті. Водночас відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років. Згідно Переліку документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що є додатком №5 до відповідного «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16 травня 2024 року №560, визначено, що до документів, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину відносяться рішення суду про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини. У постанові від 13.06.2018 за результатами розгляду справи №822/2446/17 Верховним Судом було викладено позицію про те, що сам факт розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з батьком, що передбачає обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини, тобто не встановлює статусу самостійного виховання, тому цей факт повинен встановлюватись окремо. З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є рідними синами [PERSON] та [PERSON] . Малолітні [PERSON] та [PERSON] постійно проживають разом із батьком [PERSON] . Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів мати дітей [PERSON] проживає за іншою адресою, що підтверджує доводи про окреме місце проживання. Крім того, згідно з наявних в матеріалах справи доказів подружжя домовилися, що малолітні сини будуть проживати з батьком, який буде самостійно виховувати, утримувати їх, забезпечувати матеріальними та іншими благами, необхідними для належного розвитку. Згідно із заявою [PERSON] , остання підтвердила, що їхні спільні з [PERSON] сини проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що вимоги заяви підлягають задоволенню.

Outcome: approved