Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

Керівник Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: -припинити право власності відповідачки на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,985 га, кадастровий номер 1223285500:01:032:2651, розташованої на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області; -припинити право власності відповідачки на частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0526 га, кадастровий номер 1223285500:03:008:0138, розташованої за адресою: [ADDRESS] , шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-2528 від 10.06.2008 року, успадкувала земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,985 га, кадастровий номер 1223285500:01:032:2651, розташованої на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на момент звернення із позовом до суду громадянка російської федерації [PERSON] є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 1223285500:01:032:2651, земельна ділянка перебуває у її власності більше року. Крім того, [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 2-2524 від 10.06.2008 року успадкувала частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0526 га, кадастровий номер 1223285500:03:008:0138, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Набувши у 2008 році спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення у власність в порядку спадкування, відповідач вимоги закону щодо її відчуження протягом одного року не виконала, що є підставою для припинення її права власності на вказані земельні ділянки шляхом їх конфіскації за рішенням суду. В зв`язку з чим, прокурор просить суд припинити [PERSON] , громадянці Російської Федерації, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,985 га, кадастровий номер 1223285500:01:032:2651, розташованої на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, а також на частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0526 га, кадастровий номер 1223285500:03:008:0138, розташованої за адресою: [ADDRESS] , шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Також позивач просить вирішити питання щодо судових витрат. Прокурори Новомосковської окружної прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надавши пояснення по суті позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала, жодних заяв та клопотань до суду не надіслала. Відповідач повідомлена про розгляд справи шляхом опублікування оголошення, тому зі згоди позивача, провів заочний розгляд справи. Третя особа по справі [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що вона являється співвласником частини земельної ділянки, що надана для ведення особистого селянського господарства та розташована за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка в натурі між співвласниками не поділена і використовується нею під город. Третя особа наполягає на тому, що конфіскація не визначеної частки земельної ділянки на місцевості призведе до порушення її прав. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, не спростовано сторонами, Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 346790259 від 15.09.2023 року, [PERSON] , яка не є громадянкою України, на момент державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1223285500:01:032:2651, була громадянкою російської федерації. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 346782613 від 15.09.2023 року, [PERSON] , яка не є громадянкою України, на момент державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1223285500:01:032:2651, була громадянкою російської федерації. в с т а н о в и в: У жовтні 2023 року Новомосковська окружна прокуратура звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про припинення права власності на земельні ділянки шляхом її конфіскації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-2528 від 10.06.2008 року, успадкувала земельну ділянку, кадастровий номер 1223285500:01:032:2651, площею 1,985 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Новомосковського району. Право власності на вказану земельну ділянку набуто [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯЖ № 799894, виданого Новомосковською районною державною адміністрацією 03.04.2009 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 01:09:126:00808, а отже вказана земельна ділянка перебуває в її власності більше 14 років. Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру успадкована земельна ділянка, кадастровий номер 1223285500:01:032:2651, площею 1,985 га за категорією земель відноситься до земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на момент звернення з даним позовом до суду, право власності за відповідачем на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 1223285500:01:032:2651, площею 1,985 га, не зареєстровано. 30.09.2015 року до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про оренду вказаної земельної ділянки строком на 10 років, відповідно до договору оренди, земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 06.08.2009 року, видавник: [PERSON] ;ФГ «МІШИН І МІШИН», додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, серія та номер: б/н, виданий 10.11.2014 року, видавник: [PERSON] ;ФГ «МІШИН І МІШИН». Орендодавець: [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт громадянина російської федерації, серія та номер; [NUMBER] , виданий 03.12.2003 року, видавник: Таїцьким відділом міліції Гатчинського району Ленінградської області, країна громадянства: російська федерація. Вказані відомості підтверджуються інформацією Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області. Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-2524 від 10.06.2008 року, [PERSON] успадкувала частину земельної ділянки, кадастровий номер 1223285500:03:008:0138, площею 0,0526 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а отже вказана земельна ділянка перебуває в її власності більше 14 років. Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 10-4-0.10-3907/2-23 від 07.07.2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером 1223285500:03:008:0138, площею 0,0526 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , за цільовим призначенням 01.03 для ведення особистого селянського господарства, була перенесена з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру та належала [PERSON] на підставі Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку ЯА № 839519, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на земельну ділянку за № 010512602020 від 21.09.2005 року. В ході обміном інформації з РРМ до ДЗК надійшли зареєстровані речові права, а саме право власності 11.09.2015 року за [PERSON] , 20.12.2018 року за [PERSON] , [INFO] за [PERSON] . Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру успадкована земельна ділянка, кадастровий номер 1223285500:03:008:0138, площею 0,0526 га, за категорією земель відноситься до земель сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом а момент звернення з даним позовом до суду громадянка російської федерації [PERSON] є власником частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення, кадастровий номер 1223285500:03:008:0138, площею 0,0526 га. За даними Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області та Державної міграційної служби України [PERSON] , посвідкою на тимчасове та постійне проживання в Україні не документувалася, інформація щодо оформлення [PERSON] документів, які надають право на законне перебування на території України, відсутня. Так, наведені обставини свідчать, що громадянка російської федерації [PERSON] , набувши в 2009 році спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення у власність в порядку спадкування, вимоги закону щодо відчуження протягом одного року не виконала, що є підставою для припинення її права власності на вказану земельну ділянку шляхом її конфіскації за рішенням суду. Ухвалою суду від 31 жовтня 2023 року відкрито загальне позовне провадження (а.с. 60). Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року накладено арешт на нерухоме майно, що є предметом позову, а саме: земельні ділянки з кадастровими номерами 1223295500:01:032:2651, площею 1,985 га, 1223285500:03:008:0138, площею 0,0526 га та заборонено суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії; заборонено відповідачу [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду тощо, вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно - земельні ділянки з кадастровими номерами 1223295500:01:032:2651, площею 1,985 га, 1223285500:03:008:0138, площею 0,0526 га (а.с. 83). Оскільки, на теперішній час оспорювані земельні ділянки перебувають в спільній власності у [PERSON] , що може вплинути на її права та обов`язки під час розгляду та вирішення справи по суті, виникає необхідність у залученні її до справи у якості третьої особи на стороні відповідача, що заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 25 січня 2024 року залучено в якості третьої особи [PERSON] (а.с. 90). Ухвалою суду від 07 травня 2024 року підготовче провадження закінчено, призначено розгляд справи по суті (а.с. 101). Представник позивача - Новомосковської окружної прокурати позов підтримав у повному обсязі посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, причину неявки не повідомила, викликалася належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України у порядку, визначеному ч.11 ст. 128 ЦПК України, причину неявки не повідомила. Також відповідач не скористалася правом на відзив та не направила до суду письмовий відзив на позовну заяву. Третя особа [PERSON] заперечувала проти задоволення позову у зв`язку з тим, що його задоволення вплине на її право на користування конкретною земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення спору, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Земельним кодексом України чітко визначені підстави набуття права власності на землі іноземцями та особами без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно з ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та ч. 4 ст. 22 Земельного кодексу України (у редакції станом на 03.02.2002) землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Проаналізувавши положення ст. ст. 22, 81 Земельного кодексу України можливо зробити висновок, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення на підставі цивільно-правових угод та прийняття спадщини, а на землі сільськогосподарського призначення лише шляхом прийняття спадщини, інших підстав для отримання земель сільськогосподарського призначення у власність даною категорією громадян не передбачено. З системного аналізу норм земельного законодавства можна зробити висновок, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянам України. Однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку за статтею 140 Земельного кодексу України є конфіскація за рішенням суду. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно зі ст. 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Статтею 145 Земельного кодексу України встановлено вимогу припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Аналогічно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Згідно з ч. 2 ст. 145 Земельного кодексу України у випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Враховуючи те, що право власності відповідно до статті 125 ЗК України виникає після одержання власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації, після чого на зазначені правовідносини повністю поширюються гарантії права власності, то обчислення річного строку «добровільного» відчуження слід починати від часу одержання іноземним громадянином чи особою без громадянства державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. Оскільки порушення вимог земельного законодавства [PERSON] , є триваючим, пов`язаним з тривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Бездіяльність [PERSON] характеризується тим, що не відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення по цей час та їх фактична належність на праві власності іноземцю, є порушенням вимог закону. Таким чином, обраний Новомосковською окружною прокуратурою спосіб захисту порушених інтересів держави, а саме: припинення права власності громадянки російської федерації [PERSON] на земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами: 1223295500:01:032:2651, площею 1,985 га, 1223285500:03:008:0138, площею 0,0526 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, шляхом їх конфіскації у власність держави відповідає вимогам законодавства. Крім того, конфісковані земельні ділянки за рішенням суду в подальшому підлягають продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Слід зазначити, що вирішуючи питання про будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном було законне, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Віра Довженко проти України» від 15.01.2019 категорично ствердив, що «на момент обставин справи у національному законодавстві не існувало жодних положень, які б становили достатні правові підстави для оскаржуваних обмежувальних заходів» (п. 39 рішення). Однак, у даному спорі щодо конфіскації земельних ділянок, у Земельному кодексі України існують чіткі та зрозумілі законодавчі обмеження щодо іноземців, які набули право на земельні ділянки сільськогосподарського призначення у приватну власність. Відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави та нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі відсутності уповноваженого органу. З викладеним кореспондуються й положення ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, за якими у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] порушила визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 22, 80, 81, 145 Земельного кодексу України процедуру отримання та використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно з вимогами ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 ЗК України). Оскільки земля є об`єктом права власності Українського народу, тому умови щодо використання даного природного ресурсу є особливо суворими. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2019 у справі № 826/11885/16. В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що [PERSON] порушила визначену ст. ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 22, 80, 81, 140, 145 ЗК України процедуру використання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, а саме: як іноземний громадянин не відчужила їх упродовж року після отримання у власність. На даний час вона без перешкод використовує спірні земельні ділянки на території України, передавши в оренду сільськогосподарському підприємству та отримуючи дохід на території України. А отже пред`явлення позову прокурором є належним та обґрунтованим ефективним засобом захисту порушених інтересів держави. Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства,

Outcome: approved