Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

Представник АТ «Кредобанк» звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитним договором № CL-252418 від 09.01.2020 у розмірі 453 740,08 грн, судовий збір у розмірі 6806,10 грн та суму витрат на професійну правову допомогу у розмірі 45374 грн. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 09.01.2020 між Акціонерним Товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-252418 (далі - договір), відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі (п.1 договору). Відповідно до п. 2.1. Договору, банк видає позичальнику кредит у розмірі 350 000,00 грн на строк до 08 січня 2025 року. Щодо солідарного відповідача позивач вказує, що 03.01.2020 між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було підписано анкету-заяву №CL-252418 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім?єю із [PERSON] . Відповідно до анкети-заяви № CL-252418 зазначено, що шляхом підписання цієї анкети-заяви [PERSON] не заперечує проти отримання [PERSON] кредиту. Посилаючись на норми статей 61, 65 СК України позивач вважає за можливе визначити у даному спорі солідарним відповідачем іншого з подружжя - дружину [PERSON] - [PERSON] . На виконання умов вищевказаного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку заборгованості по договору станом на 28.05.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить у розмірі 453740,08 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 345009,48 грн; заборгованості за відсотками - 108730,60 грн, які позивач просив солідарно стягнути з відповідачів. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 вересня 2021 року справу розподілено судді Аксьоновій Н.М. Ухвалою суду від 29 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 22 березня 2023 року задоволено заяву ТОВ «Росвен Інвест Україна та залучено до участі в справі за позовом АТ «Кредобанк» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості в якості правонаступника позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», у зв`язку з тим, що АТ «Кредобанк» відступив ТОВ «Росвен Інвест Україна» відповідно до договору факторингу №2 від 21 грудня 2021 року свої права вимоги за кредитними договорами: №CL-252418 від 09 січня 2020 року, укладені між АТ «Кредобанк» та позичальником - [PERSON] . Відповідно до ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет. Згідно ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно довідок про доставку електронного документу, ухвалу про відкриття провадження у справі від 29 листопада 2021 року було доставлено до електронного кабінету [PERSON] 09 лютого 2022 року, ухвалу від 22 березня 2023 року - 23.03.2023 року. Крім того, як вбачається з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення рекомендовані листі з додатками повернулися до суду без вручення відповідачам у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч.9 ст.130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23.01.2023 у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаною в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Зважаючи на те, що відповідачів належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримано ними адресовану кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідачів дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Оскільки у встановлений судом строк відповідачами відзив на позовну заяву не подано, на підставі ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Судом встановлено, що 09 січня 2020 року між Акціонерним Товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-252418, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, вказані в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі (п.1 договору). Відповідно до п.2.1. договору, банк видає позичальнику кредит у розмірі 350000 грн на строк до 08 січня 2025 року. Відповідно до п.2.4 договору, позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 350000, 00 грн. Відповідно до п.2.5 договору, для обліку виданих кредитних коштів Банк відкриває позичковий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п.3.1 договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника, яке міститься в п.2.4 кредитного договору. Як вбачається з копії меморіального ордеру №1411718 від 09.01.2020 [PERSON] від АТ «Кредобанк» перераховано 350000 грн. Відповідно до п.4.1 договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Відповідно до п.4.2. договору, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною у п. 4.1. цього договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього договору. Відповідно до п.п.6.1., 6.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим договором відповідно до графіку платежів (додаток №1 до цього договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 12 533 грн щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладення договору. Відповідно до п.6.6. договору, погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється у наступній черговості: - у першу чергу: прострочені платежі по сплаті процентів користування кредитом; прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); - у другу чергу: поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом; поточні платежі по поверненню кредиту (основного боргу); - у третю чергу: прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором; поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором; пеня, штрафи та інші види неустойки; дострокові платежі по поверненню кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці. Згідно із п.6.9. договору, банк у випадку, передбачених п.3.3. договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Відповідно до п.6.10. договору, позичальник зобов`язаний протягом 30 банківських днів після отримання письмової вимоги банку (п.6.9.) усунути порушення умов договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку. Відповідно до п.7.1. договору за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла у період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожний день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту договору, не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Відповідно до п.7.2. договору, за невиконання обов`язку, передбаченого п.10.2. договору, банк має право нарахувати позичальнику штраф в розмірі 5 % від суми Кредиту, що становить 17 500 грн. Відповідно до п. 8.1. договору, за виконання зобов`язань за договором позичальник несе повну відповідальність перед банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України. Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2021 року банк звертався до [PERSON] із досудовою вимогою №140/2021 від 29.04.2021 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Проте відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № CL-252418 від 09.01.2020 станом на 28.05.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить у розмірі 453 740,08 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 345 009,48 грн; заборгованості за відсотками - 108 730,60 грн. Звернувшись до суду з указаним позовом, банк просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №CL-252418 від 09.01.2020 у розмірі 453740,08 грн, посилаючись на норми статей 61, 65 СК України. АТ «Кредобанк» відступив ТОВ «Росвен Інвест Україна» відповідно до договору факторингу №2 від 21 грудня 2021 року свої права вимоги за кредитними договорами: №CL-252418 від 09 січня 2020 року, укладені між АТ «Кредобанк» та позичальником - [PERSON] . Відповідачі відзиву на позов не подали. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. У зв`язку з наявністю заборгованості щодо сплати кредиту позивачем засобами поштового зв`язку 05 травня 2021 року на адресу відповідача направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, в якій банк просив протягом 30 днів з моменту її отримання здійснити дострокове повергнення кредиту. Таким чином, банк, пред`явивши вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором та змінив строк виконання основного зобов`язання в повному обсязі. Подібний висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту №CL-252418 від 09.01.2020 року у станом на 28.05.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить у розмірі 453740,08 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 345009,48 грн; заборгованості за відсотками - 108730,60 грн, які позивач просив солідарно стягнути з відповідачів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Так, на підтвердження кредитної заборгованості позивачем додано виписку про рух коштів по рахунку із 09.01.2020 року по 28.05.2021, меморіальний ордер №1411718 від 09 січня 2020 року. Відповідач наведені позивачем обставини не спростував, відзиву на позов та доказів належного виконання кредитних зобов`язань суду не надав, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості у розмірі 453740,08 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 345009,48 грн; заборгованості за відсотками - 108730,60 грн. Що стосується солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає таке. Обґрунтовуючи свої вимоги, банк зазначив, що [PERSON] було підписано анкету-заяву на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] із [PERSON] , а також те, що [PERSON] не заперечує проти отримання [PERSON] кредиту. Відтак, позивач вважає, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права і обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність у законі прямої вказівки про солідарну відповідальність. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України вказує на те, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладений другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Лише поєднання вказаних умов дає підстави кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13, та Верховний Суд у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 569/2255/17 від 04 грудня 2019 року у справі № 235/5555/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 2-2093/10. З умов кредитного договору №CL-252418 від 09.01.2020 вбачається, що наданий АТ «Кредобанк» кредит у розмірі 350000 грн є споживчим, оскільки взятий на поточні потреби споживача, однак, на які саме цілі не вказано. Доказів того, що договір укладений [PERSON] в інтересах сім`ї, а також що майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї суду не надано. Відтак, суд дійшов висновку, що позов в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що внаслідок укладення кредитного договору виникло зобов`язання в інтересах сім`ї. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про відшкодування витрат на правову допомогу суд враховує позицію Верховного суду, викладену у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20). Відповідно до якої необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У підтвердження понесених стороною витрат на правничу допомогу надано копію ордеру, копію договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, копію довіреності та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Таким чином, представником позивача не надано доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, зокрема детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, здійснення фактичної оплати витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки). Відтак, у стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» 6806 гривень 10 копійок в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат, які складаються зі сплаченого судового збору.

Outcome: partial