Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

у грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 81289,61 грн. Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що 30 червня 2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200299266 щодо кредитування. Відповідно до умов кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 18550 гривень, з встановленим строком користування з 30.06.2015 по 30.06.2018. Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІДЖИ ФІНАНС", набуто право вимоги за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020. Станом на 27.12.2023 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 81289,61 гривень, з яких: суми заборгованості 52664,22 грн, суми інфляційних втрат 23881,34 грн, суми 3% річних- 4744,05 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 200003822 від 20.01.2014 у розмірі 81289 гривень 61 копійку та понесені судові витрати. Ухвалою судді Славутицького міського суду Київської області справу № 377/1070/23 передано за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду міста Чернігова. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.03.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Також, представник відповідача просила застосувати до спірних відносин строки позовної давності, так як заява (оферта) № 200299266, яка була підписана відповідачем, не містить строку кредитування, а у довідці про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Visa Platinum CashBack» міститься інформацію про те, що строк кредиту становить 12 місяців, проте навіть якщо рахувати цей строк, то датою закінчення є 30.06.2018. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 30 червня 2015 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем [PERSON] укладено договір у формі заяви (оферти) № 200299266 про надання та використання платіжної картки Visa Platinum, з кредитним лімітом 2050 грн., з максимальним кредитним лімітом 50000 грн.; максимальною ставкою по ліміту: 58,8% річних; реальною процентною ставкою по кредиту - 90,02% (а.с. 24) Також, 30 червня 2015 року відповідач ознайомилась під підпис з довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту та з тарифами по продукту «Visa Platinum CashВack (а.с. 27). 20 липня 2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрах боржників (а.с. 30-33). Згідно витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020, право вимоги за кредитним договором № 200299266 від 30.06.2015 зі строком закінчення 30 червня 2018 року, укладеним з [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Загальна сума заборгованості складає 52664 грн 22 коп., що складається з: 14795грн. 65 коп. - сума заборгованості за кредитом; 35168 грн 57 коп. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 33). Відповідно до умов договору, ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти (ціну відступлення), як це передбачено умовами договору, що підтверджується копією платіжного доручення (а.с. 32). З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2022 року на адресу відповідача було надіслано претензію про сплату заборгованості за кредитним договором у строк до 31.01.2023. (т. 2, а.с. 126). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач на підтвердження заборгованості та її розміру подав до суду заяву (оферту) № 200299266 від 30 червня 2015 року, анкету № 1577336 від 30 червня 2015 року, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 30 червня 2015 року, тарифи по продукту «Visa Platinum CashBack», договір добровільного страхування життя від 30.06.2015, розписку про отримання платіжної картки, договір № 7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та додаток № 1 до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року, згідно з яким заборгованість [PERSON] вказана в розмірі 52664 грн 22 коп. Також, позивач надав виписки по особовому рахунку відповідача та розрахунок заборгованості за інфляційними втратами і трьох процентів річних. Згідно з наданим розрахунком заборгованості основна сума заборгованості відповідача за кредитним договором, яку просить стягнути позивач, за період з 27.12.2020 по 27.12.2023 становить 52664 грн 22 коп. (т. 2, а.с. 120) - саме у такому розмірі, який вказаний в додатку № 1 до договору відступлення права вимоги. Отже сума заборгованості за кредитним договором № 200299266 від 30 червня 2015 року визначена вже після укладення договору відступлення права вимоги від 20.07.2020 відповідно до реєстру кредитних договорів. Крім того, згідно з наданим суду розрахунком заборгованість по інфляційних втратах та 3 % річних розраховані за період з 27.12.2020 по 27.12.2023 вбачається, що вони обчислені від суми основної заборгованості - 52664 грн 22 коп. (т. 2, а.с. 120-122). Проте, з доводами позивача про розмір заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором суд не може погодитись з таких підстав. Суду надано документи, з яких встановити строк дії договору, а відтак і період нарахування процентів за користування кредитом, неможливо. Так, в заяві (оферті) № 200299266 від 30 червня 2015 року передбачено, що кредитний ліміт становить 2050 грн, дата відкриття рахунку - 30.06.2015, максимальна ставка по ліміту 58,8 %, строк дії кредитного договору не вказаний (т 1, а.с. 24). Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Visa Platinum CashBack» містить інформацію про те, що сума можливого кредиту вказана до 50000 грн., строк кредиту 12 місяців (т. 1, а.с. 27). У додатку № 1 до договору факторингу № 7_БМ від 20 липня 2020 року вказана дата закінчення договору кредиту - 30.06.2018, сума кредиту 18550 грн, розмір кредитної заборгованості 52664 грн 22 коп. (т. 1, а.с. 33). Однак вказані документи не підтверджують доводів позовної заяви, що строк кредитування становить з 30.06.2015 до 30.06.2018. Щодо суми заборгованості, суд звертає увагу на наступне. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в правовому висновку - у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. Позивач, на обґрунтування позовних вимог надав суду виписки по особовим рахункам [PERSON] , проте, наданими виписками не підтверджується розрахунок заборгованості відповідача. Так, згідно з наданою випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 23.05.2016 по 27.07.2020, що міститься на одному аркуші, зазначено, що 03.04.2017 оприбутковано залишок за кредитним договором № 200299266 від 30.06.2015 в сумі 17539 грн 66 коп., згідно з рішенням ВДФГВФО № 840 від 02.03.2017, отримувач - ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА», платник ПАТ «БАНК Михайлівський» (а.с. 44). Таким чином, у виписці лише вказано про перехід заборгованості від ПАТ «БАНК Михайлівський» до ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» в сумі 17539 грн 66 коп., водночас позивачем не надано розрахунку цієї заборгованості станом на дату укладення договору факторингу, з урахуванням сплачених відповідачкою платежів, також відсутній період нарахування відсотків та їх розмір, що робить неможливим перевірку такого розрахунку судом. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї додатків кредитний договір між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено 30 червня 2015 (а.с. 24), а договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 20.07.2020 (а.с. 30-31), при цьому п. 1 Договору відступлення передбачає набуття права вимоги Новим кредитором - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на підстав Додатку 1 до даного договору. До матеріалів позовної заяви не додано Додаток 1 до Договору відступлення, що унеможливлює встановлення наявності заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Банк Михайлівський». Суд не приймає в якості належного доказу витяг з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року (а.с. 33), оскільки відповідач оспорює наявну заборгованість, а належним документом, що підтверджує перехід права вимоги до нового кредитора є Додаток № 1 до Договору відступлення, який повинен бути підписаний обома учасниками угоди, як ПАТ «Банк Михайлівський» так і ТОВ «Діджі Фінанс». Всупереч зазначеному витяг з реєстру засвідчений в односторонньому порядку з боку лише ТОВ «Діджі Фінанс», не може замінити Додатку 1 до Договору відступлення. Таким чином суд не може перевірити розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором, оскільки не можливо встановити суму отриманого кредиту, сплачених коштів за тілом кредиту та за процентами за користування кредитом, дату їх сплати та нарахування. За таких обставин, суд приходить висновку, що позивач, всупереч ст. 81 ЦПК, не довів належними та допустимими доказами як факту отримання відповідачкою кредиту, строку кредитування, розміру заборгованості за кредитним договором, а відповідно і немає також підстав для задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем позовної давності, суд зазначає, що з огляду на те, що суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості, то питання про застосовування позовної давності не вирішується, оскільки є самостійною підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed