Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

[PERSON] заявила позов до [PERSON] , за яким просила визначити місце проживання дитини сторін [PERSON] , [INFO] , разом з матір'ю. Позов обґрунтований тим, що сторони з травня 2018 року перебували у шлюбі, в цьому шлюбі 22.09.2018 року у них народилася дочка [PERSON] , сторони з вересня 2023 року припинили шлюбні відносини, проживали окремо, дитина залишалася з матір'ю, проте відповідач 08.12.2023 року під приводом побачення з дитиною, без згоди матері, забрав дитину до себе і відмовився її повертати, з того часу відповідач обмежує позивачку у вільному спілкуванні із дитиною та не дозволяє їй бачитись з дитиною без його присутності, дитина також позбавлена можливості спілкування з братом [PERSON] , [INFO] , (син позивачки від попереднього шлюбу) та з батьками позивачки. Такі дії відповідача, на переконання позивачки, завдають шкоди дитині. Намагання позивачки вирішити спір в позасудовому порядку до позитивного результату не призвели. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 18.04.2024 року, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. [PERSON] , в свою чергу, подав зустрічний позов, за яким просив визначити місце проживання дитини разом з ним, пославшись на те, що це буде відповідати принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, з огляду на те, що дитина більш прихильна до батька, дитина буде перебувати у звичному для себе оточенні, буде забезпечена належним утриманням та доглядом, тощо. Ухвалою суду від 12.06.2024 року зустрічний позов прийнято до провадження, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Сторони використали право на подання відзиву, відповіді на відзив, тощо. З огляду на ці заяви, сторони на своїх вимогах наполягали. Сторони в судовому засіданні на своїх вимогах наполягали, надали пояснення, що зводяться до викладеного в їх заявах, пославшись на пояснення свідків та письмові докази. Представники сторін підтримали доводи своїх довірителів, в обґрунтування позиції по спору послались на відповідні йому норми матеріального закону. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, на рішення у справі поклались на розсуд суду. Судом встановлено таке. Сторони не заперечують і це підтверджується доказами, що вони перебували у шлюбі з 05.05.2018 року, в цьому шлюбі [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.02.2024 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідачем не заперечується, що з вересня 2023 року сторони проживали окремо, позивачка з дочкою та сином від попереднього шлюбу близько двох місяців проживали з батьками відповідача, після чого перебрались до батьків позивачки, 08.12.2023 року відповідач забрав дочку до себе без наміру повернути матері. Відповідач пояснив такі дії тим, що вже на той час був наявний спір про місце проживання дитини. Згідно зі ст. 160 ч. 1 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини , якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, відповідно до ст. 161 ч. 1 СК України, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Статтею 154 СК України встановлено право батьків на звернення до суду за захистом прав та інтересів дитини. Отже, сторони вправі звернутись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. На час розгляду справи дитина проживає з батьком в орендованій квартирі [ADDRESS] . Позивачка відновила стосунки з попереднім чоловіком [PERSON] Сім'я позивачки, на час розгляду справи, проживає за адресою: [ADDRESS] , на правах орендарів (див. договір оренди житлового будинку). За місцем проживання як позивачки так і відповідача створені належні умови для відпочинку, розвитку та навчання дитини, для дитини виділена окрема кімната, що оздоблена всім необхідним відповідно до її віку. З огляду на надані документи вбачається, що позивачка і відповідач є здорові, на обліку у нарколога, психіатра не перебувають, до кримінальної відповідальності не притягувались, обидва працюють мають достатній дохід для утримання дитини та для забезпечення інших потреб дитини. Доводи відповідача та свідка [PERSON] (матері відповідача) про негідну поведінку позивачки по відношенню до дитини не знайшли свого підтвердження доказами. Напроти, малолітній [PERSON] в бесіді з психологом пояснював про відносини з відповідачем: "Він карав мене до 8 років. Ременем бив. І руками, ногами. Кричав на мене. За те, що я неправильно допомогав йому. Він і [PERSON] карав. Я був на Борщагівці. Спав. [PERSON] щось не слухалась, і він її на балконі закрив. Його батьки уже говорили відкрий відкрий". Психолог також зазначив, що під час діагностичної бесіди [PERSON] , за весь час розмови, [PERSON] жодного разу не назвав на ім'я, що на думку психолога, свідчить про непрйнятя та відразу до нього. Також психолог вказав, що у [PERSON] під час розмови про те, яким чином [PERSON] карав його та [PERSON], виникало завмирання, знижувався тембр голосу, вказане свідчить, що це є травматичним для дитини. Звернення сторін до правоохороних органів, суду з приводу неправомірної поведінки того чи іншого, вказують лише на те, що між сторонами виникали конфлікти з приводу дійсного спору, в тому числі із застосуванням насильства. Проте, самі факти сварок та бійки між сторонами, з огляду на явну антропометричну неспівмірність сторін, вказують на неадекватну (агресивну) поведінку по відношеню до відповідачки. При цьому свідками такої поведінки були діти. Крім того, свідок [PERSON] визнала, що її син в дитинстві проявляв агресію до оточуючих, у зв'язку з чим було прийнято рішення записати його до секції з боротьби "дзюдо", щоб спрямувати цю агресію у спорт. Визнала свідок і той факт, що вона і син припинили спілкування з дочкою (сестрою відповідача) [PERSON] , оскільки та у цьому спорі взяла сторону позивачки. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що позивачка обмежена відповідачем в побаченнях з дитиною, такі побачення можливі лише в час та місці які задовольняють його, побачення можливе лише за його участі чи участі його матері, спілкування засобами зв'язку між матір'ю та дитиною також знаходиться під контролем відповідача. Отже, відповідачем чиняться позивачці перешкоди у вихованні дитини. У зв'язку з останніми обставинами, суд не може прийняти доводи відповідача про прихильність дитини більше до нього, оскільки така прихильність є ситуативною. Не приймає суд і доводи відповідача, що дитина не прийме нове оточення, як такі, що є надуманими. Разом з тим, суд визнає, що розлучення дітей позивачки є травмуючим фактором для них, про що зазначено у висновку психологічного обстеження. З наведеного суд приходить до висновку, що сторони по відношенню до дитини формально перебувають в рівних умовах. Проте, суд з огляду на вік дитини, її стать, очевидну потребу дитини у спілкуванні з братом, за умов схильності відповідача до агресії, в тому числі і до дітей, та за обставин коли відповідач чинить позивачці перешкоди у вихованні дитини, суд знаходить за необхідне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матірю, що на переконання суду буде найкращим чином відповідати інтересам дитини. Таке рішення корелюється з відповідною практикою Верховного суду та прецендетною практикою Европейського суду з прав людини. Саме до таких же висновків прийшла і комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білгородської сільської ради Бучанського району Київської області, що затверджені рішенням сільського голови №131 від 04.07.2024 року. При цьому це рішення не позбавляє батька приймати участь у вихованні та утриманні дитини. Отже, позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, за необгрунтованістю. Оскільки, на час ухвалення рішення у справі дитина проживає з відповідачем, то суд відповідно до приписів ст. 161 СК України, вважає за необхідне покласти на відповідача обов`язок передати дитину матері. За таких рішень, витрати понесені позивачем на розгляд справи, що складаються з судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп. мають бути їй відшкодовані відповідачем відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України. Витрати, понесені відповідачем, розподілу не підлягають. Заходів забезпечення позову судом не вживались. На підставі ст.ст.151-155, 157, 161 СК УКраїни, ст.ст. 11, 14 Закону України "Про охорону дитинства"

Outcome: approved