Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-22 00:00:00

В провадженні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірина Вікторівна, про встановлення юридичного факту спільного проживання зі спадкодавцем. 26.01.2024\~року [PERSON] \~звернулась до\~суду із\~заявою про\~встановлення юридичного\~факту спільного\~проживання зі\~спадкодавцем в якій просить суд встановити факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , на час його смерті. Заяву обґрунтувала тим, що [INFO] син заявниці [PERSON] , [INFO] помер під час пожежі у квартирі. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.11.2021, виданим Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що 17.11.2021 складено відповідний актовий запис за № 2614. Факт родинних стосунків між [PERSON] та мною, [PERSON] підтверджується повторним Свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 13 травня 1985 року, виданим Жовтневим будинком щастя м. Дніпропетровська. Після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] відкрита спадкова справа №70146884, що підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі від 16.01.2023 за № 71166896, виданим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. Заявниця вказує, що раптова смерть сина сильно вплинула на її здоров`я, вона певний час знаходилась у дуже пригніченому стані, в цей час почалась війна України з рф, і в Україні було введено воєнний стан. Заявниця вказує, що має хворе серце і лікар їй порадив поїхати з міста на деякий час. Перед тим як поїхати з міста, у перших числах березня 2022 року, [PERSON] відвідала нотаріуса. Заявниця бажала подати заяву про прийняття спадщини, але нотаріус повідомила їй, що не має можливості це зробити оскільки через воєнний стан був відсутній доступ до нотаріальних реєстрів через їх блокування. Нотаріус запевнив заявницю, що на період воєнного стану в Україні строк подання заяви на прийняття спадщини, який раніше складав 6 місяців подовжено до кінця воєнного стану, а після закінчення війни [PERSON] зможе подати заяву і це не буде порушенням встановлених строків. Після повернення до міста Дніпро - 16.01.2023, [PERSON] відразу прийшла до нотаріуса, яка консультувала її перед від`їздом на захід України на початку березня 2022 року. Проте її офіс був замкнутий. І вбачалось, що офіс давно не працює. Тоді [PERSON] звернулась до іншого нотаріуса [PERSON] де і подала заяву про відкриття спадщини після померлого сина [PERSON] . Нотаріусом [PERSON] було заведено спадкову справу, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71166896 від 16.01.2023. Але 03.02.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, яка обґрунтована тим, що [PERSON] не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк і той факт, що вона постійно проживала із сином разом на момент його смерті нотаріусом не був врахований. Враховуючи, що син заявниці [PERSON] заповіту не залишив, вона є його спадкоємицею відповідно до ст. 1261 ЦК України, як спадкоємець за законом першої черги, бо [PERSON] є рідним сином заявниці і вона постійно проживала спільно з ним тривалий час до його смерті. Інших спадкоємців першої черги за законом немає. [PERSON] \~зареєстрована за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~і фактично\~там проживала\~з 11.04.2008р.\~до 2011р.\~Коли у\~2011\~році будували\~об`їзну дорогу\~будинок Заявниці\~за адресою [ADDRESS] потрапив під знос. [PERSON] була вимушена переїхати жити до міста Дніпропетровська за адресою [ADDRESS] , у квартиру, яка залишилась після смерті матері її чоловіка [PERSON] , але не прописалась за місцем проживання. У липні 2012 року [PERSON] переїхав жити до [PERSON] за адресою [ADDRESS] де вони і проживали спільно до часу коли [PERSON] загинув. [PERSON] сплачувала комунальні послуги за квартиру і продовжує сплачувати і тепер, син сплачував продукти харчування та інші витрати по господарству. Заявниця готувала їсти і вигулювала собаку, коли син був на роботі. Встановлення факту родинних відносин необхідне заявниці для вирішення питання спадкування після смерті свого сина, оскільки право на спадщину мають батьки спадкодавця. Отже, з огляду на викладене, виникли обставини, за яких необхідно встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем, що має юридичне значення, а саме: встановити факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , на час його смерті. 09.04.2024 року ухвалою суду витребувано від Приватного нотаріуса Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірини Вікторівни належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . 25.04.2024\~року на\~виконання зазначеної\~ухвали суду\~нотаріусом надано\~відповідь,\~що після\~смерті [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] , спадкова справа заводилась лише за заявою [PERSON] . Заявник надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності та задовольнити заяву. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірина Вікторівна у судове засідання не з`явилась. Клопотань не надавала. Про час та місце була належним чином повідомлена. Заявниця додатково надала до суду нотаріально посвідчену заяву від [PERSON] , який є її другим сином, в якій зазначено, що [PERSON] не заперечує проти встановлення факту спільного проживання його матері [PERSON] та його брата [PERSON] разом на час смерті його брата [PERSON] . Вирішуючи справу за наявними у справі доказами, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] син заявниці [PERSON] , [INFO] помер під час пожежі у квартирі. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.11.2021, виданим Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що 17.11.2021 складено відповідний актовий запис за № 2614. Факт родинних стосунків між [PERSON] та мною, [PERSON] підтверджується повторним Свідоцтвом про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 13 травня 1985 року, виданим Жовтневим будинком щастя м. Дніпропетровська. Після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] відкрита спадкова справа №70146884, що підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі від 16.01.2023 за № 71166896, виданим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. Заявниця вказує, що раптова смерть сина сильно вплинула на її здоров`я, вона певний час знаходилась у дуже пригніченому стані, в цей час почалась війна України з рф, і в Україні було введено воєнний стан. Заявниця вказує, що має хворе серце і лікар їй порадив поїхати з міста на деякий час. Перед тим як поїхати з міста, у перших числах березня 2022 року, [PERSON] відвідала нотаріуса. Заявниця бажала подати заяву про прийняття спадщини, але нотаріус повідомила їй, що не має можливості це зробити оскільки через воєнний стан був відсутній доступ до нотаріальних реєстрів через їх блокування. Нотаріус запевнив заявницю, що на період воєнного стану в Україні строк подання заяви на прийняття спадщини, який раніше складав 6 місяців подовжено до кінця воєнного стану, а після закінчення війни [PERSON] зможе подати заяву і це не буде порушенням встановлених строків. Після повернення до міста Дніпро - 16.01.2023, [PERSON] відразу прийшла до нотаріуса, яка консультувала її перед від`їздом на захід України на початку березня 2022 року. Проте її офіс був замкнутий. І вбачалось, що офіс давно не працює. Тоді [PERSON] звернулась до іншого нотаріуса [PERSON] де і подала заяву про відкриття спадщини після померлого сина [PERSON] . Нотаріусом [PERSON] було заведено спадкову справу, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71166896 від 16.01.2023. Але 03.02.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В. було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, яка обґрунтована тим, що [PERSON] не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством строк і той факт, що вона постійно проживала із сином разом на момент його смерті нотаріусом не був врахований. Законодавством передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.257 Цивільного процесуального кодексу України оскарження відмови у вчиненні нотаріальних дій може здійснюватися у межах строку загальної позовної давності, тобто протягом трьох років з моменту винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Враховуючи, що син заявниця [PERSON] заповіту не залишив, вона є його спадкоємицею відповідно до ст. 1261 ЦК України, як спадкоємець за законом першої черги, бо [PERSON] є рідним сином заявниці і вона постійно проживала спільно з ним тривалий час до його смерті. Інших спадкоємців першої черги за законом немає. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і фактично там проживала з 11.04.2008р. до 2011р. Коли у 2011 році будували об`їзну дорогу будинок Заявниці за адресою [ADDRESS] потрапив під знос. [PERSON] була вимушена переїхати жити до міста Дніпропетровська за адресою [ADDRESS] , у квартиру, яка залишилась після смерті матері її чоловіка [PERSON] , але не прописалась за місцем проживання. У липні 2012 року [PERSON] переїхав жити до [PERSON] за адресою [ADDRESS] де вони і проживали спільно до часу коли [PERSON] загинув. [PERSON] сплачувала комунальні послуги за квартиру і продовжує сплачувати і тепер, син сплачував продукти харчування та інші витрати по господарству. Заявниця готувала їсти і вигулювала собаку, коли син був на роботі. Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 вказав, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК У країни,спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Заявниця і по теперішній час проживає за цією адресою та сплачує комунальні послуги. Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Від спадщини заявниця не відмовлялась. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкоємця, а відповідно до ст. 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. З ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 633/344/16-ц. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Тим, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також' і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Встановлення факту родинних відносин необхідне заявниці для вирішення питання спадкування після смерті свого сина, оскільки право на спадщину мають батьки спадкодавця. Отже, з огляду на викладене, виникли обставини, за яких необхідно встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем, що має юридичне значення, а саме: встановити факт спільного проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , на час його смерті. Згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільною судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та і інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Згідно із ч.1 п.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту спільного проживання фізичних осіб. Крім цього, як вбачається із інформації, наведеної у листі Верховною Суду України від 01.01.2012 (Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що манні, юридичне значення), факт родинних відносин між фізичними особами (п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Згідно з п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення - суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Так, предметом розгляду заяви є встановлення факту\~спільного проживання\~фізичних осіб і даний факт підтверджується письмовими доказами по справі. Таким чином, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявником доведено факт родинних відносин зі спадкодавцем. Встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявника, який не може в повному обсязі реалізувати свої спадкові\~права на майно, що відкрилося після смерті сина. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку про те, що викладені в заяві обставини знайшли своє повне підтвердження під час судового розгляду, вимоги [PERSON] обґрунтовані, законні і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved