Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Позивач в позові вказує, що [INFO] померла його баба [PERSON] , що підтверджується копією наступних документів: свідоцтвом про смерть [PERSON] серія [NUMBER] , виданим 24.07.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області; свідоцтвом про його народження серія [NUMBER] , виданим 28.10.1980 Павлівською сільською радою Калинівського району Вінницької області; свідоцтвом про народження його матері [PERSON] серія [NUMBER] , виданим 07.12.1955 Павлівською сільською радою Калинівського району Вінницької області; свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серія [NUMBER] , виданим 24.01.1976 Павлівською сільською радою Калинівського району Вінницької області; свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON] (після шлюбу) [PERSON] , серія [NUMBER] , виданим 17.04.1953 Павлівською сільською радою Калинівського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема, на: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4147 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер 0521686100:03:000:0543; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1475 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 0521686103:01:006:0012; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 0521686103:01:006:0011; житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] . На підставі рішення 45 сесії 8 скликання Калинівської міської ради від 07.12.2023 ««Про внесення змін до рішення 44 сесії міської ради 8 скликання від 22.11.2023 № 3976 «Про перейменування [ADDRESS] . Згідно заповіту, посвідченого 10.11.2011 секретарем Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області Дмитрук М.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 253, [PERSON] , заповіла позивачу, своєму онуку [PERSON] , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона матиме право за законом. За даними Павлівської сільської ради заповіт на день смерті заповідача [PERSON] не змінено, не відмінено і не скасовано. В передбачений законом 6-місячний термін позивач, як спадкоємець за заповітом на майно померлої [PERSON] відповідно до ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини та отримав в Калинівській державній нотаріальній конторі Вінницької області свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , зокрема на зазначені вище земельні ділянки. Проте, державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області 20.05.2024 було постановлено постанову про відмову [PERSON] , який є спадкоємцем спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті [INFO] [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадшину за заповітом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами номер [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , що на день смерті мешкала в с. Павлівка Хмільницького району Вінницької області, яка була спадкоємцем своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті якої вона прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] з тієї підстави, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, 03.03.1989, зареєстрованого Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 03.03.1989 за реєстром № 609, в реєстровій книзі [ADDRESS] , належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] , отже вищевказаний будинок належить колгоспному двору, який припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991. Тому позивач звертається до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, справу розглянути за його відсутності. Відповідач - уповноважений представник Калинівської міської ради Вінницької області Трохименко М.В. в підготовче засідання не з`явився, надавши письмову заяву, де просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, судом достовірно встановлено, що [INFO] померла баба позивача, [PERSON] , що підтверджується копією наступних документів: свідоцтвом про смерть [PERSON] серія [NUMBER] , виданим 24.07.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області; свідоцтвом про народження позивача серія [NUMBER] , виданим 28.10.1980 Павлівською сільською радою Калинівського району Вінницької області; свідоцтвом про народження матері позивача [PERSON] серія [NUMBER] , виданим 07.12.1955 Павлівською сільською радою Калинівського району Вінницької області; свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серія [NUMBER] , виданим 24.01.1976 Павлівською сільською радою Калинівського району Вінницької області; свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON] (після шлюбу) [PERSON] , серія [NUMBER] , виданим 17.04.1953 Павлівською сільською радою Калинівського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема, на: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,4147 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, кадастровий номер 0521686100:03:000:0543; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1475 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 0521686103:01:006:0012; земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 0521686103:01:006:0011; житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] . На підставі рішення 45 сесії 8 скликання Калинівської міської ради від 07.12.2023 ««Про внесення змін до рішення 44 сесії міської ради 8 скликання від 22.11.2023 № 3976 «Про перейменування [ADDRESS] . Згідно заповіту, посвідченого 10.11.2011 секретарем Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області Дмитрук М.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 253, [PERSON] , заповіла позивачу, своєму онуку [PERSON] , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона матиме право за законом. За даними Павлівської сільської ради заповіт на день смерті заповідача [PERSON] не змінено, не відмінено і не скасовано. В передбачений законом 6-місячний термін позивач, як спадкоємець за заповітом на майно померлої [PERSON] відповідно до ст. 1269 ЦК України прийняв спадщину, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини та отримав в Калинівській державній нотаріальній конторі Вінницької області свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , зокрема на зазначені вище земельні ділянки. Проте, державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області 20.05.2024 було постановлено постанову про відмову [PERSON] , який є спадкоємцем спадщини за заповітом, яка залишилась після смерті [INFO] [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадшину за заповітом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами номер [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , що на день смерті мешкала в с. Павлівка Хмільницького району Вінницької області, яка була спадкоємцем своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті якої вона прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] з тієї підстави, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння, виданого виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, 03.03.1989, зареєстрованого Вінницьким обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації 03.03.1989 за реєстром № 609, в реєстровій книзі [ADDRESS] , належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] , отже вищевказаний будинок належить колгоспному двору, який припинив своє існування в зв`язку з набранням чинності ЗУ «Про власність» від 07.02.1991. Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в орядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений вище житловий будинок вимушений звертатися до суду з даним позовом з огляду на таке. За положенням ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 р., ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 р.). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Крім того, у відповідності до п.п.1, 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Системний аналіз положень розділу VІІ «Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 549 ЦПК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Належне [PERSON] спадкове майно [PERSON] фактично прийняла у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), оскільки вступила у його управління та володіння про що свідчить довідка Павлівського старостинського округу Калинівської міської ради від 08.04.2024 № 279, проте за життя не оформила. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 77016948 від 20.05.2024 та відповідно до листа Державного нотаріального архіву Вінницької області № 645/01-18 від 25.03.2024 «Про надання інформації щодо спадкової справи» спадкову справу до майна померлої [INFO] [PERSON] не виявлено. Згідно матеріалів інвентаризаційно-реєстраційної справи № 624 станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за [ADDRESS] зареєстровано 03.03.1989 КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризацїї» та записано в реєстрову книгу № 2 за реєстровим номером № 609 за колгоспним двором, головою якого являється [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Павлівської сільської ради 03.03.1989 на підставі рішення № 108 від 31.03.1988. Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, розташований по [ADDRESS] , було видане 03.03.1989 колгоспному двору, головою якого була [PERSON] на час існування колгоспних дворів згідно діючого на той момент ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове обєднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомості щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Отже, житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспних дворів належав на праві спільної сумісної власності в рівних частках голові [PERSON] і члену колгоспного двору [PERSON] . Відповідно до довідки Павлівського старостинського округу № 469 від 19.06.2024 згідно записів погосподарської книги № 13 за 1991-1995 роки по с. Павлівка станом на 15.04.1991 по [ADDRESS] була зареєстрована та проживала [PERSON] , яка померла [INFO] , інших зареєстрованих осіб станом на 15.04.1991 року немає. Статтею 563 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка регулювала питання спадкування майна колгоспного двору, встановлено, що у випадку смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила спадкування на загальних підставах. При цьому, відповідно до роз?яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширювалася на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01.07.1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також у разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. За таких обставин, розмір частки члена колгоспного двору слід визначати, виходячи з рівності часток усіх його членів, у зв?язку з чим [PERSON] на момент смерті, яка настала [INFO] належало право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] , як члену колгоспного двору, а [PERSON] на момент смерті, яка настала [INFO] , належало право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] (1/2 частка, як члену колгоспного двору та 1/2 частка, спадщину яку вона фактично прийняла після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , проте за життя не оформила). Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Вимогами статей 1218 та 1267 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями статі 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що відповідач позов визнає, не заперечує проти визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності іх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За вказаних обставин суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON] . За приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких підстав позивачу [PERSON] слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову, що складає 605,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved