Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

В травні 2024позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] 12.03.2020 було укладено договір про надання фінансового кредиту №ВН23-01087. Згідно з умовами договору кредитор зобов`язувався надати позичальнику, а позичальник зобов`язувався повернути до 26.03.2020 наданий йому кредит у розмірі 2000,00 гривень та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 2 % за кожен день. ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів виконало належним чином, що підтверджується видатковим касовим ордером від 12.03.2020, а відповідачем в порушення умов договору невчасно та не в повній мірі сплачувались проценти, а також не повернуто кредитні кошти. Оскільки кредит не погашався, загальна заборгованість [PERSON] станом на 01.05.2024 складає 62400 грн., з них 2000 грн. - сума неповерненого тіла кредиту, 60400 грн. - заборгованість по процентах. 05.09.2022 між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та ТОВ «КРЕДИТ ГОТІВКОЮ» укладено договір факторингу №1-09Ф. Відповідно до умов даного договору факторингу право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01087 від 12.03.2020, укладеним між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] , відступлено ТОВ «КРЕДИТ ГОТІВКОЮ», що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги №_1_ від 09.09.2022. 12.12.2023 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНЦІЯ «ГЕФЕСТ» та ТОВ «КРЕДИТИ ГОТІВКОЮ» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №12122023. Відповідно до умов даного договору право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01087 від 12.03.2020, укладеним між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] було відступлено ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ», підтвердженням чого слугує витяг з Додатку №1 до договору відступлення права вимоги №12122023 від 12.12.2023. 13.12.2023 між позивачем та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №13122023/1. Відповідно до умов даного договору факторингу право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01087 від 12.03.2020, укладеним між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та [PERSON] , відступлено [PERSON] , що підтверджується витягом з Додатку №1 до договору відступлення права вимоги №13122023/1 від 13.12.2023. Таким чином, позивач вважає, що він на даний час є особою, яка має право вимоги до боржника в частині повернення заборгованості за Договором та всіх інших платежів по Договору, а тому є належним позивачем за даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість по Договору про надання фінансового кредиту №ВН23-01087 від 12.03.2020 в розмірі 62400 грн., з яких 2000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 60400 грн. - проценти за період з 12.03.2020 по 01.05.2024. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлені належним чином. До суду надійшла заява представника позивача, адвоката Сауляка Є.В., в якій він просить розглянути справу у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про причину своєї неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив не подав. За таких обставин у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого порядку вирішення спору. У відповідності до ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 12.03.2020 між [PERSON] та ТОВ «Вендор-Фінанс» в письмовій формі укладено договір про надання фінансового кредиту №ВН23-01087, відповідно до якого [PERSON] було надано кредитні кошти в сумі 2000 грн. (п.1.4), строком на 14 днів, а саме з 12.03.2020 по 26.03.2020 (п.1.5) зі сплатою відсотків у розмірі 2% від суми наданого кредиту за кожен день користування (п.1.6). (а.с. 3, 4). В цей же день відповідач підписав графік внесків за договором (а.с. 5), анкету (а.с. 6), заяву позичальника на отримання фінансового кредиту (а.с. 7), та паспорт споживчого кредиту (а.с. 8). Факт отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 2000 грн. підтверджується копією видаткового касового ордеру від 12.03.2020 (а.с. 8). 05.09.2022 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредит Готівкою» укладено договір факторингу №1-09Ф, відповідно до якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило ТОВ «Кредит Готівкою» право вимоги за кредитними договорами, зазначеними у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с. 13-16). Відповідно до витягу з реєстру права вимоги від 09.09.2022, що є додатком до договору факторингу №1-9Ф від 05.09.2022, до ТОВ «Кредит Готівкою» перейшло право вимоги за кредитним договором №ВН23-01087 від 12.03.2020, позичальником за яким є [PERSON] (а.с.17) Факт сплати за даним договором підтверджується випискою за контрагентом (а.с. 18-19). 12.12.2023 між ТОВ «Кредит Готівкою» та ТОВ «ФК «Гефест» укладено договір про відступлення прав вимоги №12122023, відповідно до якого ТОВ «КредитГотівкою» відступило ТОВ «ФК «Гефест» право вимоги за кредитними договорами (а.с. 20-21). З витягу додатку №1 до договору відступлення прав вимоги №12122023 від 12.12.2023 вбачається, що до ТОВ «ФК «Гефест» перейшло право вимоги за кредитним договором №ВН23-01087 від 12.03.2020, позичальником за яким є [PERSON] (а.с.22) Факт сплати за даним договором підтверджується копією платіжної інструкції №346687221 від 12.12.2023. (а.с. 23) Також судом встановлено, що ТОВ «ФК «Гефест» та [PERSON] 13.12.2023 підписали договір відступлення права вимоги №13122023/1, за умовами якого ТОВ «ФК «Гефест» відступило [PERSON] право вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 24-25). Згідно з витягом з додатку №1 до договору відступлення прав вимоги №13122023/1 від 13.12.2023, який підписано [PERSON] , до нього перейшло право вимоги за кредитним договором №ВН23-00760 від 15.05.2019, позичальником за яким є [PERSON] . Сума заборгованості за договором кредиту становить 62400 грн. (а.с.26) Факт сплати за договором відступлення права вимоги №13122023/1 від 13.12.2023 підтверджується копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.3355979871.1 від 13.12.2023 (а.с. 27). Вирішуючи питання про обгрунтованість позовних вимог, наявність підстав для задоволення чи відмови в позові, суд виходить із такого. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. За змістом ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець )зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і невипливає із суті кредитного договору. Отже, статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор банк або інша фінансова установа. Такий висновок суду співпадає з правовою позицією про застосування норм права щодо відступлення права вимоги за кредитним договором, яка викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №909/968/16, від 31.10.2018 у справі №465/646/11, від 10.11.2020 у справі №638/22396/14-ц, від 08.08.2023 у справі №910/8115/19, від 08.11.2023 у справі №206/4841/20, які враховуються судом при вирішенні даної справи. Відповідно до практики Верховного Суду відступлення права вимоги за кредитним договором може відбуватися лише на користь установ, наділених правом надавати фінансові послуги. Фізичні особи можуть викупити у банків заборгованість за кредитними зобовязаннями їхніх клієнтів за умов: якщо банк перебуває на стадії ліквідації, а право вимоги реалізується на електронних торгах. Такий висновок зроблено Касаційним цивільним судом у складі ВС в постанові від 16.12.2020 у справі № 640/14873/19. У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду також висловилась щодо можливості відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами не тільки на користь фінансових установ, але й фізичних осіб лише за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебуває у процедурі ліквідації. Зі встановлених обставин у даній справі вбачається, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка не може надавати фінансові послуги, згідно з вищенаведеними законодавчими нормами. Доказів, які б свідчили про те, що позивач [PERSON] викупив право вимоги за кредитним договором до [PERSON] у банку, який перебуває в стадії ліквідації, матеріали справи не містять. Оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, то ТОВ «ФК «Гефест» не могло відступити права вимоги на користь [PERSON] . Таким чином, право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01087 від 12.03.2020 не могло перейти від ТОВ «ФК «Гефест» до [PERSON] , а тому останній не може вимагати стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно до частини першої ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшисьу тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 25.10.2022 у справі за №607/14378/21, у постанові Великої Палати Верховного суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц. Враховуючи викладене вище, а також те, що договір відступлення права вимоги від 13.12.2023, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» та позивачем [PERSON] , не може бути підставою для правонаступництва позивачем прав кредитора у зобов`язанні щодо відповідача [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01087 від 12.03.2020, оскільки у зобов`язаннях, які виникли на підставі кредитного договору, кредитором може бути лише спеціальний суб`єкт - банк або інша фінансова установа, та враховуючи, що інших підстав для виникнення грошового зобов`язання відповідача перед позивачем [PERSON] у позовній заяві не наведено, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , виданого 28.02.2023, [PERSON] є інвалідом 2 гр., загальне захворювання, довічно. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, а позивач звільний від сплати судного збору, судовий збір у сумі 1211,20 грн. підлягає компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed