Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

[PERSON] 18 квітня 2024 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив позбавити останню батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 3 вересня 2019 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано, малолітнього сина залишено на проживання з матір`ю. Проте їхній спільний син постійно з листопада 2020 року фактично проживає з ним в [ADDRESS] . Відповідачка постійно з кінця 2019 року перебуває за межами України на роботі, а коли приїздить у відпустку - спілкується з сином. На противагу цьому він має самостійних дохід і постійне місце проживання, проживає в задовільних матеріально-побутових умовах, забезпечений матеріально, так як займається будівельними роботами і створив належні умови для виховання та всебічного розвитку сина, до якого добре відноситься і сам син бажає і надалі проживати з ним. Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2023 року змінено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] та визначено місце проживання разом з ним - з [PERSON] в [ADDRESS] . Дитина постійно проживає разом з ним та фактично перебуває на його утриманні і вихованні, оскільки з 2019 року відповідачка свідомо змінила країну проживання, виїхавши за межі України, участі у вихованні дитини не приймає, батьківські обов`язки не виконує, свідомо ними нехтує; цікавитися життям дитини припинила, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується із дитиною в тому обсязі, який необхідний їй для нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Вказане свідчить про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Вказані обставини на його думку є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. Ухвалою суду від 22 квітня 2024 року було відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 29 травня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 1 липня 2024 року у справі витребувано докази. Станом на 26 липня 2024 року до суду надійшла витребувана інформація. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що сина забрав до себе у листопаді 2019 року, відповідачка сама запропонувала його забрати. Також возив сина до кордону, щоб мати побачилася з ним. Зі слів відповідачки вона не може піклуватися про сина та займатися його вихованням так як хворіє і фактично участі у вихованні дитини не приймає, тільки онлайн. Проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечував. Представник позивача - адвокат Ошуст С.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві; проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечував. Відповідачка у судове засідання не прибула, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до частини восьмої статті 178 та статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області - Гаєвська О.Т. у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування (Додаток 1 до рішення виконавчого комітету Рожнятівської селищної ради від 21 травня 2024 року № 66/2024) про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ), який є колегіальним рішенням, однак вона особисто вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , а тому в цьому спорі покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до вимог частини четвертої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідно до свідоцтва про народження (виданного повторно 15 лютого 2022 року серії [NUMBER] ) батьками [PERSON] , який народився [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 листопада 2023 року ухваленого у справі № 350/1711/23 провадження № 2/350/498/2023 за позовом [PERSON] до [PERSON] , тертя особа: орган опіки та піклування Рожнятівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області про зміну місця проживання дитини - позов [PERSON] задоволено, змінено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , жительки [ADDRESS] та визначено місце проживання разом з батьком [PERSON] , [INFO] , який проживає в [ADDRESS] . Із акту обстеження від 18 вересня 2023 року складеного уповноваженою на те комісією, затвердженого старостою сіл Рівня, Слобода-Рівнянська Калуського району Івано-Франківської області вбачається, що [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] . Комісією встановлено, що батько [PERSON] , 1984 року народження та син [PERSON] , 2015 року народження проживають у задовільних умовах. Як вбачається із довідки виданої адміністрацією Рівнянського ліцею Рожнятівської селищної ради Івано-Франківської області за вих. № 07-02/46 від 4 вересня 2023 року [PERSON] , 2015 року народження навчається у другому класі цього навчального закладу. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав, позивач вказав, що після виїзду за кордон [PERSON] з дитиною не спілкується, участь у її вихованні не бере, повністю самоусунулася від виконання своїх обов`язків. На виконання ухвали суду від 1 липня 2024 року про витребування доказів станом на 26 липня 2024 року до суду надійшла витребувана інформація від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. № 350/671/24/4563/24 від 3 липня 2024 року, згідно якої [PERSON] у період часу з 27 червня 2020 року по 3 червня 2023 року сім разів перетинала державний кордон України (виїзди). Останній перетин державного кордону [PERSON] відбувся 3 червня 2023 року. Окрім того, в обгунтування позовних вимог, щодо спілкування відповідачки із сином позивач зазначив, що відповідачка, маючи можливість перебувати на території України, не приїздить до місця проживання дитини, не спілкується з ним наживо, а тільки через засоби зв`язку. Він особисто сприяв зустрічам відповідачки з сином та декілька разів возив його до кордону, де вони спілкувалися декілька годин. Згідно висновку органу опіки та піклування (Додаток № 1 до рішення виконавчого комітету Рожнятівської селищної ради від 21 травня 2024 року № 66/2024) про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вбачається, що орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жительку [ADDRESS] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] у зв`язку із відсутністю вагомих підстав. Під час розгляду судом справи обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок про доцільність/недоцільність позбавлення особи батьківських прав щодо дитини. Поряд з цим висновок не є обов`язковим для суду. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Проте, суд вважає зазначені позивачем підстави позбавлення відповідачки батьківських прав обгрунтованими та не погоджується із зазначеним вище висновком, виходячи з наступного. Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до статтей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. При розгляді справ про позбавлення батьківських прав, Верховний Суд неодноразово вказував, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Матеріалами справи встановлено, що між сторонами припинено шлюбні відносини та дитина з часу виїзду матері за межі України проживає з батьком. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, як це передбачається вимогами статті 155 Сімейного кодексу України. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу Україн, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені до вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини; жорстоко поводяться з дитиною. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 Постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При ухвалені рішення суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (п. 48). Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка життям сина не цікавиться, не виконує покладені на неї обов`язки по піклуванню про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток, жодного інтересу до життя дитини не проявляє, дитина повністю знаходиться на забезпеченні батька, який її виховує та дбає про її розвиток. При цьому, суд вважає, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, проявляє повну байдужість до подальшої долі та життя своєї дитини, що можна кваліфікувати як свідомо обрану нею винну поведінку у формі бездіяльності, внаслідок якої вона повністю самоусунулася від виконання таких обов`язків, покладених на неї законом та нормами суспільної моралі. Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання нею свого батьківського обв`язку по відношенню до дитини відповідачка не надала, матеріали справи таких доказів не містять. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову, що в даному випадку сприятиме забезпеченню найкращих інтересів дитини та не порушуватиме баланс між її правами та інтересами та правами відповідачки як матері. Одночасно слід зазначити, що при перегляді судових рішень про задоволення позову про позбавлення батьківських прав по справі № 459/3411/18 Верховний Суд роз`яснив, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці, що відповідно до статті 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При цьому суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Згідно частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив мінімальний розмір судового збору у розмірі 1 211 гривень 20 копійок, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0.3538599345.1 від 19 березня 2024 року. Судовий збір, сплачений у мінімальному розмірі підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, у зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог та їх задоволення.

Outcome: approved