Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , за минулий період у розмірі одної чверті заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відстоків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 вересня 2023 року і до 16 квітня 2024 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 1999 року позивач з відповідачкою уклали між собою шлюб, який зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис №407 від 25 квітня 1999 року (Свідоцтво про одруження Серія [NUMBER] від 25 квітня 1999). 27 жовтня 2023 року Шевченківським районним судом відкрите провадження у справі №761/34440/23 за позовною заявою [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] . Від цього шлюбу є спільна неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 28 липня 2006 року). З 02 вересяня 2023 року - [PERSON] , проживає разом з батьком та перебуває виключно на його утриманні, оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість. При неодноразових зверненнях позивача щодо врегулювання питання спільного утримання неповнолітньої дитини [PERSON] з відповідачем, остання відповідала відмовою і покладала цей обов`язок виключно на позивача. За таких обставин, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості по сплаті аліментів за минулий період. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2024 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 22.03.2024 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 02.04.2024 року на адресу суду від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Мальцева Д.О. від 08 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, з повідомленням сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 30.04.2024 року на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. 13.05.2024 року від позивача надійшло клопотання про стягнення судових витрат. 23.05.2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив із викладенням заперечень. 08.08.2024 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про дату місце та час судового розгляду були повідомлені належним чином, на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просила задовольнити, крім того не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, про дату місце та час судового розгляду були повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює проводити розгляд у заочному порядку за відсутності відповідача та третьої особи, на підставі наявних в справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 25 квітня 1999 року позивач з відповідачкою уклали між собою шлюб, який зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис №407 від 25 квітня 1999 року (Свідоцтво про одруження Серія [NUMBER] від 25 квітня 1999). 27 жовтня 2023 року Шевченківським районним судом відкрите провадження у справі №761/34440/23 за позовною заявою [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] . Сторони мають дитину: - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 28 липня 2006 року). Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що відповідач з 02 вересня 2023 року перестала виконувати батьківські обов`язки щодо утримання неповнолітної доньки. Так, положеннями ч. 1 ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до 1 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Крім того, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме: починаючи з 02 вересня 2023 року по 16 квітня 2024 року, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову виходячи із такого. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ч.1,2 ст.191 СК України). В підтвердження умисних дій відповідача, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, позивач жодних доказів не надав. Так, виходячи із положень ст.191 СК України, позивач має довести, що мали місце: а) дії відповідача щодо ухилення від надання утримання дитині; б) свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Тому позивач має представити суду докази того, що у той чи інший спосіб відповідач свідомо прагнула ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання дитини. Отже, протягом цього періоду часу позивач не вживав жодних дій, спрямованих на одержання аліментів з відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого позову. Тому, в задоволенні позовних вимог - слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed