Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Позов мотивує тим, що 05.03.2011 року між ними було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві. Від даного шлюбу вони мають двох спільних дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що з 2023 року стосунки між ними погіршились, зникло взаєморозуміння в і взаємоповага, зійшло нанівець відчуття родинної єдності, стали частими сварки, в зв`язку з чим тривалий час вони проживають окремо. Вважає, що їхній шлюб фактично припинив існування, а тому вона наполягає на розірванні шлюбу. Також, зазначає, що діти проживають разом з нею у [ADDRESS] . Відповідач знаючи, що діти потребують постійної батьківської уваги і допомоги, ухиляється від виконання своїх обов`язків, достатньої матеріальної допомоги на їх утримання не надає, хоча може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, оскільки офіційно працює у ТОВ «РІВА-СТАЛЬ». На підставі викладеного [PERSON] просить розірвати укладений між нею та [PERSON] шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 02.05.2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Мороз Л.О. в судове засідання не з`явилися, однак представником подано до суду заяву, в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглядати без їхньої участі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався та заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав. З врахуванням вказаних обставин та положень ст.280 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 05.03.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №128, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.42). Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] та сторони від вказаного шлюбу мають двох спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.43-44). За змістом положень ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст.56 СК України). Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. У відповідності до положень ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між подружжям втрачено взаєморозуміння, почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків та надати строк на примирення не просять. З`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач відзиву на позовну заяву не подав та в судове засідання для викладу своїх заперечень проти позову не прибув, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше збереження сім`ї суперечило б інтересам позивачки. З врахуванням позиції відповідачки, викладеної у заяві, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, яке вона обрала після реєстрації шлюбу з позивачем. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України). Таким чином, відповідач, будучи батьком малолітніх: [PERSON] та [PERSON] зобов`язаний утримувати останніх до досягнення ними повноліття. Проживання відповідача окремо від дітей не звільняє його від виконання вказаного обов`язку. Відповідач є особою молодого віку та будь-яких доказів втрати ним працездатності він суду не надав, а тому суд вважає, що останній має можливість працювати, отримувати дохід та надавати матеріальну допомогу на утримання своїх малолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, однак домовленість між ними про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у заявленому позивачкою розмірі, а саме 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей у даному віці. Разом з цим, відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, стягнення аліментів на двох дітей в єдиній частці від заробітку (доходу) батька до досягнення дітьми повноліття, як просить позивачка, суперечить закону, оскільки в такому випадку аліменти підлягають стягненню в єдиній частці до досягнення повноліття лише найстаршою дитиною. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню фактично понесені нею судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 968 грн. 96 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу, а на користь держави - судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial