Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

11.10.2023 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що їй належить земельна ділянка площею 0,0800 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: в [ADDRESS] на території Суворовської сільської ради Сакського району АР Крим на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 618613, виданого 06.12.2007 на підставі рішення 15 сесії 05 скликання Суворовської сільської ради Сакського району АР Крим від 10.04.2007 за № 299, підписаного головою Суворовської сільської ради та начальником Сакського районного відділу земельних ресурсів, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землі та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №\~010701500197. 05.03.2021 позивачем на ім`я відповідача-1 [PERSON] було видано довіреність за номером у реєстрі нотаріальних дій: 1459-1460 від 05.03.2021 на бланках НМС 905156 та НМС 905157 на продаж зазначеної земельної ділянки та частки квартири. 17.03.2021 між відповідачем-1 [PERSON] та відповідачем-2 [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки. 30.03.2021 згідно з відповідною відміткою на сторінці 2 Договору купівлі-продажу Земельної ділянки державним комітетом з державної реєстрації і кадастру республіки Крим, номер реєстраційного округу 90, реєстратором [PERSON] була проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку за № 90:11:210101:173-91/013/2021-3. Відповідно до тексту довіреностей, відповідач-1 мала зареєструвати право власності на земельну ділянку, чого зроблено не було, так як станом на день подання даного позову, не внесено відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо земельної ділянки та не отримано витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в паперовій чи електронній формі, та в п.п. 4 та 6 Договору купівлі-продажу земельної ділянки зазначено, що розрахунок за земельну ділянку вартістю в розмірі 100\~000,00 рублів повністю проведений відповідачем-2 позивачеві до підписання даного договору купівлі-продажу земельної ділянки на банківський розрахунковий рахунок, в РНКБ БАНК (ПАТ), чого зроблено не було. Такі дії відповідачів, що є сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки, можуть свідчити, що такий правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості сторін та такий правочин визнається судом недійсним. Враховуючи зазначене, просить суд визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17.03.2021, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним та стягнути солідарно з відповідачів збитки у розмірі 38\~050,00 грн та 10\~000,00 грн моральної шкоди. Ухвалою суду від 18.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 27.06.2024 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.07.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідачі повідомлялись про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на сайті Приморського районного суду м. Одеси (чотири рази) від 22.12.2023, 29.03.2024, 02.05.2024 та 07.06.2024 про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 618613, виданого 06.12.2007 на підставі рішення 15 сесії 05 скликання Суворовської сільської ради Сакського району АР Крим від 10.04.2007 за № 299, підписаного головою Суворовської сільської ради та начальником Сакського районного відділу земельних ресурсів, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землі та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010701500197, [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,0800 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: в [ADDRESS] на території Суворовської сільської ради Сакського району АР Крим. 17.03.2021 між [PERSON] , яка діяла за довіренністю від [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 800 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: в [ADDRESS] на території Суворовської сільської ради Сакського району АР Крим. Згідно з п.п. 4, 6 договору купівлі-продажу земельної ділянки розрахунок за земельну ділянку вартістю 100\~000,00 рублів повністю проведений [PERSON] продавцю до підписання договору на банківський розрахунковий рахунок в РНКБ Банк (ПАТ). Станом на 17.03.2021 згідно з офіційним валютним курсом НБУ було встановлено 0,3805 грн за 1 російський рубль, що становило 38\~050,00 грн. Відповідно до п. 8 договору купівлі-продажу земельної ділянки, право власності на земельну ділянку переходить до покупця з моменту державної реєстрації переходу права власності в органі, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та правочинів з ним. 30.03.2021 згідно з відповідною відміткою на сторінці 2 зазначеного договору державним комітетом з державної реєстрації і кадастру Республіки Крим, номер реєстраційного округу 90, реєстратором [PERSON] була проведена державна реєстрація права власності на земельну ділянку за № 90:11:210101:173-91/013/2021-3. Відповідно до частин першої-третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частинами першою, другою статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: 1. Організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). 2. Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення. Державний комітет з державної реєстрації і кадастру республіки Крим, номер реєстраційного округу 90, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не відноситься до системи органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав. Суд зауважує, що спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою, укладений в м. Саки АРК, в простій письмовій формі, викладений російською мовою та за законодавством Російської Федерації. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частино 5 статті 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України. На тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). З огляду на наведене, оспорюваний позивачем правочин є нікчемним в силу закону, тому визнання його недійним судом не вимагається. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав про те, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. За таких обставин, відсутні підстави для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.03.2021 недійсним, як і підстави для стягнення солідарно з відповідачів збитків у сумі 38\~050,00 грн та моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн, у зв`язку з недоведеністю їх завдання позивачу відповідачами укладенням спірного договору. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N\~4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховучи наведене, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed