Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача в її користь в якості компенсації частину вартості транспортного засобу у розмірі 78549,19 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 22.11.2016 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.03.2018 шлюб між ними розірвано. У зв`язку із укладенням шлюбу 20.10.2018 вона змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». За час шлюбу вони з відповідачем придбали автомобіль марки Ford Focus 2007 року випуску, р.н.з. [NUMBER] , вартість якого по договору купівлі-продажу складає 157098,38 грн. Однак, даним транспортним засобом користується лише відповідач, перешкоджаючи їй при цьому в користуванні спільним автомобілем. У зв`язку із наявністю спору про поділ майна вона звернулась до суду із вимогами про поділ зазначеного вище майна подружжя. На підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2018 визнано за нею право власності на частку даного транспортного засобу. Постановою Львівського апеляційного суду від 16.12.2019 вищевказане рішення суду залишено без змін. Зважаючи на те, що автомобіль є неподільною річчю, просить стягнути з відповідача вартості спірного автомобіля. Ухвалою суду від 11.03.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Постановлено проводить в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Ухвалою суд від 08.04.2020 провадження в справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області в справі №456/4086/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту припинення фактичних шлюбних відносин. 22.04.2020 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити, покликаючись на безпідставність позовних вимог, зокрема через те, що позивачка у встановленому законом порядку не оформила право власності на частку спірного автомобіля. Крім цього, не погоджується із вартість автомобіля, оскільки така не відповідала дійсній його вартості. Крім цього, наполягає на тому, що автомобіль є його особистою власністю та не належить позивачці. На підставі ухвали суду від 30.08.2022 провадження в справі відновлено у зв`язку з набранням законної сили рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.06.2022. Здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Призначено підготовче судове засідання на 14.09.2022. 14.09.2022 судом за клопотанням адвокат Михайлишина Б.І. [PERSON] про зупинено провадження у справі до набрання законної сили судового рішення у справі №456/4086/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту припинення фактичних шлюбних відносин. Ухвалою суду від 05.01.2023 провадження в справі відновлено, призначено підготовче судове засідання на 17.01.2023. Згідно з ухвалою суду від 06.02.2023 провадження в справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №442/7794/18 про перегляд за ново виявленими обставинами рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27.12.2018 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою суду від 01.12.2023 провадження в справі відновлено, призначено підготовче судове засідання на 14.12.2023. На підставі ухвали суду від 23.01.2024 підготовче провадження в справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 06.02.2024. Розгляд справи неодноразово відкладався. Ухвалою суду від 17.05.2024 розгляд справи вчергове відкладено на 03.06.2024, визнано явку позивачки та її представника в судове засідання обов`язковою. 03.06.2024 представник позивачки подав до суду клопотання про доручення до матеріалів справи копії довідки про вартість майна №10 від 03.06.2024. 03.06.2024 розгляд справи відкладено за клопотання відповідача для забезпечення йому можливості подати заперечення щодо клопотання про долучення доказів на 19.06.2024. 19.06.2024 представник відповідача адвокат Ференц О.І. подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що вона не має можливості взяти участь в судовому засіданні у зв`язку із зайнятістю у педагогічній діяльності, а відповідач перебуває на стаціонарному лікуванні. Докази на підтвердження перебування відповідача на лікуванні зобов`язалась представити у наступному судовому засіданні. На підставі ухвали суду від 19.06.2024 розгляд справи відкладено на 09.08.2024 та зважаючи на те, що дана справа знаходиться в провадженні суду з 06.03.2020, судом вживаються заходи для дотримання розумності строків розгляду справи, принципів цивільного судочинства та забезпечення прав сторін, звернуто увагу сторін на недопустимість зловживання своїми процесуальними правами, спрямованими на застування розгляду справи. Представник позивачки адвокат Коцан Р.М. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить стягнути з відповідача 96480 грн., що становить вартості спірного автомобіля станом на 03.06.2024. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Ференц О.І. в судове засідання, призначене на 09.08.2024, не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не повідомили суду про причини неявки. Частинами 1, 2 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань, ч.1 ст.182 ЦПК України. Одними із засад цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи та неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. Як зазначено в ст.10 цього Кодексу, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, як джерела права. Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України"). Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Враховуючи необхідність вирішення справи у розумні строки, суд вважає, що достатніх правових і фактичних підстав для відкладення слухання справи на даний час немає, жодного обгрунтування поважності причин неявки в судове засідання суду не представлено, відповідач та його представник в судове засідання вчергове не з`явилися, не повідомили суду про причини неявки, строки для подання доказів, клопотань, відзивів, заперечень тощо минули, а тому таку поведінку сторони відповідача суд розцінює як зловживання процесуальними правами, що спрямовані на затягування розгляду справи. Реалізація принципу змагальності в цивільному судочинстві спонукає учасників справи та їх представників до використання всіх можливих механізмів захисту права, у зв`язку з чим ними можуть допускатися і певні зловживання. Водночас слід наголосити, що зловживання правом має розглядатися як процесуальне правопорушення виключно за умови встановлення причино-наслідкового зв`язку між зловживанням та завданою шкодою (встановленням певних ризиків) іншому учаснику справи. Тобто зловживання процесуальним правом як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в порушенні умов належної реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав іншими учасниками справи. Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 6.09.2018, справа №552/2378/17). Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст.43 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема, учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Водночас учасник справи зобов`язаний: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства. З таких підстав, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд встановив: [PERSON] та [PERSON] з 22.11.2016 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.03.2018 шлюб між ними розірвано. На підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.12.2018, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16.12.2019 визнано за [PERSON] право власності на частку транспортного засобу марки Ford Focus 2007 року випуску, р.н.з. [NUMBER] . Вищевказаним рішенням суду встановлено, що подружжям сторін було придбано транспортний засіб марки Ford Focus 2007 року випуску, р.н.з. [NUMBER] та який визнано об`єктом спільної сумісної власності даного подружжя. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.06.2022, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 24.11.2022, встановлено, що фактичні шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинено з 13.01.2018. Даними рішеннями судів встановлено, що вищевказаний транспортний засіб придбаний на підставі договору купівлі-продажу 4641/2018/797624 від 23.01.2018 між [PERSON] та [PERSON] за 157098,38 грн. Принцип правової визначеності як елемент верховенства права передбачає, зокрема, те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 306/192/14-ц). Зі змісту частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України вбачається, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Якщо дружина\~та чоловік\~не домовилися\~про порядок\~поділу майна,\~спір може\~бути вирішений\~судом (речення\~перше абзацу\~другого частини\~першої статті\~71\~СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (стаття 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ\~у натурі\~частки із\~спільного майна\~не допускається\~згідно із\~законом або\~є неможливим\~(частина\~друга статті\~183\~цього Кодексу),\~співвласник,\~який бажає\~виділу,\~має право\~на одержання\~від інших\~співвласників грошової\~або іншої\~матеріальної компенсації\~вартості його\~частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою\~(абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни). Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вже звертав увагу на те, що загальні засади (принципи) цивільного права є фундаментальними, й інші джерела правового регулювання, насамперед акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту цих засад (принципів). Останні мають пряму дію, а тому їх слід ураховувати, здійснюючи, зокрема, тлумачення приписів актів цивільного законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц). Позивачка не претендує на те, щоби автомобіль залишити собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона навпаки дала згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що\~приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки\~у праві\~спільної сумісної\~власності на\~майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі №210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі №501/2211/18, Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Другої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду від 3 лютого 2020 року у справі №235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі №87/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі №760/789/19). Як вбачається з Договору купівлі продажу транспортного засобу №4641/2018/797624 від 23.01.2018 та з довідки Територіального сервісного центру №4642 Регіонального сервісного центру у Львівській області від 16.03.2018 №31/13-4642/178 вартість спірного автомобіля становила 157098,38 грн. 03.06.2024 позивачем представлено суду довідку про вартість майна №10 ві03.06.2024, згідно з якою вартість спірного автомобіля марки Ford Focus становить 192960 грн. Проте, суд, на виконання вимог ст.83 ЦПК України, не приймає даний доказ, як такий, що поданий несвоєчасно. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог в межах первісно заявленої суми позову, а тому з відповідача слід стягнути в корить позивачки частини вартості спірного транспортного засобу як компенсації вартості її частки у праві спільної сумісної власності на цю неподільну річ, в розмірі 78549,19 грн. При ухваленні даного судового рішення судом враховано правовий висновок Велиукої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження №14-182цс21. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved