Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позові прохав ???визнати [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , такою, що втратила право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування вказаних вимог посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13 червня 1994 року виданого відділом приватизації житла, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки №162 від 27.03.2024 року, виданої КП «Житлово - експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради, у квартирі [ADDRESS] , зареєстровано три особи, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У свою чергу, [PERSON] , [INFO] з 2019 року навчається та проживає в Португалії та по теперішній час до України не поверталася, більш того вона отримала громадянство Португалії, що підтверджується копією паспорта. Таким чином, відповідачка фактично з 2019 року в квартирі не проживає, квартирою не користується, за комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню спірного житла, її особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивача, або іншими особами відповідачці не чинилися. Реєстрація відповідачки створює для позивача, як власника квартири, певні труднощі, пов?язані з реалізацією його прав. У зв?язку із тим, що відповідачка за вищевказаною адресою значиться зареєстрованою, на неї також нараховуються певні платежі за комунальні послуги, чим об?єктивно порушуються права позивача. Окрім того, позивач повноцінно не може скористатися своїм правом щодо розпорядження майном. Не проживання відповідачки у спірній квартирі з 2019 року також підтверджується актом від 17.10.2019 р., у якому встановлено, що і на той час [PERSON] зареєстрована, але не проживає в спірній квартирі, а проживає в іншій країні. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання відповідачки у спірній квартирі не існує. Таким чином, та обставина, що [PERSON] залишається зареєстрованою у квартирі, але фактично не проживає за місцем реєстрації більше встановленого законом строку, дає підстави визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене та існуючі обставини даної справи, позивач вважає, що його права як власника вказаного нерухомого майна є порушеними відповідачкою, а тому підлягають захисту. Тому усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11.06.2024 року відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд у порядку загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. Відповідно до ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Позивач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового розгляду. Представник позивача адвокат Роменська Т.В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в заяві повідомила що фактичне, постійне місце її проживання за межами України тому у неї відсутня можливість з`явитися до суду, прохала проводити розгляд за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю та підтверджує, що не проживає за місцем реєстрації [ADDRESS] . Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Положеннями частини першої статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи та установлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.06.1994 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно довідки виданої КП «ЖЕО №2» від 27.03.2024 року №162 вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . На підтвердження вказаного факту не проживання [PERSON] позивачем надано засвідчену копію паспорту [PERSON] , який підтверджує, що вона є громадянкою Португалії, а також засвідчену копію акту про фактичне не проживання особи за місцем реєстрації від 17.10.2019 року згідно якого вбачається, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК України. Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У статті 162 ЖК України вказано, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. У статті 7 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись у судовому порядку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою». Отже норми Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Аналізуючи норми закону, позицію позивача та враховуючи, що відповідач з 2019 року по теперішній час за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, та приймаючи до уваги, що перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося, остання дійсно добровільно залишила спірне житло, комунальні платежі не сплачувала, майно та речі відповідача у квартирі відсутні, поважних причин для її відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Також врахувавши вищевикладене, суд вважає, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти.

Outcome: approved