Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення заборгованості заборгованість із заробітної плати в загальній сумі 53 931,51 грн;грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки в сумі 4 446,55 грн; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв?язку із порушенням строків її виплати в сумі 364,48 грн;середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.10.2023 р. по день фактичного розрахунку 677,72 грн; відшкодування моральної шкоди в сумі 25 256,00 грн.. Позов обгрунтовано тим, що при звільненні відповідач не розрахувався. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 05.01.2024р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач відзив на позов не надіслала, клопотання про розгляд справи в іншому порядку не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, 12.07.2023 р. [PERSON] було прийнято до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на посаду провідного юрисконсульта до юридичного відділу за строковим трудовим договором з 12.07.2023 р. по 11.10.2023 р., згідно наказу N? 553/0 від 11.07.2023 р. 11.10.2023 р. [PERSON] був звільнений з роботи у ДІЇ «Завод 410 ЦА» у зв?язку із завершенням строку дії трудового договору згідно п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України згідно з наказом N? 783/ від 10.10.2023 р. З довідки щодо заборгованості по заробітній платі вбачається, що станом на день його видання заборгованість ДП «Завод 410 ЦА» перед [PERSON] становить 53771,37 гривень. Відповідно до ст. 241-1 КЗпП строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Враховуючи, що зобов`язання з виплати нарахованої заробітної плати відповідачем не виконані, суд вважає вимоги позивача про стягнення такої заборгованості обгрунтованими. Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість з оплати праці в сумі 53931,51 гривень. Щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв?язку із порушенням строків її виплати, встановлено наступне. Положенням статті 34 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв?язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, становленому чинним законодавством. Таким чином, загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв?язку із порушенням строків її виплати, яку має сплатити Відповідач на користь Позивача в силу положень ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» та ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв?язку з порушенням строків їх виплати», становить 364,48 грн. За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідачем у справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження настання обставини непереборної сили (форс-мажору) у ДП "Завод 410 ЦА" на дату звільнення позивача з роботи як підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання обов`язку, визначеного ст. 116 КЗпП України, а тому суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. При вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України застосуванню підлягає Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), у редакції, яка існувала станом на день звільнення позивача, а також звернення із позовною заявою до суду. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить із такого. Середній заробіток працівника визначається відповідно до приписів ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно п.5 розділу ІV вказаного Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку). Згідно з розрахунком позивача, з яким погоджується і суд, середньоденний заробіток [PERSON] в такому разі складав 677,72 грн. Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. В частині 1 статті 75 К3пП України визначено, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Однак, станом на сьогодні грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки позивачу також не сплачено. Як вбачається із записів в трудовій книжці позивача, він працював в ДП «Завод 410 ЦА» З місяці. Тому, з урахуванням положень ч. 1 ст. 75 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про відпустки», загальна кількість днів щорічної відпустки за період з дати прийняття [PERSON] на роботу - 12.07.2023 р. по день звільнення - 11.10.2023 р. складає 6 днів. Таким чином Роботодавець зобов?язаний сплатити Позивачу грошову компенсацію за 6 невикористаних днів щорічної відпустки. У довідці про доходи [PERSON] N? 197, виданої 27.11.2023 р. ДП «Завод 410 ЦА», та розрахункового листка, складеного ДП «Завод 410 ЦА» 24.11.2023 р. за жовтень 2023 року, відповідач вказав 4 446,55 грн як суму грошової компенсації за всі невикористані позивачем дні щорічної відпустки, кількість яких становить 6 днів. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість посилань позивача на те, що діями відповідача, які виразились у тому, що протягом тривалого часу відповідач не виплачує йому заробітну плату, позивачеві заподіяна моральна шкода. Разом з тим, виходячи з обставин справи, умов та причин, які сприяли виникненню заборгованості ДП «Завод 410 ЦА», ступеню вини відповідача, суд вважає, що розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду, яку позивач вимагає стягнути з відповідача є значно завищеним. На переконання суду, справедливою, достатньо та розумною в даному випадку слід визнати компенсацію в сумі 5000 гривень, яка і підлягає стягненню з ДП «Завод 410 ЦА». Крім того, стягненню з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь [PERSON] підлягає судовий збір в сумі 1073,60 гривень.

Outcome: partial