Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості\~\~за кредитним договором, посилаючись на те, що 24.11.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір № 5119782 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір укладено у відповідності до правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених їх на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» 01.12.2022 року укладено договір факторингу № 01.12./2022-Ф, за яким право вимоги за кредитним договором № 5119782 від 24.11.2021 року передано ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА». Своїх зобов`язань за договором [PERSON] не виконала, в зв`язку з чим має перед позивачем непогашену заборгованість за кредитним договором № 5119782 від 24.11.2021 року в розмірі 60\~456,00 грн., з яких 22000 грн. - сума заборгованості за кредитом; 38456 грн. - сума заборгованості за відсотками. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 2422 грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000грн. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов, не подавала. Згідно до положення ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 24.11.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачкою укладено кредитний договір № 5119782, відповідно до якого відповідачка отримала у ТОВ «Авентус Україна» кредит в сумі 22000 грн. і зобов`язалася повертати його щомісячно, частинами, а також сплачувати відсотки за користуванням кредитом. Між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» 01 грудня 2022 року укладено договір факторингу № 01.12/2022-Ф, за яким право вимоги за кредитним договором № 5119782 від 24.11.2021 року передано ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна». Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 01.12/2022-Ф, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА»\~\~перейшло право вимоги за кредитним договором № 5119782 від 24.11.2021 року. Вказані обставини встановлені судом на підставі письмових доказів, а саме: - копії кредитного договору № 5119782 від 24.11.2021 року, відповідно до якого відповідачка отримала у ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» кредитні кошти в розмірі 22000 грн. (а.с.12-16); -копії договору факторингу № 01.12/22-Ф від 01.12.2022 року, згідно з яким ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги та стало кредитором по відношенню до боржників ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», вказаних в Реєстрі боржників (а.с.72-76); -розрахунку заборгованості по кредитному договору № 5119782 від 24.11.2021 року(а.с.25-34), відповідно до якого за [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором № 5119782 від 24.11.2021 року в загальному розмірі 60456,00 грн., з яких 22000 грн. - сума заборгованості за кредитом; 38456 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ст.ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідачем розрахунок заборгованості, наданий позивачем не спростовано, контррозрахунок не надано, умови кредитного договору, укладеного між ним та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не оспорені, належних та допустимих доказів, що спростовували б доводи позивача про надання відповідачу послуг, наявності заборгованості відповідача та її розміру суду не надано. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано жодних даних, що свідчили б про погашення заборгованості у добровільному порядку, або про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами. Виходячи з викладеного, встановивши укладення між Товариством «Авентус Україна» та [PERSON] 24.11.2021 року кредитного договору № 5119782, продовження строку користування кредитом через автопролонгацію відповідно до вимог пункту 4.3 на 90 календарних днів поспіль, відсутність сплати боргу, перехід права вимоги до позивача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту в сумі 22 000,00 грн. та відсотків за користування кредитом у межах строку кредитування за період з 24.11.2021 року по 24.2.2022 року в сумі 38456,00 грн. Разом з тим, щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки на його користь 3% від простроченої суми за період з 25 березня 2022 року по 26.01.2024 року та інфляційних втрат, нарахованих за період квітень 2022 року по грудень 2023 року, суд виходить з наступного. Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35). Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX(набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем),позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Таким чином, підстав для нарахування 3% річних та інфляційних втрат після 24 лютого 2022 року немає. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволення та стягненню зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 60456,00 грн., з яких 22000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 38456,00 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. У позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» просив стягнути зі [PERSON] витрати на правничу допомогу: у розмірі 10000,00 грн. за правничу допомогу, що надана в ході розгляду справи в суді Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19(провадження № К/9901/27657/20). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial