Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-05 00:00:00

[PERSON] , [INFO] , який є громадянином російської федерації на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер [NUMBER] від 12.05.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 1346, виданого державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М., набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1423085400:08:000:1074, площею 5,3957 га, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Донецької області, Лиманського району, Тернівської сільської ради (на теперішній час Лиманська міська територіальна громада Краматорського району Донецької області). 12.05.2021 [PERSON] зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та свідоцтва про право спадщину за законом, [PERSON] станом на дату набуття права власності на вказану земельну ділянку був громадянином російської федерації. Відповідно до інформації Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області № 1401.2.3-603/1401.2-24 від 06.02.2024 [PERSON] , [INFO] , за наявними обліками ГУ ДМС у Донецькій області, згідно бази даних ЄІАС УМП ДМС України відомості щодо факту документування паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідкою на тимчасове/постійне проживання в України, відсутні. За обліками РТГ ІП «Реєстрація місця проживання», [PERSON] зареєстрований у Лиманський територіальній громаді Донецької області. Зі змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного та Земельного кодексів України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Таким чином, оскільки земельна ділянка належить до нерухомого майна в силу ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України, знаходиться на території України, то на спірні правовідносини поширюється дія права України. Відповідно до ст. ст. 373, 374 Цивільного кодексу України, ст. 80 Земельного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 Земельного кодексу\~України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту частини другої ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті, в тому числі, у разі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу\~України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст.\~130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу\~України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Відповідно до\~ підпункту\~ 33 пункту\~ 4 Положення про Державну службу України з\~ питань геодезії, картографії та\~кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від\~14.01.2015 №\~15, Держгеокадастр відповідно до\~ покладених на\~ нього завдань організовує та\~здійснює державний контроль за\~використанням та\~охороною земель усіх категорій та\~форм власності. У\~пункті\~8 Положення про Державну службу України з\~питань геодезії, картографії та\~кадастру зазначено, що\~Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і\~через утворені в\~установленому порядку територіальні органи. Таким чином, саме до\~ повноважень Держгеокадастру та\~ його територіальних органів відноситься захист інтересів держави у\~вказаних правовідносинах. Разом з\~тим прокурором такий позов може бути пред`явлено лише після встановлення відповідно до\~вимог статті\~23 Закону України від\~14.10.2014 №\~1697-VII «Про прокуратуру» підстав для\~представництва інтересів держави в\~суді у\~випадку, якщо захист законних інтересів держави не\~здійснює або\~неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до\~ компетенції якого віднесені відповідні повноваження. З листа ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 19.03.2024 судом встановлено, що Управління не зверталося до суду та не планує звертатися, у зв`язку з із обмеженим фінансуваннями коштів на судові витрати. Отже, в даній справі звернення прокурора із вказаним позовом є законним, оскільки ст.131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наділено прокурора правом на звернення до суду за захистом інтересів держави у випадку коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Звернення прокурора з вказаним позовом до суду беззаперечно переслідує «суспільний», «публічний» інтерес, оскільки реагування прокурора у даному разі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності використання іноземним громадянином земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яке відбувається з грубим порушенням вимог чинного законодавства. Окрім того, втручання держави шляхом пред`явлення прокурором цього позову відповідає принципу «пропорційності», який передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Новоселицький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 01.06.2006). Отже, за відсутності добровільного відчуження іноземним громадянином [PERSON] успадкованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення, вона підлягає конфіскації за рішенням суду на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави у вказаних правовідносинах. Зазначений спосіб захисту відповідає положенням ч. 4 ст. 81, ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 354 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення ( конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Таким чином, враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 12.05.2021 по теперішній час) не відчужив її, є підстави для її конфіскації у власність держави. Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 ЗК України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків. Щодо позовних вимог про визнання права власності держави на конфісковану земельну ділянку в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на підставі відповідного рішення суду суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 вказаного Закону України державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, прийняття судом рішення про конфіскацію земельної ділянки є рішенням про припинення права власності [PERSON] на неї, а відтак є підставою для внесення державним реєстратором змін до відомостей Державного реєстру речових прав та їх обтяжень про вищевказану земельну ділянку у вигляді припинення права приватної власності відповідача на таку ділянку з одночасним визнанням права власності держави на неї в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, як це імперативно передбачено ст.354 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь Донцеької обласної прокуратури необхідно стягнути судовий збір в розмірі 4 542 грн. 00 коп. (3\~028,00 грн. за подання позовної заяви та 1\~514,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову). На підставі викладеного,

Outcome: approved