Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» м.Київ звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач мотивує, що 14 серпня 2021 року між Товариством з Обмеженою Відповідальністю «Маніфою» та [PERSON] укладено договір позики №2952342. Договір укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом, одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч.6 і 12 п.1 ст.3, п.12 ст.11, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 ст.205 ЦК України, який був надісланий на номер мобільного телефону [PERSON] , про що свідчить п.9 договору позики, реквізити та підпис сторін. [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання, отримання позики на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначення інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Підписанням договору позики [PERSON] підтвердила, що вона вчинила та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою», які є невід`ємною частиною договору, вчинила та повністю погоджується з умовами договору позики. Правилами, розміщеними на сайті товариства (https://money4you.ua/pro-nas/normatyvna-dokumentatsiya/), зокрема п. 4.3.1 передбачено, що договір позики з фізичною особою укладається в інформаційно-телекомунікаційні системі товариства дистанційно, в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». 29 грудня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №29/12-2021, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договором позики, у тому числі за договором позики №2952342 від 14 серпня 2021 року. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, в тому числі і за договором позики №2952342 від 14 серпня 2021 року, укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] , у зв`язку з чим ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до [PERSON] .. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 10 травня 2024 року становить 126737, 63 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 8800,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 117937,63 грн.. З врахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованість в розмірі 44242, 00 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 8800,00 грн.; заборгованості за процентами на дату відступлення права вимоги - 35443,00 грн. (а.с.2-6). Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 27 травня 2024 року у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, з наданням відповідачу часу для подачі відзиву, пред`явлення зустрічного позову, подання письмових пояснень (а.с.52). В підготовчому засіданні 11 липня 2024 року постановлено ухвалу суду про закриття підготовчого провадження та призначення цивільної справи до судового розгляду з викликом сторін до суду (а.с.61). У судове засідання представник позивача ТОВ «Коллект Центр», будучи вчасно та належним чином повідомленим, не з`явився, за змістом поданої позовної заяви просив судовий розгляд цивільної справи провести у відсутності представника (а.с.2-6). Відповідач [PERSON] , інформована про судовий розгляд, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у цивільній справі від 27 травня 2024 року, ухвали про призначення судового розгляду від 11 липня 2024 року, судових повісток, розміщення оголошення 11 липня 2024 року про виклик до суду на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за веб-адресою: https://gd. ck. court. gov. ua., у судове засідання не з`явилася, причину своєї неявки суду не повідомила, не подала відзиву на позов, як і не надіслала заяв чи то клопотань про розгляд справи у її відсутність або перенесення розгляду (а.с.54, 57, 62, 63, 64, 65). З врахуванням вищезазначеного, суд, прийшов до висновку про можливість судового розгляду цивільної справи 30 липня 2024 року у відсутності представника позивача ТОВ «Коллект Центр», відповідача [PERSON] , остільки їх неявка не перешкоджає розгляду по суті, у їх відсутність. При прийнятті такого рішення суд, орієнтований і на судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.Так, згідно п. 41 рішення Європейського Суду з прав людини «Пономарьов проти України» заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 рішення «Олександр Шевченко проти України» заява № 8371/02 від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» заява №50966/99 від 14 жовтня 2003 року). Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, вивчивши зміст клопотання представника позивача ТОВ «Коллект Центр» про розгляд у його відсутність, враховуючи належне повідомлення відповідача [PERSON] , відсутність відзиву, заперечення, чи то клопотань про необґрунтованість позовних вимог, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивач повинен зазначити і довести підстави позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свої матеріально-правові вимоги. Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У справі "Церква села Сосулівка проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об`єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. "Беллет проти Франції", рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36). Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Предметом вимоги позивача є порушення відповідачем у справі вимог ст.ст.509, 526, 530, 527, 610,611,1054 ЦК України та відшкодування понесених судових витрат, згідно ст.ст.133,141 ЦПК України. Правові відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин - зобов`язання і є зобов`язальними та регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», з врахуванням наступного. Згідно до ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться - ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні - ст. 530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із практикою Європейського Суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. В ході судового розгляду із досліджених судом доказів встановлено, що відповідач [PERSON] , на підставі Анкети клієнта - фізичної особи, яка сформована за допомогою програмного забезпечення (Інформаційно-телекомунікаційної системи) та в якій відображено дані про [PERSON] , особиста інформація, адреса місця реєстрації, місце фактичного проживання, соціальний статус, контактні дані, фінансовий стан, оцінка клієнта (а.с.14-15), уклала 14 серпня 2021 року договір позики №2952342 із ТОВ «Маніфою» (а.с.7-10). Згідно п.2.1 договору позики за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти, а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору (а.с.7-10). Відповідно до п. 2.2. договору позики позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України - гривні (а.с.7-10). Пунктом 2.3. договору позики встановлені параметри позики - тип позики: короткострокова; мета отримання позики: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики: 8800 грн. (а.с.7-10). Згідно п. 2.4.2. договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований 1.39300% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (а.с.7-10). Відповідно до п 2.4.3. договору позики середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики (а.с.7-10). Згідно п. 2.4.4. договору позики базова процентна ставка за позикою, фіксована:1.99000% від суми позики за кожен день користування позикою (а.с.7-10). Відповідно до п. 2.5. договору позики розмір процентів на прострочену позику, фіксований: 1.01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою (а.с.7-10). Згідно п. 2.6. договору позики позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом трьох робочих днів з дати підписання договору (а.с.7-10). Пунктами 3.1. та 3.2. договору позики визначені проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику (а.с.7-10). Відповідно до п. 3.1.1. договору позики, проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості включно (а.с.7-10). Згідно п. 3.1.3. договору позики у період прострочення позики, проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою на позику, визначеною п. 2.4.4 (а.с.7-10). Відповідно до п. 3.2.1. договору позики проценти на прострочену позику нараховуються у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим договором у розмірі, визначеному п. 2.5 договору, за кожен день прострочення (а.с.7-10). Згідно п. 3.6. договору позики у випадку укладення додаткової угоди щодо продовження строку позики за цим договором, проценти за користування позикою в період дії такої додаткової угоди нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого базового середньоденного розміру процентів за користування позикою, п.2.43, графік нарахувань визначається відповідною додатковою угодою (а.с.7-10). Відповідно до п. 3.7 договору позики, зобов`язання позичальника за договором вважаються виконаними в повному обсязі в момент зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок позикодавця (а.с.7-10). Відповідач [PERSON] здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) позики на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору d80184, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором (а.с.7-10). Підписанням договору позики відповідач [PERSON] також підтвердила, що вона вивчила та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, у т.ч. і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою», які є невід`ємною частиною (а.с.7-10). Правилами, розміщеними на сайті товариства (https://money4you.ua/pro-nas/normatyvna-dokumentatsiya/), зокрема п. 4.3.1 передбачено, що договір позики з фізичною особою укладається в інформаційно-телекомунікаційні системі товариства дистанційно, в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» (а.с.7-10). Правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п.п. 4.3.2, 4.3.5, 4.3.6, 4.3.7, 4.3.8 Правил визначено, що оферта, що містить повний текст договору позики, розміщується товариством в особистому кабінеті та надається для вивчення й погодження фізичний особі, яка бажає укласти договір позики. Прийняття оферти (акцепту) фізичною особою, яка бажає укласти договір позики, відбувається шляхом надсилання електронного повідомлення, яке містить істотні умови договору позики. Договірна документація підписується позичальником одноразовим ідентифікатором, що генеруються та надсилається йому товариством за вказаними в особистому кабінеті контактними даними; товариством підписуються відповідна електрона договірна документація електронним підписом одноразовим ідентифікатором. На підтвердження укладення договору позики позикодавець направляє позичальнику електронне повідомлення про укладення договору позики. Електронний договір, укладений відповідно до процедури, описаної вище, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі (а.с.2-6). Відповідно до додатку №1 до договору позики №2952342 від 14 серпня 2021 року, а саме розрахунку, в ньому відображено основні параметри позики - сума 8800, 00 грн., строк позики 13 вересня 2021 року, тобто 30 днів, та середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний 1.39300% (а.с.11-12). Згідно Паспорту позики до договору позики №2952342 від 14 серпня 2021 року, вбачається, що сторонами погоджено основні умови надання коштів у позику з врахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості позики для споживача, порядок повернення позики (а.с.13-14). Вище вказаний Паспорт позики підписаний позикодавцем та позичальником електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, відповідно, h84733 та g03718 (а.с.13-14). Кошти позичальнику [PERSON] були успішно перераховані через систему сервіс онлайн платежів iPay.ua на вказаний нею картковий рахунок, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 102995878, призначення платежу - зарахування 8800 грн. на картку [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 15 квітня 2024 року №240415114420 (а.с.15). З укладенням договору у позичальника виник обов`язок повернути кредит та відсотки за договором у строки та в розмірах узгодженими сторонами. ТОВ «Маніфою» свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши йому, визначені договором кошти, проте відповідач [PERSON] взяті на себе за договором позики зобов`язання перед ТОВ «Маніфою» не виконала, оскільки не вносила платежі, передбачені умовами договору позики, та проценти за користування кредитом, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 27209, 63, яка відображена в розрахунку заборгованості за договором позики станом на 29 грудня 2021 року (а.с.17). Між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал», 29 грудня 2021 року укладено Договір факторингу №29/12-2021, відповідно до умов якого, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Маніфою» (а.с.20-22), в тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором №2952342 від 14 серпня 2021 року, що підтверджується листом ТОВ «Маніфою» від 10 квітня 2024 року №1124 (а.с.16-17). Платіжним дорученням від 29 грудня 2021 року №316500005 в матеріалах справи підтверджується проведення оплати ТОВ «Вердикт Капітал» згідно умов Договору факторингу №29/12-2021 (а.с.20-22). Відповідач [PERSON] зазначена у реєстрі боржників до Договору факторингу №29/12-2021 від 29 грудня 2021 року, де вказано номер договору позики 2952342, дата укладення. Дата закінчення строку позики, сума позики та сума заборгованості, місце реєстрації [ADDRESS] , номер мобільного телефону та паспортні дані (а.с.23-25). Згідно розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 березня 2023 року становить 126 737, 63 грн (а.с.17). Між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», 10 березня 2023 року укладено Договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимог №10-03/2023/01(а.с.26-29), відповідно до умов якого, ТОВ «Коллект Центр» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Вердикт Капітал», в тому числі і до відповідача [PERSON] за договором позики №2952342 від 14 серпня 2021 року, що підтверджується і змінами в реєстрі боржників до вказаного договору (а.с.30-32). Відповідно до Статуту ТОВ «Коллект Центр», затверджений загальними зборами учасників від 17 травня 2023 року, який є установчим документом, та регламентує порядок створення і припинення юридичної особи, правове становище і межі правоздатності (а.с. 33-40). Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30 грудня 2022 року, ТОВ «Коллект Центр» є юридичною особою (а.с.43). Станом на 10 травня 2024 року, заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 126737, 63 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 8800,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 117937,63 грн. (а.с.19). З врахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості в розмірі 44242, 00 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 8800,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 35443,00 грн. (а.с.2-6). За змістом ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, ст.ст. 626,628 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася, ч.2 ст.639 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, згідно ст.ст.205,207 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи, оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» №2664-ІІІ від 12 липня 2001 року, договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 нього Закону; заповнення формуляра заяви (форми про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 нього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний Договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розмішено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Укладення договору вищевказаним способом узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, відповідно до яких Верховний Суд застосував умови договору з застосуванням електронного цифрового підпису щодо кредитування, які розміщені на веб-сайті кредитодавця. Паперовий екземпляр не був підписаний, підписаний був лише електронний договір. Згідно ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VІІІ договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», № 851-ІV а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» №675-УІІІ. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VШ зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму, ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-ІV. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Так, досліджені судом докази у цивільній справі не містять повідомлення відповідача, як боржника про заміну кредиторів. Проте, суд виходить з того, що неповідомлення боржника про заміну кредиторів не тягне за собою підстав для відмови у позові новому кредитору, а може лише впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попереднім або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. При цьому суд звертає увагу, що [PERSON] , укладаючи кредитний договір, з метою отримання позики, мала можливість ознайомитися із Правилами надання грошових коштів у позику, обравши електронну форму кредитування на власний розсуд. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вище зазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст.516 ЦК України. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 2, 3 ст. 83 ЦПК України). Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. У своїх рішення Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, вказує, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Зазначені обставини судом перевірені на підставі пояснень сторін і досліджених доказів. Такі висновки відповідають правовим позиціям, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) та у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). Згідно вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконала свої зобов`язання щодо погашення сум позики, і це є істотним порушенням договору позики №2952342 від 14 серпня 2021 року, заміна первісного кредитора ТОВ «Маніфою» на підставі Договору факторингу №29/12-2021 від 29 грудня 2021 року на ТОВ «Вердикт Капітал», в подальшому, заміна, на підставі Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Коллект Центр», не можуть трактуватися на користь відповідача, як причини невиконання зобов`язання і тому, суд обґрунтовано стверджує, на підставі досліджених доказів, що в результаті дій позивача, відповідач [PERSON] не була позбавлена можливості отримати належну суму боргу, сплатити тіло кредиту і відсотки у погоджений строк і тому слід з неї, як відповідача стягнути на користь позивача відповідно до змісту договору позики, заборгованість, що утворилась, оскільки протилежного відповідач до суду не спростувала, та будучи обізнаною про розгляд цивільної справи відзиву не подала. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих стороною доказів, які оцінивши, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Згідно ч.ч. 1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про стягнення судових витрат у виді сплаченого судового збору та правничої допомоги. Так, позивачем, згідно ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 17 травня 2024 року №0434600052 (а.с.1), які суд стягує з відповідача у повному обсязі, на користь позивача, згідно ст. 141 ЦПК України, так як вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно - процесуальним законодавством України. Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року №02-01/2023, з додатками у виді прайс-листа адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс», заявки на надання юридичної допомоги №98 від 26 квітня 2024 року, Витягу з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 03 квітня 2024 року, платіжної інструкції від 10 травня 2024 року №0433370000, між сторонами визначено витрати за надання правничої допомоги, та підтверджено до суду, що вказані послуги на суму 13000 грн., адвокатом надані, а позивачем прийняті (а.с.43-48). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд з`ясував склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, які є співмірними із складністю справи та відповідають критерію реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру та згідно вимог ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановив інформацію щодо адвокатського об`єднання, яке таку допомогу надавало згідно Договору про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року №02-01/2023 (а.с.43-44). При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд виходить із встановлення їх дійсності та необхідності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так, Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» вказав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. Згідно ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі: задоволення позову - на відповідача; відмови в позові - на позивача; часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З вище наведеного вбачається, що адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» надано докази та документально підтверджено витрати на правничу допомогу, у зв`язку з розглядом цивільної справи в суді, тому понесені витрати позивачем в розмірі 13000 грн., підлягають до задоволення, як обгрунтовані. Позов підтверджується: копією Анкети клієнта - фізичної особи від 14 серпня 2021 року; копією договору позики №2952342 від 14 серпня 2021 року; копією додатку №1 до договору позики №2952342 від 14 серпня 2021 року; копією Паспорту позики до договору позики №2952342 від 14 серпня 2021 року; копією довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 15 квітня 2024 року №240415114420; копією розрахунку заборгованості за договором позики №2952342 від 14 серпня 2021 року станом на 29 грудня 2021 року; копією Договору факторингу №29/12-2021 від 29 грудня 2021 року; копією листа ТОВ «Маніфою» від 10 квітня 2024 року №1124; копією платіжного доручення від 29 грудня 2021 року №316500005; копією Договору факторингу №29/12-2021 від 29 грудня 2021 року; копією розрахунку заборгованості фізичної особи [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 березня 2023 року; копією Договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимог №10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року; копією Статуту ТОВ «Коллект Центр» від 17 травня 2023 року; копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30 грудня 2022 року; копією Договору про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року №02-01/2023; копією прайс-листа адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс»; копією заявки на надання юридичної допомоги №98 від 26 квітня 2024 року; копією Витягу з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 03 квітня 2024 року, копією платіжної інструкції від 10 травня 2024 року №0433370000; платіжною інструкцією про сплату судового збору від 17 травня 2024 року №0434600052. На підставі наведеного та

Outcome: approved