Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24 червня 2005 року. Під час перебування в шлюбі було придбано автомобіль марки «DACIA SANDERO», 2008 року випуску, який як їй стало відомо, відповідач відчужив в липні 2023 року без її згоди. З посиланням на вимоги ст. 60, 61,70,71 Сімейного кодексу України, просить визнати автомобіль марки «DACIA SANDERO», 2008 року випуску, спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , та стягнути з [PERSON] в її користь грошову компенсацію вартості 1/2\~частки спільного\~автомобіля марки\~ «DACIA\~SANDERO»,\~2008\~ року\~випуску,\~в сумі\~78\~897 гривень 50 копійок, а також просила стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду в розмірі 50\~000 гривень. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. 03 травня 2024 року [PERSON] звернувся в Луцький міськрайонний суд з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання автомобіля спільним майном подружжя та стягнення грошової компенсації. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За спільні кошти 23.07.2007 року [PERSON] придбала автомобіль марки «OPEL Omega», 1990 року випуску, який відчужила без його згоди 02 липня 2007 року. Просить визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з [PERSON] в його користь компенсацію вартості частини автомобіля марки «OPEL Omega», 1990 року випуску, у розмірі 51\~982 гривень 45 копійок. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 травня 2024 року прийнято зустрічний позов позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання автомобіля спільним майном подружжя та стягнення грошової компенсації до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та об`єднано позовні вимоги в одне провадження. В судовому засіданні позивач ( відповідач) [PERSON] та її представник адвокат Макара О.Є. позовні вимоги за первісним позовом підтримали, просили його задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник відповідача ( позивача) [PERSON] адвокат Андрусяк І.В. в судовому засіданні вимоги первісного позову заперечив та просив відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримав повністю. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом [PERSON] , та про відмову в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом. За змістом частин першої та сьомої\~статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). У силу\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма\~статті 368 ЦК України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1\~статті 69 СК України). Відповідно до частини 1\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі частини 1\~статті 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2005 року. За час перебування в шлюбі, а саме 15.08.2020 року було придбано транспортний засіб марки «DACIA SANDERO», 2008 року випуску, який зареєстровано за [PERSON] . За інформацією Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області від 04.07.2023 автомобіль марки «DACIA SANDERO», 2008 року випуску 07.08.2021 був перереєстрований на нового власника. В ході розгляду справи встановлено, що в період з квітня 2021 року стосунки між [PERSON] та [PERSON] погіршились, і з метою виїзду за кордон, [PERSON] відчужив спірний автомобіль. Крім того, [PERSON] у відзиві на первісний позов зазначив, що не заперечує, що половину коштів, отриманих від продажу автомобіля, [PERSON] не передав з огляду на те, що частину коштів ним було витрачено на погашення заборгованості за комунальні послуги, частину коштів він використав на оплату навчання спільної доньки. Вказував, що в подальшому, перебуваючи за кордоном, на постійній основі пересилав кошти в сумі 200-300 євро на утримання доньки, на даний час оплачує по оплаті навчання та проживання дитини. Також встановлено, що на момент відчуження транспортного засобу сторони фактично не спілкувались, хоча і проживали разом в одній квартирі, і рішення продати автомобіль [PERSON] прийняв самостійно, оскільки планував виїзд за кордон. Таким чином, відповідач фактично визнав, що відчужив спільне сумісне майно без відома іншого з подружжя, а кошти за продаж автомобіля позивачу не передав. Відтак, суд вважає доведеною ту обставину, що [PERSON] здійснив продаж спірного автомобіля марки «DACIA SANDERO», 2008 року випуску, який був спільною сумісною власністю подружжя, без згоди позивача, як другого з подружжя. На підставі частин 1, 5 і 6\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази на підтвердження наявності згоди позивачки на відчуження автомобіля та використання коштів від його продажу в інтересах сім`ї чи на її потреби. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на отримання компенсації вартості спільного сумісного майна - автомобіля марки«DACIA SANDERO», 2008 року випуску, проданого відповідачем без згоди та відома співвласника. Вирішуючи питання про розмір такої компенсації та вартість 1/2 частки спірного автомобіля суд виходить із того, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.10.2018усправі №127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Він є сталим при вирішенні вказаного правового питання у спірних правовідносинах. Згідно наданого позивачем висновку № 06 експертного автотоварознавчого дослідження усередненої ринкової вартості автомобіля «DACIA SANDERO», 2008 року випуску, складеного 16.03.2024 судовим експертом Семенюком В.М, вартість автомобіля «DACIA SANDERO», 2008 року випуску, на вторинному ринку може становити 157795 гривень. Враховуючи, що відповідачем не надано доказів на спростування вказаного висновку, суд вважає його належним доказом дійсної вартості спірного автомобіля. Виходячи із вказаної дійсної вартості автомобіля, суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок компенсації вартості 1/2 частки автомобіля коштів в сумі 78\~897, 50 гривень. При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна(аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц, від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22), постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 726/1388/16 (провадження\~№ 61-10684св21). При цьому вказівка у резолютивній частині рішення на те, що спірний об`єкт визнається судом об`єктом спільної сумісної власності, а потім право спільної сумісної власності сторін на цей об`єкт припиняється, створює ситуацію правової невизначеності, оскільки остаточним правовим результатом вирішення спору щодо поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності, відчуженого відповідачем без згоди позивачки, є стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання автомобіля спільною сумісною власністю, так як це не є самостійними вимогами та способом захисту, який потребує вирішення та вказівки у резолютивній частині судового рішення. Крім того, спірний автомобіль відчужено та перебуває у власності третіх осіб, тому до складу спільної сумісної власності входять кошти, одержані від його відчуження, а не сам транспортний засіб. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 642/8107/14-ц (провадження № 14-108звц21). Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди, суд зазначає на таке. Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Аналіз положень статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до частин 2, 3статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі N 766/21131/18 (провадження N 61-18770св19), аналіз положень статей11та23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. З огляду на вищевикладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй моральної шкоди протиправною поведінкою відповідача, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставіст.81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача. Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і, відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої ніяк не обґрунтований, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні цих позовних вимог. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до\~ [PERSON] про\~ визнання\~ \~автомобіля спільним\~майном \~подружжя та\~стягнення грошової\~компенсації слід відмовити, виходячи з наступного. Так,\~заявляючи вимогу\~про визнання\~автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з [PERSON] в його користь компенсацію вартості частини автомобіля марки «OPEL Omega», 1990 року випуску, у розмірі 51\~982 гривень 45 копійок, позивач вказує, що 23.07.2007 року [PERSON] придбала автомобіль марки «OPEL Omega»,\~1990\~року випуску,\~який відчужила\~без його\~згоди \~02\~липня 2008\~року . Так,\~ матеріалами\~справи встановлено,\~що \~23.06.2007\~за [PERSON] \~ було\~зареєстровано \~транспортний засіб марки «OPEL Omega», 1990 року випуску, який перереєстровано на іншого власника 02.07.2008. Відповідно до висновку судового експерта №11 складеного 26.04.2024 року усереднена вартість автомобіля марки «OPEL Omega», 1990 року випуску, станом на 02.07.2008 могла становити 18\~815, 28 гривень. Позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з 02.07.2008 по 03.07.2024 на підставі ст. 626 ЦК України, та заявлена до стягнення компенсація становить 103\~964, 91 гривні. Як вбачається із\~\~матеріалів справи, відповідач у справі, подаючи зустрічний позов та посилаючись на те, що вказаний автомобіль був проданий без його згоди не надав суду належних та допустимих доказів того, що станом на час відчуження автомобіля сторони фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, а також те, що отриманні від реалізації автомобіля кошти позивач витратила не в інтересах сім`ї. При цьому, встановлено, що з дня відчуження спірного автомобіля марки «OPEL Omega», 1990 року випуску, пройшло фактично 16 років, які подружжя [PERSON] та [PERSON] проживали спільно однією сім`єю, вели спільне господарство, спільно виховували та утримували доньку, і в даний період подружжям було придбано інший автомобіль марки «DACIA SANDERO», 2008 року випуску. А тому, відсутні підстави для задоволення зустрічного позову у зв`язку з його недоведеністю. Оскільки [PERSON] звільнена від сплати судового збору, а суд прийшов до висновку про часткове задоволення її позовних вимог, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1211 гривень 20 копійок судового збору.

Outcome: partial