Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Баришівського районного суду Київської області з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини однією сім`єю. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [INFO] померла, [PERSON] . Після смерті, [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої входить квартира розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 березня 2020 року. За життя [PERSON] ніякого заповідального розпорядження стосовно свого майна не склала. Заявник [PERSON] та спадкодавець [PERSON] проживали однією сім`єю за однією адресою з серпня 2018 року по 20 лютого 2024 року за адресою: [ADDRESS] , вели з спільне господарство, спільний побут та бюджет. [PERSON] хворіла, тому заявник здійснював за нею догляд, дітей та родичів спадкодавець не мала. Поховання [PERSON] , померлої [INFO] заявник здійснив за власні кошти. Відповідно до ст.. 1270 ЦК України заявник звернувся до приватного нотаріуса Рудюк М.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Нещодавно заявник звернувся до Приватного нотаріуса Рудюк М.В з заявою про надання інформації щодо можливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Однак на звернення заявника нотаріусом було надано роз`яснення щодо того, що заявнику необхідно встановити факт спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , померлою [INFO] . У зв`язку з вищевикладеним, заявниця просить суд встановити факт постійного спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 14.05.2024 р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі. Проведення судового засідання призначено на 28.05.2024р, 08.08.2024 р. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, просили задовольнити заяву у повному обсязі. Представник заінтересованої особи - Київської міської ради - у судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду відзив на заяву в якому заперечили проти задоволення заяви, вмотивованих обґрунтувань щодо невизнання заявлених вимог у відзиві не виклали. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що завява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 20.02.2024р., [PERSON] [INFO] - померла [INFO] (а.с. 5). Згідно довідки №148-Д від 01.05.2024 року виданої КП «Керуючою компанією з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю за однією адресою з серпня 2018 року по [INFO] за адресою: [ADDRESS] ( а.с.9). Відповідно до договору про надання ритуальної послуги з оформлення свідоцтва про смерть від 22.02.2024 року, договору про надання ритуальних послуг від 22 лютого 2024 року, акту прийому-передачі наданих послуг №56/24 від 22 лютого 2024 року, акту прийому передачі наданих послуг №67/24 від 22 лютого 2024 року вбачається, що [PERSON] здійснив поховання [PERSON] ( а.с. 11,12). Згідно довіреності від 26.02.2020 року складеної від імені [PERSON] вбачається, що вона уповноважила [PERSON] бути її представником в усіх державних та недержавних органах та розпоряджатися її майном на свій розсуд ( а.с. 17). Листом приватного нотаріуса Рудюк М.В. було роз`яснено заявнику щодо відсутності можливості видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та необхідності звернутися [PERSON] з заявою до суду про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] ( а.с. 18). 05.08.2024 р. через канцелярію суду надійшли нотаріально завірені заяви свідків [PERSON] та [PERSON] , які в своїх поясненнях підтвердили факт проживання заявника [PERSON] однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] , ведення ними спільного побуту, бюджету. Також в своїх заявах свідки зазначили, що спадкодавець [PERSON] мала онкологічне захворювання, тому [PERSON] здійснював за нею догляд, проводив лікування за власні кошти, [PERSON] дітей та родичів не мала. Поховання [PERSON] заявник [PERSON] здійснив за власні кошти ( а.с. 60,61). Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачою свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, оскільки судом встановлено факт постійного проживання однією сім`єю заявника [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини, так як це підтверджується зібраними по справі доказами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт заявник не має. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, звільнений від сплати судового збору. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з заінтересованої особи на користь заявника витрат по сплаті судового збору сплачених заявником при зверненні до суду с вищевказаною заявою. На підставі викладеного та

Outcome: approved