Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

позивач [PERSON] ,\~від імені\~та в\~інтересах якої\~діє адвокат\~Мотрук Роман\~Васильович,\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~відповідача [PERSON] \~про відшкодування\~матеріальної та\~моральної шкоди,\~завданої вчиненням\~кримінального правопорушення. В обґрунтування позову адвокат Мотрук Р.В. зазначив, що на початку 2008 року [PERSON] спільно зі своїм покійним чоловіком [PERSON] вирішили придбати земельну ділянку на території м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для будівництва будинку. Всі дії щодо придбання земельної ділянки та будівництва будинку в інтересах сім`ї подружжя здійснювало спільно. У цей же період [PERSON] та [PERSON] познайомились з [PERSON] , який запропонував їм придбати у нього земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , після здійснення останнім приватизації та реєстрації права власності на цю ділянку. Подружжя погодились на вказану пропозицію. [PERSON] , знаходячись на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , надав [PERSON] розписку про намір продажу останньому вищезазначеної земельної ділянки після її приватизації за ціною 10\~000 доларів США. З метою запевнити [PERSON] та [PERSON] у справжності своїх дій, [PERSON] дозволив останнім розпочати на вищезазначеній земельній ділянці будівництво та попросив передати йому частину грошових коштів в рахунок оплати за земельну ділянку. 30.04.2008 та 31.07.2008 у денний час доби, знаходячись на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , подружжя Потьомкіних, не усвідомлюючи наявності злочинного умислу у діях [PERSON] , передали останньому кошти в загальній сумі 7\~000 доларів США, а [PERSON] власноручно склав відповідні розписки про отримання грошових коштів у рахунок подальшого продажу вищезазначеної земельної ділянки. Отримавши згоду на будівництво від [PERSON] , у період з лютого по грудень 2008 року, [PERSON] та [PERSON] на вищезазначеній земельній ділянці збудували будинок готовністю на 41%. Після смерті [PERSON] у [PERSON] виник злочинний умисел на заволодіння шляхом обману майном [PERSON] , а саме отриманих від [PERSON] коштів у загальній сумі 7\~000 доларів США та придбання права на чуже майно - незавершене будівництво за адресою: [ADDRESS] . У цей же час, [PERSON] , реалізуючи свій злочинний умисел, достовірно знаючи, що об`єкт незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , діючи із корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, без відома потерпілої [PERSON] , розпочав процедуру оформлення правовстановлюючих документів та права власності на зазначений об`єкт незавершеного будівництва, зареєструвавши незавершене будівництво в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» та отримавши 19.10.2009 технічний паспорт та довідку про технічний стан незавершеного будівництва на своє ім`я. У подальшому [PERSON] , продовжуючи вводити в оману [PERSON] , шляхом замовчування відомостей, які мають бути повідомлені, з метою безперешкодного продовження свого злочинного умислу на заволодіння коштами останньої та придбання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, припинив будь-яке спілкування з [PERSON] шляхом ігнорування її вимог, телефонних дзвінків. У зв`язку з чим Позивач не мала можливості отримувати інформацію щодо стану приватизації земельної ділянки та контролювати подальші дії Відповідача щодо незавершеного будівництва. 07.07.2014 [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,0801 га за адресою: [ADDRESS] . Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на заволодіння чужим майном та придбання права на чуже майно шляхом обману, [PERSON] навмисно не повідомив [PERSON] про факт завершення приватизації та набуття ним права власності на земельну ділянку, уникаючи нотаріального оформлення договору купівлі-продажу земельної ділянки і тим самим перешкоджаючи [PERSON] набути право власності на незавершене будівництво. Натомість, достовірно знаючи, що на зазначеній земельній ділянці перебуває належний [PERSON] об`єкт незавершеного будівництва - будинок будівельною готовністю 41%, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи умисел на придбання права на майно [PERSON] , шляхом обману, таємно від останньої, 07.07.2014 отримав свідоцтво про право власності на незавершений будівництвом вищезазначений житловий будинок станом готовності 41% та 30.08.2017 зареєстрував своє право власності на цей будинок. 06.09.2017 [PERSON] , реалізуючи умисел на заволодіння чужим майном та придбання права на чуже майно шляхом обману, у службовому приміщенні приватного нотаріуса Криворізького міського округу Дацка Я.О. за адресою: [ADDRESS] , уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки та договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . При цьому, у приватного нотаріуса Лебедєв С.М. умисно приховав факт належності вищезазначеного майна [PERSON] та зазначив про відсутність будь-яких прав щодо цього будівництва в інших осіб. Таким чином, [PERSON] шляхом обману заволодів майном [PERSON] , а саме грошовими коштами в розмірі 7\~000 доларів США, а також правом на майно - незавершеним будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , готовністю 41% вартістю станом на 30.08.2017 у сумі 753\~856 грн. У зв`язку з вище наведеними діями [PERSON] правоохоронними органами було внесено відомості до ЄРДР №12018040000000437 від 25.04.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України. У подальшому [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 190 КК України, та направлено обвинувальний акт до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Під час судового розгляду кримінального провадження №12018040000000437 [PERSON] визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення та частково компенсував [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 6\~000 доларів США, а решту обіцяв поступово сплачувати. 22 червня 2021 року вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №214/4045/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 190 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки. Однак після набрання вироком законної сили [PERSON] жодного разу на намагався відшкодовувати [PERSON] матеріальної та моральної шкоди, що була ним спричинена. У зв`язку з цим станом на 01.04.2024 [PERSON] спричинена та не відшкодована матеріальна шкода у розмірі 1\~440\~765,42 грн., з яких: 1\~401\~771,02 грн. (вартість домоволодіння з врахуванням індексу інфляції станом на 01.04.2024), 38\~997,40 грн. (грошові кошти, якими заволодів [PERSON] шахрайським шляхом). Окрім того, злочинними діяли [PERSON] спричинено [PERSON] моральну шкоду, яка складає 200\~000,00 грн. Під моральною шкодою розуміються втрати не майнового характеру в наслідок моральних страждань, які були заподіяні [PERSON] , як потерпілій від противоправних дій [PERSON] Заподіяна моральна шкода полягає в душевних, психічних та моральних стражданнях, переживаннях після скоєння злочину. Крім цього, скоєння злочину також негативно вплинуло на сім`ю [PERSON] в цілому та принесло її близьким душевні страждання. Дана сума моральної шкоди обумовлюється тим, що після скоєння вмисного злочину, їй було заподіяно душевні страждання, які не можливо компенсувати будь-якими матеріальними цінностями. Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Після усунення недоліків ухвалою суду від 09 квітня 2024 року прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження вказану цивільну справу та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06 травня 2024 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 31 липня 2024 року розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку. У судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача адвокат Тімофєєв А.С. надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позові, та просив суд їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення судом у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, про причин неявки суду не повідомив, правом відзиву на позовну заяву не скористався. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що вироком Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 червня 2021 року у справі №214/4045/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч. 4 ст.190 КК України, та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки (а.с. 6, 7). Вирок не оскаржений, набрав законної сили 22 липня 2021 року. Як вбачається з мотивувальної частини вироку «… [PERSON] шляхом обману заволодів майном потерпілої [PERSON] грошовими коштами в розмірі 7\~000 доларів США, що відповідно по курсу НБУ станом на 2008 рік становить 33\~915,70 грн., а також правом на майно [PERSON] - незавершеним будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , готовністю 41% вартістю станом на 30.08.2017 у сумі 753\~856 грн., що в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і є особливо великим розміром … … в судовому засіданні обвинувачений [PERSON] вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України визнав в повному обсязі та пояснив наступне. Йому була виділена земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . На початку 2008 року подружжя Потьомкіних забажали придбати у нього земельну ділянку. Він погодився, вони обговорили ціну в 10 тис. дол. США. Однак правовстановлюючих документів він не мав, потрібно було приватизувати земельну ділянку. Він завірив Потьомкіних, що це зробить та в подальшому оформить право власності на них. З лютого по липень 2008 року Потьомкіни передали йому 7 тис. дол. як оплату за земельну ділянку та почали будівництво будинку на цій ділянці. В грудні 2008 року [PERSON] помер. Протягом 2009 року він отримав технічний паспорт на незавершене будівництво, а в 2014 році приватизував земельну ділянку, 7.07.2014 року отримав право власності на земельну ділянку та незавершене будівництво, на однак потерпілу [PERSON] про це не повідомив. У вересні 2017 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельну ділянку та незавершене будівництво будинку він продав [PERSON] , навмисно приховавши те, що вони фактично належать потерпілій. Таким чином, він ввів в оману потерпілу, причинивши їй шкоду, яка оцінена в 753\~756 грн. Він повернув потерпілій 6 тис. дол. США. Має намір повернути і інші гроші. В скоєному розкаюється та просить суворо його не карати, не позбавляти свободи. Потерпіла [PERSON] суду пояснила, що разом з покійним чоловіком хотіла придбати земельну ділянку для будівництво будинку. В лютому 2008 року вони домовились з обвинуваченим про купівлю земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Обвинувачений запевнив , що оформить документи на землю, тому вони почали будівництво на цій ділянці, протягом декількох місяців вони з чоловіком передали йому 7 тис. дол. Наприкінці 2008 року чоловік помер. Будинок було збудовано на 41 %. Обвинувачений вводив її в оману щодо оформлення документів, потім говорив, що її не знає, затим вона побачила оголошення про продаж . У 2012 році вона звернулась до правоохоронних органів, заходів прийнято не було. Потім з`ясувалось, що обвинувачений у 2017 році продав земельну ділянку з незавершеним будівництвом іншим людям. Їй було спричинено збиток, обвинувачений відшкодував заподіяну шкоду частково, повернув 6 тис. дол. Не наполягає на суровому покаранні, вважає, що перебуваючи у місцях позбавлення волі, [PERSON] не зможе відшкодувати шкоду…». Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. При розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] цивільний позов не пред`являвся. Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У силу положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вироком визначено розмір матеріальної шкоди, завданих відповідачем вчиненням кримінального правопорушення. Позивач у позові вказує, що станом на 01.04.2024 їй була спричинена та не відшкодована матеріальна шкода у розмірі 1\~440\~765,42 грн., з яких: 1\~401\~771,02 грн. (вартість домоволодіння з врахуванням індексу інфляції станом на 01.04.2024), 38\~997,40 грн. (грошові кошти, якими заволодів [PERSON] шахрайським шляхом). Однак, суд не може погодитися з вказаним розрахунком та вважає, що розмір матеріальної шкоди має виходити з такого. Вироком встановлено, що обвинувачений Ле [PERSON] шляхом обману заволодів майном потерпілої [PERSON] , а саме: грошовими коштами в розмірі 7\~000 доларів США, а також правом на майно [PERSON] - незавершеним будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , готовністю 41% вартістю станом на 30.08.2017 у сумі 753\~856 грн. При цьому 6\~000,00 доларів США було відшкодовано потерпілій під час досудового слідства. Тобто матеріальна шкода має дорівнювати 753\~856,00 грн.\~+ 1\~000,00 доларів США, що в еквіваленті станом на дату подання позову до суду становить 38\~997,40 грн. = 792\~853,40 грн. Статтею 625\~ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач після набрання вироком законної сили (22.07.2021) у добровільному порядку матеріальну шкоду не виплатив, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України. Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Суд погоджується з наданим розрахунком, але частково, оскільки позивачем зроблено розрахунок, виходячи із суми 753\~856 грн. 08 коп., що є не вірним, оскільки сума матеріальної шкоди, на яку має бути нарахована інфляційна складова дорівнює 792\~853,40 грн. (753\~856,00 грн. + 38\~997,40 грн.). Також позивач просить стягнути інфляційну складову за період з 01.09.2017 по 01.04.2024. Суд не погоджується з таким визначення періоду, так як 22 липня 2021 року обвинувальний вирок набрав законної сили, під час судового слідства позивачем не заявлялося цивільний позов у кримінальному провадженні. Тому, на думку суду, період має бути визначений з 23.07.2021. Крім того, Указом Президента\~України від\~24.02.2022\~№64/2022\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні» введено воєнний стан з 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Пунктами 18, 19 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України передбачено,\~що у\~період дії\~в Україні\~воєнного,\~надзвичайного стану\~та у\~тридцятиденний строк\~після його\~припинення або\~скасування у\~разі прострочення\~позичальником виконання\~грошового зобов`язання\~за договором,\~відповідно до\~якого позичальнику\~було надано\~кредит (позику)\~банком або\~іншим кредитодавцем\~(позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, інфляційні втрати за ч. 2 ст.625\~ЦК України з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) грошового зобов`язання не підлягають стягненню на період дії військового стану. Отже, період, за який має бути стягнута інфляційна складова, з огляду на викладене, визначений судом з 23.07.2021 по 23.02.2022. Тому судом зроблено власний розрахунок. У період з 23.07.2021 по 23.02.2022 індексація на суму 792\~853,40 грн. становитиме: сукупний індекс інфляції 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 106,356%. За період з 23.07.2021 по 23.02.2022 інфляційні нарахування: 792\~853,40 грн. (сума боргу) ? 106,356% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 792\~853,40 грн. (сума боргу) = 50\~397,43 грн. Інфляційні втрати за період з 23.07.2021 по 23.02.2022 становлять 50\~397,43 грн. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та відповідно про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, у загальній сумі 843\~250,83 грн., яка складається з: матеріальної шкоди в сумі 792\~853,40 грн., інфляційних втрат за період з 23.07.2021 по 23.02.2022 у сумі 50\~397,43 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, суд виходить з такого. Згідно із ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає, зокрема, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням (пошкодженням) її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Судом встановлено, що позивачу винними діями відповідача було завдано моральної шкоди, за таких обставин, відповідальність за завдану моральну шкоду є доведеною. Моральна шкода відшкодовується, зокрема, грошовими коштами. Як визначено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала шкоди, з урахуванням інших обставин, що мають значення для справи. На підставі викладеного, та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 10\~000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде співмірним із спричиненою позивачу моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача. Представник позивача адвокат Мотрук Р.В. заявив вимогу щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Щодо вимоги про стягнення правової допомоги. Пунктом 1 частини 3 статті 133\~ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно із частиною 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 3 статті 137\~ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (пункти 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Представником позивача адвокатом Мотруком Р.В. заявлено вимогу про відшкодування судових витрат у розмірі 77\~994,42 грн. та в якості доказів понесених витрат на правничу допомогу надано лише Договір № б/н про надання юридичних послуг від 05.01.2024, також додано ордер та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Треба зауважити, що п. 3.1. Договору № б/н про надання юридичних послуг від 05.01.2024 визначено, що за надання і виконання послуг, Замовник сплачує Виконавцю грошові кошти за домовленістю сторін. Натомість представниками позивача ані адвокатом Мотруком Р.В., ані адвокатом Тімофєєвим А.С. не надано докази понесення витрат на правову допомогу та не надано акту виконаних робіт, який би обґрунтовував заявлений адвокатом Мотруком Р.В. розмір витрат на правову допомогу. Відсутність документального підтвердження фактично понесених витрат на правову (правничу) допомогу (квитанція, платіжне доручення, тощо), а також акту виконаних робіт, відповідно до вищезазначених позицій Великої Палати Верховного Суду є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування такої витрати. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу. Щодо про стягнення судового збору. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позивач при зверненні до суду із позовними вимогами була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальній сумі 9\~643,70 грн., яка складається з судового збору за вимогу про стягнення матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, у сумі 8\~432,50 грн. (1% ціни позову) та судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, у сумі 1\~211,00 грн. (стандартна ставка). На підставі викладеного та

Outcome: partial