Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

08 грудня 2023 року представник позивача [PERSON] адвокат Пінчук Ю.В. звернулася до суду з позовом до Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилається, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 3, 13 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5322482800:04:000:0313, розташована на території Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області та належала померлій на підставі Державного акту про право власності на землю. 21.06.2018 [PERSON] було складено заповіт, посвідчений Ялинцівською сільською радою за реєстровим номером 22, де все своє майно вона заповідала позивачу [PERSON] , який у встановлений законом строк прийняв спадщину, звернувшись із заявою до нотаріальної контори. Інші спадкоємці сини померлої [PERSON] та [PERSON] відмовилися від спадщини про що подали відповідні заяви. Для оформлення спадкових прав позивач звернувся до Другої кременчуцької державної нотаріальної контори, де йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус вказує, що в процесі перевірки документів виявлено, що 28.03.2026 за реєстровим №13 від імені [PERSON] Ялинцівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області було посвідчено заповіт, згідно ж Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, заповіт [PERSON] від 28.03.2016 за реєстровим №13 скасований заповітом, посвідченим Ялинцівською сільською радою від 21.06.2018 за реєстровим №22. Запис в реєстрі про заповіт від 21.06.2018 чинний. В той же час, згідно відповіді виконавчого комітету Піщанської сільської ради [PERSON] скасувала заповіт від 28.03.2016 за реєстровим №13 заявою від 21.06.2018 за реєстровим №22 і Піщанська сільська рада не посвідчувала від імені [PERSON] заповіт від 21.06.2018 за реєстровим №22. Представник позивача вважає, що внаслідок допущеної помилки позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Просила суд визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 3,13 га розташовану на території Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5322482800:04:000:0313 в порядку спадкування після [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно ухвали від 25 квітня 2024 року прийнято заяву представника позивача про зміну предмету позову, де позовні вимоги доповнені вимогою про скасування у Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) реєстрації заповіту № 63880186 від 21.06.2018 від імені [PERSON] та встановлення, що заповіт [PERSON] , зареєстрований в Спадковому реєстрі заповіти/спадкові договори) за № 63880186 від 21.06.2018 є скасованим заявою від 21.06.2018 за №22. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Пінчук Ю.В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву, де просила розглянути справу у її та позивача відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач Піщанська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання свого представника не направили, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, з заявою про відкладення розгляду справи не зверталися, причини неявки не повідомили. Третя особа: Друга кременчуцька державна нотаріальна контора Полтавської області надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Установлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 20 жовтня 2020 року Виконавчим комітетом Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, актовий запис № 20. Відкрилася спадщина. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 129655, померлій [PERSON] належала земельна ділянка площею 3, 13 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5322482800:04:000:0313, розташована на території Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Як слідує з матеріалів спадкової справи № 235/2020, заведеної після померлої [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернувся позивач [PERSON] , спадкоємці [PERSON] , [PERSON] звернулися із заявами про відмову від спадщини, подавши нотаріусу відповідні заяви. 15 серпня 2023 року державний нотаріус Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Горбенко Л.В. відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] посилаючись на наявність двох заповітів, один з яких скасовано. При таких встановлених обставинах, суд приходить до висновку про відсутність розпорядження спадкодавця (заповіту) на рахунок свого майна на випадок смерті. Таким чином, спадкування після померлої [PERSON] здійснюється за законом і її єдиним спадкоємцем є позивач [PERSON] . Згідно із ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Оскільки, спадкодавцеві [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 3, 13 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5322482800:04:000:0313, розташована на території Недогарківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 129655, тому право власності на неї переходить і до її спадкоємця за законом [PERSON] . Щодо позовних вимог про скасування у Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) реєстрації заповіту № 63880186 від 21.06.2018 від імені [PERSON] та встановлення, що заповіт [PERSON] , зареєстрований в Спадковому реєстрі заповіти/спадкові договори) за № 63880186 від 21.06.2018 є скасованим заявою від 21.06.2018 за №22, то суд зазначає таке. Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Як встановлено з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, заповіт [PERSON] від 28.03.2016 за реєстровим №13 скасований заповітом, посвідченим Ялинцівською сільською радою від 21.06.2018 за реєстровим №22. Запис в реєстрі про заповіт від 21.06.2018 чинний і згідно відповіді виконавчого комітету Піщанської сільської ради [PERSON] скасувала заповіт від 28.03.2016 за реєстровим №13 заявою від 21.06.2018 за реєстровим №22 і Піщанська сільська рада не посвідчувала від імені [PERSON] заповіт від 21.06.2018 за реєстровим №22. Отже, необхідність скасування у Спадковому реєстрі (заповіти/спадкові договори) реєстрації заповіту № 63880186 від 21.06.2018 від імені [PERSON] та встановлення, що заповіт [PERSON] , зареєстрований в Спадковому реєстрі заповіти/спадкові договори) за № 63880186 від 21.06.2018 є скасованим заявою від 21.06.2018 за №22 відсутня. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою був звільнений від сплати судового збору та

Outcome: partial