Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

У червні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначено, що 31.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та [PERSON] було укладено договір позики № 2750221694-80146, відповідно до якого кредитодавець надав позичальник грошові кошти в сумі 3500 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті кредитодавця. Договір позики укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № 2750221694-80146 від 31.05.2021, що була акцептована відповідачем 31.05.2021, шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України. Пропозиція (Оферта) на укладення електронного Договору позики № 2750221694-80146 підписана [PERSON] 31.05.2021 електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою CMC-повідомлення на телефонний номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Згідно п.п. 2.3. Договору позики, дата видачі кредиту 31.05.2021, дата повернення кредиту 20.06.2021 (включно), термін користування кредитом 20 діб. Відповідно до п.п. 2.5. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору). Умовами Договору позики на період зазначений в п.п. 2.3 Договору, плата за користування Кредитом встановлена в розмірі 1,85% за кожен день користування Кредитом. 06.10.2021 між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 06-10/21, згідно умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором позики № 2750221694-80146 від 31.05.2021, що укладений між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та позичальником [PERSON] . У свою чергу, 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до боржників, в тому числі за договором позики № 2750221694-80146 від 31.05.2021, що був укладений між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та позичальником [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача, у тому числі правом нарахування процентів, відповідно до умов Договору позики та Договорів про відступлення права вимоги. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 10.05.2024, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 21 794,25 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3 500 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 18 294,25 грн. Посилаючись на вказані обставини, ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором позики № 2750221694-80146 від 31.05.2021 у загальному розмірі 21 794,25 грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000 грн. Ухвалою судді від 17.06.2024 прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. 24.06.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив [PERSON] , в особі представника - адвоката Калініна С.К., на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що до матеріалів позовної заяви позивачем долучено копію відповіді ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» № 2873_221108162852 від 08.11.2022, згідно якої 31.05.2021, 31-05-2021 11:19:55 на суму 3500 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 91714463, призначення платежу: Зарахування 3500 грн на карту [NUMBER] . Також, до матеріалів позовної заяви було долучено копію квитанції за сплату від 31.05.2021, згідно якої відбулось перерахування коштів на карту [NUMBER] . Із вказаних документів неможливо встановити ні власника рахунку/картки, ні даних по здійсненій операції, а також даних стосовно кредитного договору, за яким здійснювались перекази. Вказані документи, на думку відповідача, не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання відповідачем кредитних коштів, а лише підтверджують проведення платежу в системі. В матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів, і позивач не заявляв клопотання про витребування інформації про належність платіжної картки відповідача та підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 3500 грн. У квитанції відсутні будь-які дані позичальника та відсутній номер договору позики, за яким було надіслано кредитні кошти, а тому надана позивачем квитанція, на думку відповідача, є сумнівною. Крім того, позивачем належними та допустимими доказами не доведено (не надано виписки за картковими рахунками) факт перерахування грошових коштів на рахунок відповідача (факт укладення договору кредиту) та наявність заборгованості на момент звернення до суду з позовом, у зв`язку з чим позовні вимоги не є обґрунтованими. При цьому, у позовній заяві позивачем не зазначено про наявність доказів, які він не може подати разом з позовною заявою, не виконано обов`язку, що передбачений ч. 4 ст. 83 ЦПК України, щодо зазначення доказів, які позивач не може подати разом з позовною заявою щодо зазначення причин неможливості подання таких доказів та щодо подання доказів, які підтверджують, що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. До того ж, позивач не надав суду докази отримання [PERSON] листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, про здійснення входу останнім на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, а тому в матеріалах справи відсутні докази укладання кредитного договору в електронному вигляді. Не надано доказів, які би підтверджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, не підтверджено отримання саме відповідачем логіну та паролю в системі, що відповідачем було подано заявку на отримання кредиту, а також не надано доказів щодо зарахування коштів на платіжну картку, яка належить саме відповідачу [PERSON] . Позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу. При цьому, заперечуючи проти позову, [PERSON] не визнає факт заповнення формуляру заяви або іншої форми про прийняття пропозиції в електронній формі, отримання одноразового ідентифікатора, а також вчинення інших дій, які можна розцінювати як прийняття пропозиції укласти електронний договір. Крім того, проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та умовам договору. Позовні вимоги мотивовані тим, що договір було укладено 31.05.2021 строком на 20 днів. У кредитному договорі сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, упродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Враховуючи те, що позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за межами строку кредитування, у задоволенні вимог позивача у частині нарахування відсотків слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Відповідно до п. 9.7. договору позики сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі, передбаченому п. 9.4 договору та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відпралення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами інформаційно-телекомунікаційної системи та/чи на адресу електронної пошти позичальника. Отже, підставою для сплати процентів за користування кредитом нарахованих згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі, передбаченому п. 9.4. договору, є подія відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами інформаційно-телекомунікаційної системи та/чи на адресу електронної пошти позичальника Між тим, матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу вимоги, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача відсотків, нарахованих після закінчення строку кредитування - 20 днів. До того ж розмір позики складає лише 3 500 грн., тоді як нарахованих відсотків (в межах заявлених вимог) 18 294,25 грн., що є непропорційно великою сумою компенсації, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов. Щодо стягнення витрат на правову допомогу відповідач заперечив, посилаючись на сумнівність наданих на підтвердження таких витрат документів, зокрема, позивач стверджує, що ТОВ «Коллект Центр» звернулось 26.04.2024 із заявою на надання юридичної допомоги, а АО «Лігал Ассістанс» прийняло на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги, проте, акт про надання юридичної допомоги підписаний сторонами - 03.04.2024, тобто до подання ТОВ «Коллект Центр» заявки на надання правової допомоги. Крім того, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, заявлена до стягнення з відповідача на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн. не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності. З огляду на обставини, викладені у відзиві, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, та стягнути з позивача ТОВ «Коллект Центр» на користь [PERSON] судові витрати по оплаті послуг АО «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 6 000 грн. 05.07.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення представника ТОВ «Коллект Центр», в яких зазначено наступне. На виконання умов укладеного договору позикодавцем було перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3500 грн. Враховуючи те, що ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі укладеного між сторонами договору. Дана обставина підтверджується квитанцією № 91714463 від 31.05.2021, де зазначено, що 31.05.2021 об 11:19 здійснено 1 переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, у сумі 3 500 грн. При цьому, перерахування коштів здійснювалось на картковий рахунок відповідача зазначений ним у Кредитному договорі та графіку розрахунків. Відповідач вказує лише на недоведеність факту перерахування йому кредитних грошових коштів, але будь-яких доказів цьому не надає, маючи, при цьому, вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах та безперешкодну можливість надати суду докази про те, що вказані у договорі грошові кошти на банківську картку, вказану у договорі, не надходили. Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Щодо укладення договору в електронній формі представник позивача зазначив, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти. Факт ідентифікації відповідача підтверджується відповідними застереженнями в Договорі та графіку розрахунків. Крім того, відповідач не заперечує, що всі відомості, вказані в Заявці-Анкеті є коректними, зокрема, ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон тощо. Більш того, ним зазначені аналогічні дані у відзиві на позов, що також підтверджує той факт, що всі вказані у кредитному договорі дані належать відповідачу. Згідно з положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка передбачає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Щодо нарахування відсотків за користування кредитом, представник позивача зазначив, що не виконуючи належним чином свої зобов`язання за договором, відповідач порушив вимоги законодавства та умови договору. Виходячи з того, що кредитодавцем у відповідності до домовленостей між сторонами, що викладені у договорі позики, Правилах надання фінансових кредитів (послуг) та інших документах, було правомірно нараховано відсотки в межах дії договору позики. Щодо витрат на правову допомогу, то представник позивача зазначив, що до позовної заяви було долучено заявку на надання юридичної допомоги з технічною помилкою, де замість дати 26.03.2024, зазначено 26.04.2024. При цьому, позивачем надано докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу та їх розміру. Щодо стягнення витрат на корись відповідача представник позивача зазначив, що дана категорія справи для представника відповідача є типовою, участі у судових засіданнях він не приймає. Матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у межах надання правової допомоги, а також доказів оплати за надані послуги. Крім того, спір виник внаслідок протиправної поведінки відповідача, яка пов`язана з тривалим невиконанням умов договору позики. Таким чином витрати на правову допомогу, заявлені відповідачем, є безпідставними, не підтвердженими належними доказами, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим, а тому позивач просить відмовити відповідачу в задоволенні вимоги про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір. 05.07.2024 через підсистему «Електронний суд» представником позивача подано клопотання про витребування доказів, яке було залишено без задоволення ухвалою суду від 07.08.2024. У судове засідання сторони у справі та їх представники не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 24.06.2024 представником відповідача, до відзиву на позов, долучено заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. У позові та у клопотанні від 07.08.2024 представник позивача також просив провести розгляд зазначеної справи за відсутності представника ТОВ «Коллект Центр». З урахуванням поданих представниками сторін заяв, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою технічних записів фіксації. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази у сукупності, доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 31.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та [PERSON] було укладено договір позики № 2750221694-80146, відповідно до якого кредитодавець надав позичальник грошові кошти в сумі 3500 грн., шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті кредитодавця. Відповідно до п.п. 9.2 Договору позики, цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних. Пунктом 9.3. Договору позики встановлено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п.п. 9.2. цього Договору, має юридичну силу власноручного підпису. Підписанням Договору позики Відповідач, також підтвердив, що він був ознайомлений з усіма його умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, зазначений договір позики було укладено в електронній формі на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № 2750221694-80146 від 31.05.2021, що була акцептована відповідачем 31.05.2021, шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором. Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, про те, що позивачем не надано доказів укладення саме [PERSON] даного договору та не долучено будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачу, суд вважає безпідставними, з огляду на такі обставини. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки. Частиною 5 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частини 6 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. У частині 1 статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Так, у розділі 10 Договору позики № 2750221694-80146 від 31.05.2021 вказано, зокрема: ПІБ: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , адреса проживання: [ADDRESS] , банківський рахунок [NUMBER] , адреса електронної пошти: [INFO] , номер телефону [NUMBER] , одноразовий ідентифікатор P3U37MEE, відправлено 31.05.2021, час відправлення: 11:08:03, введено 31.05.2021 час11:18:55, сума кредиту: 3500 грн., строк користування: 20 діб. Вказані у договорі персональні дані повністю співпадають із тими даними, що зазначені самим відповідачем у заяві, яка була адресована суду, про ознайомлення з матеріалами справи, а також його представником у відзиві на позовну заяву. Доказів використання анкетних та персональних даних [PERSON] , під час укладення договору позики, будь-якими іншими особами суду не надано, як і не надано доказів, що відповідач звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій, або оскаржував правомірність (дійсність) укладеного договору. З огляду на викладені обставини у суду відсутні сумніви, що вказаний договір був підписаний саме [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, який було йому надіслано на номер мобільного телефону, що вказаний у самому договорі. Таким чином, суд встановив, що договір позики підписано електронним підписом відповідача [PERSON] , використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Згідно п.п. 2.3. Договору позики, дата видачі кредиту 31.05.2021, дата повернення кредиту 20.06.2021 (включно), термін користування кредитом 20 діб. Відповідно до інформації, яка викладена у листі ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 2873_221108162852 від 08.11.2022, відповідно до укладеного між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на переказ коштів ФК-П-20/08-08 від 20.08.2020, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 31.05.2021, 31-05-2021 11:19:55 на суму 3500 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 91714463, призначення платежу: Зарахування 3500 грн на карту [NUMBER] . Згідно копії квитанції за сплату від 31.05.2021, яка долучена до позовної заяви, 31.05.2021 відбулось перерахування коштів на карту [NUMBER] . Вказані обставини підтверджують, що на виконання умов договору позики ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» було переховано обумовлену договором позики суму саме на картку, номер якої вказав [PERSON] при підписанні договору позики від 31.05.2021. З огляду на викладені обставини, доводи відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів суд до уваги не приймає. Крім того, суд звертає увагу на те, що саме відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він не був позбавлений можливості надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від позикодавця на виконання укладеного договору у відповідну дату, а також відповідач не був позбавлений можливості надати суду докази на підтвердження відсутності в нього відповідного рахунку. Відповідно до п.п. 2.5. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору). Умовами Договору позики на період зазначений в п.п. 2.3. Договору, плата за користування Кредитом встановлена в розмірі 1,85% за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2.7. Договору позики встановлено, що Плата за користування Кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з Рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування Суми кредиту та плати за користування Кредитом на Рахунок Товариства. Згідно графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною Договору позики, сукупна вартість кредиту за період з 31.05.2021 по 20.06.2021 становить 4 800 грн., з яких 3 500 грн. це розмір отриманого кредиту, 1 300 грн., відповідно, плата за користування грошовими коштами за вказаний період. 06.10.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 06-10/21, згідно умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором позики № 2750221694-80146 від 31.05.2021, на загальну суму 4 800 грн., з яких 3 500 грн. це залишок по кредиту, 1 300 грн. залишок по відсоткам. 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал», на підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до боржників, в тому числі за договором позики № 2750221694-80146 від 31.05.2021, що був укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та [PERSON] , на загальну суму 21 794 грн. 25 коп., з яких: 3 500 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням, 18 294 грн. 25 коп. сума заборгованості за нарахованими процентами. Правонаступництво - це перехід суб`єктивного права (а у широкому розумінні - також і юридичного обов`язку) від однієї особи до іншої (правонаступника). Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти (пункти 1 і 4 частини другої вказаної статті). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частина друга статті 509 ЦК України). Внаслідок певної дії чи події сторону у зобов`язанні можна замінити на іншу особу, яка є її правонаступником або стосовно лише цивільних прав (обов`язків), або одночасно щодо цивільних прав і обов`язків. Одним з видів правонаступництва (переходу прав юридичної особи) є сингулярне правонаступництво, за якого до правонаступника переходить певне право кредитора чи обов`язок боржника. Крім випадків, коли заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України), кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним його прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України) чи правонаступництва (пункт 2 вказаної частини), яке за змістом тієї ж частини є універсальним). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Тобто, правонаступництво прав чи обов`язків юридичної особи (кредитора або боржника) можливе і без правонаступництва юридичної особи у випадках заміни сторони у зобов`язанні. У такому разі новий кредитор має підтвердити наявність підстав для переходу до нього від первісного кредитора певного обсягу прав, надавши відповідні докази. З огляду на викладені вище обставини, суд встановив, що ТОВ «Коллект Центр», є правонаступником ТОВ «Вердикт Капітал», яке, у свою чергу, є правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» прав вимоги за договором позики № 2750221694-80146 від 31.05.2021, що був укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання [PERSON] зобов`язань за укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» договором позики, у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача, який є правонаступником у даному зобов`язанні. Згідно заявлених позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором позики № 2750221694-80146 від 31.05.2021 у загальному розмірі 21 794,25 грн., з яких: 3 500 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 18 294 грн. 25 коп. - сума заборгованості за нарахованими процентами, які розраховані ТОВ «Вердикт Капітал» за період з часу укладення договору до 10.01.2023 (дата укладення договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, який укладено 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр»). Вирішуючи питання про розмір заборгованості, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, суд виходить з наступного. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу. Водночас, за змістом частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 з приводу застосування приписів статті 1048 ЦК України у разі неправомірного, незаконного користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання Велика Палата Верховного Суду вказала на таке. Правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти за час дії договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами цього спору внаслідок припинення договору депозиту і невиконання відповідачем обов`язку повернути грошові кошти у визначений строк, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. За обставинами цієї справи, правомірне використання кредитних коштів позичальником [PERSON] закінчилось 20 червня 2021 року (останній день повернення грошових коштів), отже після цієї дати відсутні правові підстави для нарахування позичальником, або ж його правонаступником, процентів за користування наданими коштами, а позовні вимоги про стягнення передбачених статтею 625 ЦК України нарахувань ТОВ «Коллект Центр» не заявлялись, відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 16 994 грн. 25 коп. нарахованих за період з 21 червня 2021 року процентів є безпідставними та недоведеними. У постанові від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду відзначила, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України (пункт 6.35). З огляду на викладені обставини, суд не приймає до уваги доводи позивача з приводу можливості нарахування процентів за користування грошовими коштами після закінчення строку дії договору, оскільки такі твердження позивача та умови договору суперечать наведеним положенням закону. Як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на 20.06.2021 заборгованість відповідача за договором позики становила 4 800 грн., з яких 3500 грн. основна сума заборгованості, 1300 грн. сума заборгованості за процентами, нарахованими за користування грошовими коштами. Саме на таку суму первісний кредитор відступив своє право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до [PERSON] при укладенні договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 06-10/21 від 06.10.2021. Враховуючи викладені обставини суд доходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 31.05.2021 у загальному розмірі 4 800 грн., з яких 3500 грн. - основна сума заборгованості, 1300 грн. - сума заборгованості за процентами. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь позивача судовий збір, у розмірі пропорційному розміру задоволених позовних вимог, в сумі 666,89 грн. (3028х4800/21794,25). Крім того, у позові представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив стягнути з позивача витрати, пов`язані з наданням професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 6 000,00 грн. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.(ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.(ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, ТОВ «Коллект Центр» подано до суду: копію договору про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023, укладений із АО «Лігал-Ассістанс», прайс лист АО «Лігал-Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги № 84 від 26.03.2024 (з урахуванням виправленої технічної описки), витяг до акту № 1 про надання юридичної допомоги від 03.04.2024 на загальну суму 9 000,00 грн., а також платіжну інструкцію № 0433350000 від 10.05.2024, про сплату ТОВ «Коллект Центр» на рахунок АО «Лігал-Ассістанс» грошових коштів у сумі 45 000 грн. за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги. У своїх письмових поясненнях представник позивача зазначила, що надана квитанція підтверджує сплату загальної вартості послуг, з урахуванням витрат на правову допомогу по інших клієнтах. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною відповідача були надані такі документи: договір № б/н/24 від 20.06.2024, укладений між АБ «Калінін і Партнери» та [PERSON] , додаток № 1 до вказаного договору, відповідно до якого гонорар Бюро за надання професійної правничої (правової) допомоги становить 6 000 грн., платіжну інструкцію № 140430 від 05.07.2024, відповідно до якої [PERSON] було перераховано АБ «Калінін і Партнери» за договором № б/н/24 від 20.06.2024, 6 000 грн. Таким чином, на підставі наданих суду документів встановлено, що витрати ТОВ «Коллект Центр» на професійну правничу допомогу становлять 9 000 грн., а витрати [PERSON] - 6 000 грн. Кожна із сторін у цій справі не надала суду доказів необґрунтованості або неспівмірності витрат на правову допомогу протилежної сторони, які були ними заявлені до стягнення. З огляду на викладені обставини, з урахуванням положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, які передбачають, що у разі часткового задоволення позову розподіл витрат підлягає пропорційно до розміру задоволених вимог, суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 980 грн. (розрахунок (9000х22%)/100 = 1 980), а з ТОВ «Коллект Центр» на користь [PERSON] стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 680 грн. (розрахунок (6000х78%)/100 = 4680).

Outcome: partial