Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-06 00:00:00

18 жовтня 2023 року [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із заявою, якою просила суд : позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у доньки позивача [PERSON] , [INFO] народився син [PERSON] . Відомості про батька дитина записані на підставі ст. 135 СК України. Всі мешкали у [ADDRESS] . [PERSON] належним чином не виконувала батьківські обов`язки, тому родина стояла на обліку у соціальної службі у справах дітей. Після воєнного нападу росії на Україну, 24 лютого 2024 року, донька [PERSON] з онуком виїхала до країни агресора. Позивач виїхала до м. Дніпро та, згодом, забрала до себе проживати онука [PERSON] . З метою захисту прав дитини позивач мала намір звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до суду [PERSON] . Однак позивачу, під час підготування позову стало відомо, що відповідно Витягу №00040868486 від 08 серпня 2023 року реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) внесені відомості про визнання батьківства. Так, батьком онука [PERSON] записано [PERSON] . Згодом, донька [PERSON] повідомила, що дану особу було записано батьком для безперешкодного проходження кордону відповідачем. Відповідач [PERSON] участі у житті дитини не приймав, матеріально не забезпечував, ніколи його не бачив та не спілкувався з дитиною. Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду з даним позовом, який просить задовольнити. Ухвалою суду від 08 грудня 2023 року провадження у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомлення. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Ухвалою суду від 14 червня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Натомість подала заяву, якою розгляд справи просила здійснити у її відсутність, на позові наполягає та просить задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань, відзиву на позов до суду не направив. Від третьої особи органу опіки та піклування адміністрації Центрального району Дніпропетровської міської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши подані представником позивача та відповідачем заяви, матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 09 серпня 2022 року Суворовський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 14). У свідоцтві батьками дитини вказано : [PERSON] та [PERSON] . 08 серпня 2022 року реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавській області актів цивільного стану у Полтавській області Управління державної реєстрації Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) внесено відомості про визнання батьківства, на підставі заяви про внесення змін на підставі ст. 126 СК України. Так, вказано відомості про дитину : по батькові « [INFO] » змінено на « [INFO] »; відомості про батька: прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », по батькові « [INFO] » змінено на « [INFO] ». Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану №00040868486 сформованого 08 серпня 2023 року (а.с. 17-18). Неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на її утриманні. Наведене під-тверджується актом обстеження умов проживання від 15 серпня 2023 року, довідкою від 09 серпня 2023 року за № 1202-500029011252/18182 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та довідкою від 04 серпня 2023 року за №1202-5002895027/18150 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 15-16, 40). [PERSON] , [INFO] року, з 24 серпня 2023 року перебуває на обліку в управління - службі у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, з підстав «шкода, заподіяна дитині та її сім`ї бойовими діями, терористичним актом, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією» та має статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів : дитина зазнала психологічного насильства, що підтверджується довідкою Управління - служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 14 вересня 2023 року та Розпорядженням Дніпровської міської ради від 10 жовтня 2023 року «Про надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів» (а.с. 21, 22). Крім того, згідно довідки Херсонської гімназії №13 Херсонської міської ради № 89/01-30 від 21 вересня 2023 року встановлено, що протягом навчання у гімназії [PERSON] з 2018 року по 2022 рік батько не брав участі у вихованні сина, не відвідував батьківські збори, не цікавився успіхами дитини у навчанні. Наведене також підтверджується Характеристикою виданою 21 вересня 2023 року директором Херсонської гімназії № 13 Херсонської міської ради (а.с. 19, 20). Мати дитини [PERSON] проживає на території російської федерації. Наведене підтвердь-жується копією паспорту громадянина російської федерації за № [NUMBER] виданим 15 грудня 2022 року ГУ МВС росії по Краснодарському краю (а.с. 51-56). 16 липня 2024 року органом опіки та піклування - Центральної адміністрації Дніпровської міської ради надано висновок, затверджений розпорядженням Центральною адміністра-цією Дніпровської міської ради від 16 липня 2024 року за №338-Г «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав». Згідно даного висновку, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 112-114). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані : виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпе-чити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українсь-кого та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбав-лення батьківських прав. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Станом на день розгляду справи, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та утриманню дитини належним чином. Аналізуючи вищенаведені та встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини, суд приходить висновку, що своєю поведінкою відповідач не виявляє батьківського піклування та свідомо ухиляється від батьківських обов`язків щодо [PERSON] , а тому, з метою захисту законних прав та інтересів дитини, відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача в розмірі 1073 грн. 60 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved