Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 15.07.1989 року вони із відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований в місті Євпаторія, Кримської області, УРСР, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . Вказує, що спільне життя з відповідачем у них не склалось через різні погляди на життя. Зазначає, що у них відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного, фактично подружні відносини між ними вже припинені, шлюб носить лише формальний характер, припирення між ними є неможливим. Відтак, просить шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю, просила такий задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про рохгляд справи без його участі, позов підтримав та просив розірвати шлюб між ним та позивачкою. Оскільки відповідач визнав пред`явлений до нього позов і визнання відповідає позову, не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.07.1989 року у Будинку одруження м.Євпаторії Кримської області, актовий запис №576, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15.07.1989 року. Згідно з ч. 2 ст.140 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити, розірвати шлюб, оскільки він існує лише формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливе. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача на підставі ст 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 50% сплаченого судового збору при поданні до суду позовної заяви, що становить 605,60 грн., а інших 50% слід повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved