Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

Представник позивача адвокат Ярмак С.В. просить: визначити місцем проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , місце проживання його батька [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що шлюб між сторонами за рішенням суду було розірвано 17.03.2023, від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] . З початком повномасштабного військового вторгнення РФ на територію України в лютому 2022 року відповідач разом з сином виїхала до Польщі, де в неї виникли стосунки з іншим чоловіком, вона отримала посвідку на проживання в Польщі і наміру повертатися в Україну вона не має. Відповідач повідомила, що дитину привезе в Україну після закінчення навчального року, бо він не бажає залишатися з нею в Польщі, після чого привезла їхнього сина та залишила його з позивачем, оскільки їй він не потрібен. Проте повідомила, що в подальшому, коли вона налагодить своє життя, вона має намір знову забрати сина до себе, що ніяк не влаштовує позивача. Зазначив, що позивач має постійне місце проживання квартиру в с-щі [PERSON] , яка належить йому на праві власності, де обладнані належні умови для проживання дитини, працює неофіційно, має стабільний дохід та графік роботи, який дозволяє йому проводити час із сином та піклуватися про нього. Також позивачу допомагають його батьки в утриманні та вихованні сина. Дитина зареєстрована разом з позивачем, де укладено декларацію про вибір лікаря, дитина має намір продовжити навчання за місцем фактичного проживання. Крім того сама дитина виявила бажання в подальшому проживати разом з батьком, який зможе надати йому належні умови для його подальшого зростання, виховання, фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Ухвалою Балаклійського\~районного суду\~Харківської області\~від 28.11.2023\~службу у\~справах дітей\~Донецької селищної\~ради Ізюмського\~району Харківської\~області було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 116). В судовому засіданні позивач та його представник даний позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач пояснив, що наразі вони з сином проживають в [PERSON] , куди виїхали 08.12.2023, отримують грошову допомогу, син ходить до школи, проживають у безкоштовному соціальному житлі. Мати дитини проживає в Польщі, вони з нею розлучені з кінця 2022 року. Син проживає з ним приблизно з серпня 2023 року, до того проживав з матір`ю в Польщі, а він ще залишався в Україні. В серпні 2023 року відповідач привезла сина до його матері в с-ще [PERSON] , залишила його, а сама повернулася до Польщі. При цьому надала нотаріальну заяву щодо прав на дитину. Син спілкується з матір`ю телефоном, вона присилає йому посилки з речами та смаколиками, не висловлює бажань забрати дитину до себе, обіцяла приїхати до сина на день народження у квітні 2024 року, але так і не приїхала. Стан здоров`я у дитини задовільний. Зазначив, що він знятий з військового обліку 15.05.2023 за станом здоров`я, підставою для виїзду в Ірландію стала складна обстановка в країні, контузія. Вказав, що на час подання позовної заяви у травні 2023 року син проживав з відповідачем, тому він звернувся з вказаним позовом до суду. Відповідач у судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу за її відсутності, позов визнала, зазначила про обізнаність з наслідками його визнання (а.с. 18, 166-167), про що в матеріалах справи містяться відповідні заяви. Позивач в суді стверджував, що заяви надала саме відповідач, першу підписувала в його присутності, а другу відправила з Польщі до суду особисто. Крім того, по телефону в месенджері секретарю судових засідань відповідач підтвердила авторство її заяв, наданих суду. Третя особа служба у справах дітей Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області просила розглянути справу за відсутності їхнього представника (а.с.\~183, 184). Від третьої особи служби у справах дітей Балаклійської районної державної адміністрації повернувся поштовий конверт з рекомендованим повідомленням про невручення поштового відправлення (а.с. 176-177), оскільки такого органу не існує. Тому суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача, яка визнала позов, та за відсутності третіх осіб, з огляду на фізичну відсутність служби у справах дітей БРДА, як органу, та заяву служби у справах дітей Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 23). Шлюб між сторонами, укладений 30.04.2009, розірвано на підставі заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.03.2023. Питання щодо\~визначення місця\~проживання малолітнього\~сина не\~вирішувалось(а.с. 20-21, 83-84). З нотаріально посвідченої заяви відповідача [PERSON] від 13.05.2023 вбачається, що вона має намір з 14.05.2023 виїхати до Польщі на лікування, а її малолітній син [PERSON] залишається в Україні разом з батьком [PERSON] , який буде вирішувати усі питання щодо їхнього сина під час її перебування за кордоном (а.с. 28). Також в матеріалах справи наявне підтвердження від імені відповідача від 15.05.2023 про те, що вона підтверджує, що [INFO] вона перетнула кордон та знаходиться в Польщі в м. Краков, де має намір залишитися постійно (а.с. 29). Згідно з декларацією про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, від 16.07.2010 [PERSON] , 2012 р.н., знаходиться під наглядом лікаря-педіатра КНП «ЦПМСД» Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області [PERSON] (а.с. 27). З довідки Донецького ліцею № 1 Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області від 31.05.2023 вбачається, що [PERSON] дійсно навчається у їхньому закладі у 5-А класі (а.с. 80). Відповідно до договору купівлі-продажу від 30.05.2000 відповідачу [PERSON] на праві власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 32, 33). За довідкою-характеристикою Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області від 17.05.2023 позивач [PERSON] мешкає в [ADDRESS] . За місцем проживання характеризується з позитивного боку, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, розбіжностей та суперечок із представниками влади не мав, із сусідами підтримує добрі стосунки, алкогольними напоями не зловживає, заяв, скарг чи вимог до [PERSON] , як в письмові, так і в усній формі до селищної ради не надходило (а.с. 81). Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей» [PERSON] станом на 07.06.2023 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 85). За довідкою № 88 від 02.06.2023 [PERSON] на обліку у лікаря психіатра та нарколога КНП БМР ХО «БКБЛІЛ» не перебуває, за медичної допомогою до вказаних лікарів не звертався (а.с. 112). Згідно з військовим квитком [PERSON] 15.05.2023 знято з військового обліку військовозобов`язаних (а.с. 187-189). З відповіді начальника служби у справах дітей Донецької селищної ради Ізюмського району Харківської області від 27.03.2024 вбачається про неможливість надання ними висновку щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком у зв`язку з тим, що для надання висновку необхідно здійснити оцінку потреб родини, провести бесіду із дитиною. На даний час здійснити такі заходи неможливо, бо батько разом із дитиною перебувають за кордоном в [PERSON] (а.с. 129, 130, 146). Відповідно до положень ст. 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що її стосується, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Відповідно до ст. 3 Конвенції, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічної позиції притримується і судова практика. Зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц визначено, що: «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди». Відповідно до ч.\~4 ст.\~263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, для того, щоб здійснити забезпечення найкращих інтересів дитини, потрібно, для початку, виявити\~ці інтереси. Одним з основних способів визначення інтересів дитини (яка досягла віку і такого рівня розвитку, який дозволяє їй сформулювати й висловити власні погляди) є визначення думки самої дитини щодо ситуації, що склалась. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. На виконання вимоги ст. 171 СК України щодо врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя, та врахування її найкращих інтересів, судом за згодою та в присутності позивача -батька дитини була заслухана її думка. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому зараз 12 років, він вже 8 місяців проживає з батьком в [PERSON] , де ходить до школи та відвідує спортивну секцію з боротьби, проживає в будинку на 3 сім`ї, вони з батьком користуються однією кімнатою. Мати проживає в Польщі, в останнє бачив її рік тому, коли вони виїздили з батьком в [PERSON] з України через Польщу. Вказав, що з мамою спілкується по телефону, до неї переїхати вона не пропонувала. Виявив бажання проживати з батьком. За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Крім прав батьків стосовно дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки стосовно батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року)). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить правових норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Водночас під забороною розлучення дитини зі своєю матір'ю потрібно розуміти не обов'язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). У даній справі саме по собі пред`явлення в травні 2023 року [PERSON] позову про визначення з батьком місця проживання дитини, яка на той час проживала з відповідачем, дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини, відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання, школу, друзів; бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріалами справи та дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що\~малолітній [PERSON] , якому зараз повних 12 років, вже рік, як проживає лише з батьком, до 08.12.2023 в Україні за місцем реєстрації батька, а потім в [PERSON] ,\~де ходить в школу, на спортивну секцію з боротьби, проживають в соціальному житлі, на даний час всіма турботами щодо дитини, її вихованням, навчанням, здоров'ям та дозвіллям займається батько, який дбає про неї, займається усіма питаннями її життя та забезпечує всім необхідним, дитина має прихильність до батька, позитивний контакт із ним, натомість особливу прихильність до матері не встановлено, дитина бажає спілкуватися з нею, однак проживати хоче з батьком, тим більш відповідач не виявляє ніякого бажання забрати його до себе. Під час розгляду справи щодо місця проживання дитини суд насамперед виходить з інтересів самої малолітньої дитини, її віку, враховуючи при цьому його сталі соціальні/родинні зв'язки, місце дошкільного/шкільного навчання, що охоплюють територію його місця проживання, усталений тривалий побут за місцем проживання батька, позитивний психологічний стан дитини. Суд вважає, що на цьому етапі розвитку дитини залишення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком не порушить його права, а навпаки сприятиме забезпеченню його інтересів, адже за місцем проживання батька дитина має усталений тривалий побут, сталі соціальні/родинні зв'язки, належний рівень життя, задовільні умови для проживання, що у сукупності є необхідним для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Матеріали справи не містять докази, що батько дитини не належним чином виконує батьківські обов'язки щодо участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] . Суд враховує, що мати дитини не заявляла зустрічних позовних вимог про визначення місця проживання з нею сина, який\~фактично проживає з батьком. Відповідно до ч. 4-6 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). З урахуванням того, що дитина перебуває з батьком за кордоном, орган опіки та піклування позбавлений можливості надати висновок щодо місця проживання дитини, тобто з об`єктивних причин. Разом з тим, суд зазначає, що в постанові Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 грудня 2023 року в справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22) зроблено висновок, що «Передбачена частинами четвертою та п'ятою\~статті 19 СК України\~обов'язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п'ятої\~статті 19 СК України\~надання ним такого висновку є обов'язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов'язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв'язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо». Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності висновку служби у справах дітей, за наявними матеріалами справи, проти чого також не заперечувала сторона позивача. За таких обставин, зважаючи на найкращі інтереси дитини та її прихильність до батька, особу матері, яка на даний час не проявляє бажання забрати дитину до себе, хоча не перестала спілкуватися з дитиною по телефону, та тривалий час спільно не проживає з дитиною, враховуючи соціалізацію малолітньої дитини та її інтеграція в умови проживання з батьком (без матері) протягом тривалого часу з серпня 2023 року, суд доходить висновку, що в найкращих інтересах дитини буде подальше проживання з батьком. На підставі внутрішнього переконання, яке ґрунтується на оцінці всіх обставин справи у їх сукупності, враховуючи найкращі інтереси малолітнього [PERSON] , його бажання проживати разом з батьком, а не з відповідачем, права та інтереси дитини на гармонійний розвиток і належне виховання у сталому середовищі, з метою дотримання балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов'язком батьків діяти в її інтересах, суд вважає доцільним визначити місцем проживання дитини разом з батьком, що відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд також враховує, що\~ [PERSON] зацікавлений у вирішенні спору щодо визначення місця проживання дитини, про що свідчить подання ним позову до суду щодо вирішення питання про визначення місця проживання малолітнього сина з ним. Суд виходить із того, що при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, найкращі інтереси останніх мають першочергове значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися. Держава має позитивні зобов'язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров'ю та розвитку. Суд наголошує, що визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком не повинно негативно впливати на її взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків, спір між якими вирішено судом. Разом із цим, суд підкреслює необхідність налагодження батьками співпраці з метою забезпечення належного контакту між кожним із них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку фізичної опіки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд виходить з принципів судочинства про змагальність судового процесу та ухвалення рішення судом лише на підставі доказів, наданих сторонами. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то на підставі ч.\~1 ст.\~142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved