Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-12 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулася [PERSON] (надалі за текстом - позивач, дочка) до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач, син), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гаврилова Ольга Василівна (надалі за текстом - третя особа), про усунення від спадщини та одноособове успадкування майна. Ухвалою Суду від 01.02.2023, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач не має права на спадкування за заповітом, оскільки ухилявся від догляду за [PERSON] (надалі за текстом - матір), у зв`язку з чим, просить суд: винести рішення про усунення відповідача від спадкування після смерті матері та визнати позивача єдиним спадкоємцем. Відповідач 1 заперечує проти позову виходячи з того, що він не ухилявся від догляду за матір`ю. Відповідач 2 заперечує проти позову, оскільки [PERSON] не була особою похилого віку, не була тяжко хворою або калікою та мала можливість самостійно за собою доглядати. Також відповідач 2 зазначає, що матір не зверталась до відповідача 1 за матеріальною допомогою та того що надаваної допомоги була недостатньо і матір потребувала додаткової постійної допомоги саме від відповідача 1. 06.03.2023 до суду від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів. 07.03.2023 до суду від відповідача надійшов відзив. 20.03.2023, 10.05.2023 та 30.05.2023 до суду від відповідача надійшла заява про виклик свідків. У підготовчому засіданні 22.03.2023 судом було поновлено строк на подання відзиву, задоволено клопотання про витребування доказів та про виклик свідків. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22.03.2023 судом було витребувано докази, на виконання вимог якої 17.04.2023 надійшли витребувані документи. 04.04.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив. 20.04.2023 до від позивача надійшло клопотання про призначення у справі судово-медичної експертизи. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 24.04.2023 було відмовлено у задоволені клопотання позивача про призначення у справі судово-медичної експертизи. 24.05.2023 до суду від третьої особи надійшли матеріали спадкової справи. У підготовчому засіданні 31.05.2023 судом було задоволено клопотання відповідача про виклик свідків, закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 20.06.2023 до суду від відповідача надійшла заява про витребування доказів та про повернення до стадії підготовчого засідання. 10.07.2023 до суду від позивача надійшла заява про повернення до стадії підготовчого засідання та клопотання про залучення співвідповідача. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 20.07.2023 було ухвалено повернутись до стадії підготовчого провадження, залучити до участі співвідповідача - [PERSON] та про витребування доказів. 05.09.2023 до суду від позивача надійшла заява про зміну правової підстави позову, клопотання про виклик свідків та про долучення доказів. 12.10.2023 до суду від відповідача 2 надійшли пояснення. У підготовчому засіданні 08.11.2023 судом було прийнято до розгляду заяву позивача про зміну правової підстави позову, частково задовольнив клопотання про виклик свідків, відмовлено у задоволенні клопотання про долучення доказів. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 13.08.2024 до суду від відповідача 1 та позивача надійшли промови у судових дебатах. У судове засідання 13.08.2024 прибули представники сторін. Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача 1 та відповідач 2 проти задоволення позовних вимог заперечили. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд встановив наступне. Свідоцтвами про народження [NUMBER] від 09.10.2012 та [NUMBER] від 20.04.2002 підтверджується, що позивач та відповідач 1 є дітьми матері, відповідно дочкою та сином. У матері була встановлена друга груп інвалідності (загальне захворювання) з 12.06.2017. Діагноз: деформуючий артроз обох колінних суглобів ІІІ ступеню з вірусною деформацією гомілок, обох тазостегнових суглобів І ст., цукровий діабет ІІ ступеню тяжкості, гіпертонічна хвороба ІІ ступеню. Згідно Свідоцтва про смерть [NUMBER] від 17.11.2021 матір ([INFO]) померла [INFO] . Причиною смерті матері є коронавірусна хвороба, важкий перебіг двобічної пневмонії, дихальна недостатність. 25.11.2021 позивач звернулась до третьої особи з заявою №32, якою прийняла спадкове майно. 12.01.2022 відповідач 1 звернувся до третьої особи з заявою №2, якою прийняв спадкове майно. 27.10.2022 відповідач 2 звернувся до третьої особи з заявою №15, якою прийняв спадкове майно. Відповідно до матеріалів спадкової справи за № 14/2021, яка відкрита приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавриловою Ольгою Василівною, щодо майна померлої [PERSON] , спадкоємцями після померлої [PERSON] є відповідач 2, позивач та відповідач 1. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 15.06.2023 надав свідчення того, що відповідач 1 надавав матері матеріальну допомогу, робив те що вона просила зробити, матір та син перебували в нормальних відносинах, відповідач 1 організовував місце поховання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 15.06.2023 надала свідчення того, що відповідач мав гарні відносини з позивачем, відповідач 1 купував ліки матері, які заносила [PERSON] , відповідач 1 часто переписувався та спілкувався по телефону з матір`ю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 25.01.2024 надала свідчення того, що позивач доглядала за матір`ю в лікарні, привозила ліки та продукти. Щодо відносин з сином їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 25.01.2024 надала свідчення того, що матір раз на місяць приходила до аптеки купувати ліки, позивач допомогала матері з продуктами та ліками. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 25.01.2024 надала свідчення того, що вона бачилась з померлою майже кожного дня, ходила в аптеку та на базар, на який влітку ходили разом. Позивача бачила двічі на місяць, яка привозила продукти. Також, свідок зазначила, що матір жалілась на те що відповідач 1 не приїжджав до неї разом з дітьми. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 25.01.2024 надала свідчення того, що бачила як померлу відвідували подруги та дочка. Між матір`ю та сином були натягнуті відносини, розмови були на підвищених тонах, син не допомогав матері До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Частиною 5 статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухиляється від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Таким чином, виходячи зі змісту вказаної норми, суд при вирішенні справи повинен встановити, як факт ухилення особи від надання спадкоємцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпораднім станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавця, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Крім цього, підлягає зясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну і фізичну змогу надавати таку допомогу. За змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. З огляду на викладене, правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги (1) при можливості її надання спадкодавцю (2), який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу (3), потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця (4). Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інші спадкоємці або територіальної громади), а безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Тобто, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; - перебування спадкодавця в безпорадному стані; - потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Отже, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Подібні висновки викладені у Постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 521/20849/16, від 18 грудня 2020 року у справі № 761/19573/15-ц, від 29 червня 2021 року у справі № 386/967/18, на які посилалася заявник у касаційній скарзі. Суд зазначає, що матеріали справи свідчать про те, що матір не була похилого віку (58 років), не мала тяжкої хвороби та не була калікою, однак, через стан здоров`я потребувала певного догляду. Також, як підтверджується матеріалами справи тривалий час до смерті матері допомогу надавали дочка та син, а потім поховали її. Позивачем до суду не надано належних доказів щодо звернення матері так і позивача до відповідача з проханням про надання будь - якої допомоги та доказів, що свідчили б чи було останнім відомо про необхідність надання такої допомоги. Не встановлено наявність таких доказів і під час розгляду справи. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що допомога, яку надавав відповідач 1 було недостатньо і матір потребувала додаткової постійної допомоги саме від відповідача, за умови отримання такої допомоги від інших осіб, зокрема позивача. На думку суду, претензії матері до сина носили ознаку моральних страждань через те, що син недостатньо часто приходив до матері та не приділяв їй уваги, але матеріального забезпечення від сина матір не просила. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Підсумовуючи викладене вище суд зазначає, що позивач не надала належних, достатніх та безспірних доказів на підтвердження ухилення відповідача від надання матері допомоги за наявності можливості її надання, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані та потребу у постійному сторонньому догляді саме від відповідача 1. Відтак, суд доходить до висновку про відмову у задоволення позову, оскільки матеріалами справи не підтверджено факту умисного ухилення відповідача 1 від обов`язку надання спадкодавцеві допомоги, якої вона потребувала. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Outcome: dismissed