Jurisdiction: civil
Date: 2024-08-07 00:00:00

В жовтні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики за в розмірі 150 000,00 грн. Позов мотивований тим, що 29.06.2023 р. до позивача звернувся [PERSON] позичити йому кошти в розмірі 150 000,00 грн., за умови повернення зазначеної суми до 29.07.2023 року. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч в присутності двох свідків написав розписку і отримав гроші. Однак відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконав. Таким чином грошова суму за договором підлягає стягненню. Ухвалою суду від 08.11.2023 р. провадження у справі відкрито та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем, через канцелярію суду, були подані письмові пояснення, в яких просить відмовити в позові, посилаючись на те, що позивач звернувся до відповідача в серпня 2022 р. для придбання корпоративних прав ТОВ «КМ.ДА», код ЄДРПОУ 43305387. Сторони зустрілися в нотаріальній конторі, в якій було проведено реєстраційну дію з купівлі-продажу корпоративних прав ТОВ «КМ.ДА», код ЄДРПОУ 43305387. Підтвердження чого є акт приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ «КМ.ДА», рішення 3 01/22 від 03.08.2022 р ., а також безпосередньо виписка з Єдиного реєстру юридичних осіб-підприємців. Розрахунок за дану фірму проходив в готівці на підтвердження чого відповідач написав позивачеві відповідну розписку. Таким чином взаємовідносини між сторонами було здійснено правочин, який був направлений на купівлю-продаж корпоративних прав Товариства, а не отримання коштів відповідачем у власних цілях. На даний момент позивач є власником ТОВ «КМ.ДА», отже сплатив кошти за кооперативні права. Позивач та представник позивач будучи у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій останній просив розглянути справу за його відсутності, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач, будучи повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення, в яких просив відмовити в позові. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 23.06.2023 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 23.06.2023 року. Строк повернення боргу встановлено, згідно умов розписки до 23.07.2023 року. Доказом цьому є розписка складена та підписана відповідачем власноручно, копія розписки було долучено до матеріалів справи. Однак, до теперішнього часу борг в розмірі 150 000,00 грн., відповідачем не повернуто. Позивач зазначає, що відповідачем свій обов`язок по поверненню грошових коштів досі не виконано. Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов`язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики, що підтверджено відповідною розпискою у визначений строк. Позовна заява була подана до Подільського районного суду міста Києва на підставі ч. 9 ст. 28 ЦПК України, згідно з якою позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Через невиконання відповідачем зобов`язання за договором позики між сторонами виникли спірні договірні правовідносини, які регулюються нормами статей 1046-1049 ЦК України. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Через ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленим законом. Згідно з чинним законодавством, у разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання договору позики в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Згідно з розпискою від 29.06.2023 р. наданою позивачем та перевіреним судом, вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики становить в розмірі 150 000,00 грн. Ця розписка приймається судом до уваги, оскільки доказів неправильного його нарахування відповідачем не подано. Крім того суд не приймає до уваги, заперечення сторони відповідача, щодо сплати коштів позивачем за корпоративні права, оскільки вони були придбані в 2022 році, а боргова розписка була написана в 2023 році, в якій зазначено, що [PERSON] отримує кошти в борг. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання про те, що оскільки між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які не виконані стороною відповідача, а тому відповідно до умов договору та норм ЦК України суд дійшов висновку, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1 510,00 грн, що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1 510,00 грн.

Outcome: approved