Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до Держави України в особі Головного управління національної поліції в Київській області, Держави України в особі Державна казначейська служба України, третя особа без самостійних вимог: поліцейський ВРПП Фастівського РУП ГУ НП в Київській області сержант поліції [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями працівника правоохоронного органу, в якій просить: -Зобов`язати Державну казначейську службу України (Казначейство України) списати кошти державного бюджету на користь [PERSON] на підставі рішення суду у сумі 39\~050 гривень. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом посилається на наступне. Так, 25 травня 2022 року, постановою поліцейського ВРПП Фастівського РУП ГУ НП в Київській області Барковського О.О. серії БАВ №429091, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Не погоджуючись із винесеною постановою, позивач звернувся у встановленому законом порядку до суду із адміністративним позовом. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.11.2022 року позов [PERSON] задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №429091 від 25.05.2022, а провадження по справі закрито за відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. Позивач зазначає, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, йому було заподіяно моральна шкода, яка полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, порушенні нормальних життєвих стосунків, а також, обмеження свободи пересування. Подальше оскарження неправомірної постанови призвело до нових переживань, переривання робочого процесу, відчуття пригніченості. В зв`язку з чим, він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 18.03.2024 зазначена справа передана в провадження судді Ковалевської Л.М. Ухвалою суду від 21.03.2024 відкрито позовне провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До суду 05.04.2024 року через систему «Електронний суд» від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого представник просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 27 листопада 2019 року по справі №242/4741/16-ц належним відповідачем у справі про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є Держава, як учасник цивільних правовідносин, який позивач визначає порушником своїх прав. При цьому, необхідності зазначення у позовних вимогах таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, ЦПК України не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не в резолютивній частині рішення суду. Також, у рішеннях, що підлягають виконанню шляхом стягнення спірної суми з Державного бюджету України, судові витрати по справі підлягають стягненню з Державного бюджету України, що підтверджується висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 червня 2018 року по справі №910/23967/16. Відповідно до Положення про Єдиний казначейський рахунок, що затверджений Наказом Державного казначейства України від 26 червня 2002 року №122, не можливо здійснити безспірне списання коштів безпосередньо з ЄКР. Списання коштів здійснюється з відповідних рахунків, відкритих для певної мети і лише після встановлення в законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень. Згідно висновку Верховного Суду від 06 лютого 2019 року по справі №199/6713/14-ц та ухвали ВССУ від 05 липня 2017 року по справі №210/327/15-ц, не допускається. Отже, Казначейство відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету у встановленому Порядку, тому позивачем формулювання позивних вимог зроблені не вірно. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, разом з цим реалізація механізму оскарження постанови не є порушенням прав особи у розумінні статті 23 ЦК України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювана, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягів страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такою відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Також, представник просив взяти до уваги, що Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, неодноразово вказував, що відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не лише у формі грошової компенсації, а й у іншій формі. Встановлення факту порушення само по собі становить достатню справедливу сатисфакцію в частині відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Недбала проти Польщі» від 04 липня 2000 року, «Джабарі проти Туреччини» від і 1 липня 2000 року, «Єрошкіна проти України» від 18 червня 2009 року, «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року, «Антоненко та інші проти України» від 20 лютого 2020 року). Висновки Позивача, щодо наявності моральної шкоди не підтверджуються належними доказами. До позовної заяви не додано жодного доказу, що прямо чи опосередковано підтверджує заподіяння позивачу душевних страждань, або дає можливість оцінити ступінь порушення його нормального способу життя, з яких суд міг би встановити характер та обсяг моральних страждань. Зазначене свідчить, що Позивачем не наведено та переконливо не доведено фактів завдання йому моральної шкоди, що є його процесуальним обов`язком. Пункт 9 Постанови вказує, що визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, позивач повинен наводити відповідні мотиви. Розмір відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягів страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тож, наявність моральної шкоди необхідно доводити, зазначаючи в позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Позивачем, як доказ моральної шкоди, було надано копію виписки з амбулаторної медичної карти хворого, з якої відомо, що Позивач перебував на лікуванні з діагнозом базосквамозна карцинома шкіри. Відповідач 2 зауважив, що діагноз базосквамозна карцинома шкіри був встановлений позивачеві у 2021 році, а отже він ніяк не пов`язаний з притягненням позивача до адміністративної відповідальності у 2022 році. Відповідач 2 вважає, що надані Позивачем копії платіжних документів на оплату медичних послуг, не можуть бути доказами заподіяння моральної шкоди Відповідачем 1 позивачу, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між хворобою позивача та його притягненням до адміністративної відповідальності. Враховуючи вищевикладене,\~Відповідач 2\~вважає,\~що виписки\~амбулаторної медичної карти хворого,\~які були\~надані позивачем\~як доказ\~моральної шкоди,\~є нічим\~іншим як маніпулюванням\~обставинами справи\~з метою\~Формування висновків,\~що не відповідають дійсності. Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необгрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. Позивач не надав належних доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. З огляду на викладене, мотиви позову обґрунтовуються та зводяться до загальних фраз і не підкріплюються жодними доказами. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 13 червня 2024 року за клопотанням позивача [PERSON] замінено неналежного відповідача Департамент патрульної поліції на належного Головне управління національної поліції в Київської області. \~ \~ \~ \~Також, 13 червня 2024 року позивачем подано до суду уточнену позовну заяву, сформовану з позовною вимогою до належного відповідача Держава Україна в особі ГУ НП в Київській області. \~ \~ \~ \~В судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені судом належним чином. Позивач подав до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, підтримав позовні вимоги. Відповідач - ГУ НП в Київській області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач - Державна казначейська служба України в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та направили відзив на позовну заяву. Третя особа - поліцейський ВРПП Фастівського РУП ГУНП в Київській області Барковський О.О. в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, причину неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 листопада 2022 pоку у справі №381/1344/22 скасовано постанову про накладення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №429091 від 25.05.2022 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 та ч. 6 ст. 121 КУ пАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Рішенням суду встановлено, що 25.05.2022 року відносно позивача поліцейським ВРПП Фастівського РУП ГУ НП в Київській області сержантом поліції Барковським О.О. винесено постанову серії ДБАВ №429091 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2\~ст. 126 КУпАП, ч. 6 ст. 121 КУпАП., за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності. За змістом постанови позивач керував електроскутером, який не зареєстровано у встановленому законом порядку та не мав відповідної категорії на право керування таким транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 30.1 та п. 21а ПДР України. \~ \~ \~ \~21 листопада 2022 року вказане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодуванняза рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 вищевказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19) та від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21). У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) зазначено, що:«здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше).Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналіз вищевикладених положень дає змогу дійти висновку, що в особи, щодо якої провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дійпосадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Отже, дії поліцейського ВРПП Фастівського РУП ГУ НП в Київській області Барковського О.О. у складанні відносно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення, передабчене ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування моральної шкоди здійснюється незалежно від вини. Беручи до уваги, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 6 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд доходить висновку про завдання позивачу моральної шкоди, яка на переконання суду виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права, а тому, наявні правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод. При цьому, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача чином не спростовано відповідачем у судовому порядку. При визначенні розміру завданої позивачеві моральної шкоди, суд виходить з наступних обставин. Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається зі змісту позовної заяви, вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 39050 гривень позивач пов`язував з тим, що діями інспектора поліції йому були спричинені душевні та моральні страждання, які виразилися у поганому самопочутті, порушенні звичайного ритму життя, нераціональному витрачанні життєвого часу, а також, тимчасовому обмеженні 25 травня 2022 року (в день складання адміністративного протоколу) свободи пересування та знущань з боку інспектора. Завдана позивачу моральна шкода, також, виражалась у незаконному відкритті виконавчого провадження зі сплати подвійного штрафу накладеного на позивача інспектором, арештом коштів, арештом транспортних засобів, а також, часу необхідного для відновлення стану здоров`я, необхідності звернення за правовою допомогою та періоду знаходження справи в суді. Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права. Постановою державного виконавця Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) від 06 липня 2022 року відкрито виконавче провадження №69345532 на підставі постанови БАВ №429091 від 25 травня 2022 року про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу. Постановами державного виконавця Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) від 06 липня 2022 року накладено арешт на кошти боржника, стягнуто суму виконавого збору, накладено арешт на майно боржника, а саме транспортні засоби. І лише постановою державного виконавця Фастівського ВДВС у Фастівському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) від 22.11.2022 закінчено виконавче провадження та знято арешти з майна та коштів боржника [PERSON] в зв`язку з набранням законної сили рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.11.2022 про скасування постанови про адмінправопорушення. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», громадянинові відшкодовуються моральна шкода у наведених випадках в статті 1 цього Закону. Згідно із частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається із урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» мінімальна заробітна плата з 01 січня 2024 року становить 7100,0 грн. Вимоги частин\~2\~та 3\~статті 23\~ЦК України\~передбачають,\~що моральна\~шкода полягає\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я;\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів;\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна;\~у приниженні\~честі та\~гідності фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної або\~юридичної особи.\~Моральна шкода\~відшкодовується грішми,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб.\~Розмір грошового\~відшкодування моральної\~шкоди визначається\~судом залежно\~від характеру\~правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Статтею 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Рішенням Конституційного Суду України від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на державу. Згідно із ч.5 ст.9, ч.б ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Така правова позиція викладена у рішенні Верховного суду у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року справа № 607/25602/19 (провадження № 61-6654св21). Таким чином, незаконним складанням протоколу про адміністративне правовопрушення, та подальшим його розглядом в суді до моменту прийняття остаточного рішення (з 25 травня 2022 року день складання протоколу та 09 листопада 2022 року день закриття адміністрнатвиного провадження судом) на протязі 5,5 місців [PERSON] заподіяно моральну шкоду у розмірі 39050 гривень (7 100 грн. х 5,5 місяців). Зважаючи на доведеність факту відсутності в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, враховуючи обставини справи та тривалість у часі конфліктного випадку, справедливим у даній ситуації буде присудження позивачу 39050 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. При цьому, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду. Такими органом державної влади у спірних правовідносинах є Головне управління національної поліції в Київській області. У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Верховний Суд зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою.Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Враховуючи, що відшкодування шкоди здійснюється за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету України, суд стягує на користь позивача 39 050 гривень в рахунок моральної шкоди з Державного бюджету України та задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України\~суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Outcome: approved