Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-31 00:00:00

22.04.2024 позивач [PERSON] подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву до ПАФ "Україна", в якій просить зняти арешт з її майна, який зареєстрований 05.12.2006 Кам`янка-Бузькою державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення від 20.04.1990 колгоспу "Україна". В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що згідно Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на майно її померлого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , міститься обтяження, а саме заборона (архівний запис), яка накладена державним нотаріусом Кам`янка-Бузької\~державної нотаріальної\~контори на підставі повідомлення б/н від 20.04.1990, К-п "Україна", що не дає їй змоги оформити спадкові права після його смерті. Вказує, що причин з яких було накладено заборону на майно їй невідомі, у зв`язку з тим змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 23.04.2024 відкрито провадження в справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24.06.2024 підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить суд справу розглядати без їх з позивачкою участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача ПАФ "Україна" в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подаа листа, в якому просить суд справу розглядати у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори в судове засідання також не з`явилась, через канцелярію суду подала листа, в якому просить суд справу розглядати у відсутності державного нотаріуса. З огляду на зазначені обставини суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.05.1981, 16.05.1981 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвіще дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.9). Як видно з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.12.2022, [INFO] помер [PERSON] (а.с.11). Згідно свідоцтва про право власності від 22.10.2002, [PERSON] на момент смерті, в цілому належало будинковолодіння по [ADDRESS] (а.с.10). Як зазначає позивачка [PERSON] , що з метою отримання свідоцтва на спадщину після смерті чоловіка, зокрема на вищевказаний будинок, вона звернулась з відповідною заявою до нотаріуса, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва через те, що на невизначене майно її чоловіка в с. Великосілки Кам`янка-Бузького району Львівської області міститься обтяження, а саме заборона (архівний запис). Так, судом згідно з інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що на не визначене майно, окреме майно [PERSON] , в с. Великосілки Кам`янка-Бузького району Львівської області є обтяження, (архівний запис), яке накладено державним нотаріусом Кам`янка-Бузької\~державної нотаріальної\~контори на підставі повідомлення б/н від 20.04.1990, К-п "Україна" (а.с.12). Відповідно до листа завідувача Кам`янка-Бузької державної нотаріальної контори від 05.12.2023, що архівна заборона виникла 20.04.1990 №465739-120, на підставі повідомлення б/н від 20.04.1990, К-п "Україна" і занесена в реєстр заборон 05.12.2006. У державній нотаріальній конторі відсутні архівні документи, які стосуються накладення заборони відчуження за 2006 (а.с.14). Звертаючись до суду з даним позовом позивачка вказує, що їй невідомо про причини накладення такого арешту на спадкове майно, і що наявність такого арешту призводить до порушення її права на отримання спадщини. Даний спір належить розглядати даному суду, так як згідно ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Вирішуючи дану справу суд виходив із наступних мотивів та положень закону. Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Як встановлено судом вище, [INFO] помер [PERSON] , а позивач у справі [PERSON] є його спадкоємцем за законом, тому з моменту його смерті набула право власності на належне [PERSON] майно. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, спадкоємець власника має право вимагати усунення будь-яких перешкод у реалізації її права володіння користування та розпорядження належним їй спадковим майном. Як видно із матеріалів справи, а саме з інформації яка міститься у реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на спадковому майні позивачки містятся обтяження, яке виникло ще з 1990 і існує до сьогоднішнього дня. Разом з тим, судовим розглядом не здобуто доказів того, що у спадкодавця позивача були будь-які майнові зобов`язання на забезпечення виконання яких може існувати таке обтяження, а тому існування заборони відчуження належного позивачці сподкового майна на підставі повідомлення від 20.04.1990 є надмірним втручанням у її право власності. Причому суд вважає, що з огляду на час, який минув з моменту виникнення зобов`язання (понад 34 роки), відсутність будь-яких доказів щодо розміру такого зобов`язання, а також особи кредитора, існування обтяження на спадкове майно позивача не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства як справедливість, добросовісність і розумність. Тому, суд дійшов переконання, що даний позов є підставний, обґрунтованим та спрямований на реальний захист прав та інтересів позивачки. Вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права позивачки, суд дійшов висновку, що сформульовані позовні вимоги не цілком узгоджуються з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, аналіз статті 26 цього закону свідчить, що суд може скасувати рішення державного реєстратора зокрема і щодо обтяження, тоді як поняття «зняття заборони» вжито в законі (ст. 31-2) як повноваження нотаріуса відповідно до Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відтак, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за правильне скасувати обтяження на нерухоме майно, яке міститься у відповідному записі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Причому, на переконання суду, у даному випадку не має місця вихід за межі позовних вимог, оскільки сама зміна формулювання вжитого способу захисту не змінює мети, з якою позивачка зверталась до суду. Тому, позовні вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial