Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] в березні 2023 року звернулася до суду з вищевказаними позовними вимогами до [PERSON] . В обгрунтування позову вказує, що [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 300 000 грн. та зобов`язався повернути отриману суму в повному обсязі своєчасно до 01.03.2021 року. Наведене підтверджується розпискою від 01.09.2020, яку [PERSON] засвідчив власним підписом та скріпив печаткою, що належала йому як фізичній особі- підприємцю. Вказаною розпискою також визначено, що у разі неповернення [PERSON] боргу в повному обсязі, останній зобов`язався надати [PERSON] право власності на автомобіль марки UAZ Patriot, колір серебристий металік, кузов (кабіна) [NUMBER] , 2017 року випуску, шляхом переоформлення на неї або складення генеральної довіреності, тобто передати авто у власність [PERSON] та виплатити пеню в розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожен тиждень прострочення виплати. [PERSON] [INFO] помер [INFO] грошові кошти в сумі 300 000 грн. за життя не повернув, вищевказане авто у власність [PERSON] не надав. На адвокатський запит № 29/12 від 29.12.2022 щодо відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] та визначення кола спадкоємців, отримано відповідь, згідно якої відмовлено в отриманні запитуваної інформації. Зазначає, що їй стало відомо, що спадкоємцем боржника є [PERSON] , яка як спадкоємець [PERSON] є його правонаступником у спірних правовідносинах. Покликається на те, що кредитор вправі вимагати з відповідача стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за позикою , що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них. Посилаючись на ст.ст. 526,1223, 1281, 1282, 1258, 1259, 1447, 1449 ЦК України просить суд стягнути з [PERSON] , як спадкоємця після смерті [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу згідно розписки, що складає 300 000 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О. Ухвалою від 21.04.2023 року розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 09.11.2023 року витребувано копію спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , яка надійшла до суду 05.12.2024 року. 18.01.2024 року по справі закрито підготовче засідання. В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримував, з обставин викладених у позові та просив суд позов задовольнити. Відповідач з представником проти задоволенні позову заперечували, просили відмовити в задоволенні позову та застосувати строки позовної давності. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. В ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 300 000 грн. та зобов`язався повернути отриману суму в повному обсязі своєчасно до 01.03.2021 року. Наведене підтверджується розпискою від 01.09.2020, оригінал якої стороною позивача надано суду. Вказаною розпискою визначено, що у разі неповернення [PERSON] боргу в повному обсязі, останній зобов`язався надати [PERSON] право власності на автомобіль марки UAZ Patriot, колір серебристий металік, кузов (кабіна) [NUMBER], 2017 року випуску, шляхом переоформлення на неї або складення генеральної довіреності . Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивач пред`явив оригінал розписки у судовому засіданні, наявність якої у нього є свідченням як укладення між сторонами договору позики, так і невиконання відповідачем умов договору позики. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). [PERSON] [INFO] помер [INFO] грошові кошти в сумі 300 000 грн. за життя не повернув, вищевказане авто у власність [PERSON] не надав, протилежне судом не встановлено. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина . Єдиним спадкоємцем [PERSON] є його донька [PERSON] . Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Спір виник між позивачем та відповідачем, як спадкоємцем позичальника , з приводу погашення заборгованості за договором позики. Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1281, 1282 ЦК України. Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року №640/6274/16-ц при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Як убачається з копії спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , 16.12 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтак В.Я. видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом майна [PERSON] , спадщина, на яку видано свідоцтва складається: частини квартири [ADDRESS] , вкладу з відсотками та нарахованою компенсацією, що розміщений в АТ КБ «Приват Банк» на суму 13 287,38 грн. В позовній заяві позивач вказує, що позивачу стало відомо про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] та визначення кола спадкоємців після направлення адвокатського запиту № 29/12 від 29.12.2022 року. Відповідач в своїх запереченнях за позов посилається на те, що про факт смерті [PERSON] та наявність спадкоємця [PERSON] позивачу стало відомо значно раніше, як мінімум в момент звернення до органів поліції із заявою про злочин стосовно викрадення грошових коштів з квартири після смерті [PERSON] та визнання потерпілою в рамках кримінального провадження № 12021060450000053 від 29.01.2021 року, СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області. Ще додатково підтверджує протоколом одночасного допиту осіб від 15.12.2021 року , під час якого було допитано [PERSON] та [PERSON] . Матеріали спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] не містять вимоги кредитора [PERSON] до спадкоємців померлого щодо повернення боргу, позов про стягнення боргу за кредитором спадкодавця направлено до суду 22.03.2023 року. В своїх письмових запереченнях на заяву відповідача щодо застосування строків позовної давності позивач посилається на те, що відповідач визнав позов, але просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем на думку відповідача пропущений строк на звернення до суду. Разом з тим, відповідач в судовому засіданні позов не визнавала. Також в своїх письмових запереченнях на заяву відповідача щодо застосування строків позовної давності позивач посилається на те, що про те, що [PERSON] є спадкоємцем, яка прийняла спадщину після померлого [PERSON] їй стало відомо в грудні 2022 року. З метою недопущення пропуску пред`явлення вимоги до спадкоємця мало звернення до Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області, проте доказів такого звернення суду не надає, а потім з даним позовом до суду зважаючи на отриману відповідь. Зазначає, що відповідачу було відомо, що позивачка кредитор її померлого батька, але відповідачка не повідомила її, що вона прийняла спадщину. Вважає, що звернулася до суду з даним позовом в межах строків визначених статтею 1281 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Як убачається з наданої суду копії протоколу одночасного допиту потерпілої [PERSON] та свідка [PERSON] від 15.12.2021 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021060450000053 від 29.01.2021 року убачається, що «на запитання Чи знаєте Ви [PERSON] . [PERSON] зазначала, так знаю, вказана особа спілкувалася з моїм батьком [PERSON] більше 20 років». «запитання [PERSON] до [PERSON] : Ваш батько був «невменяемым человеком», знаю [PERSON] 36 років, підтримували самі близькі та дружні відносини з ним, як я та моя сім`я та він був самим надійним другом» Звертаючись до суду з даним позовом позивач надає суду копію свідоцтва про смерть [PERSON] та посвідчує його копію з оригіналом згідно. Отже суд вважає, що на час допиту сторін 15.12.2021 року позивач була обізнана про смерть [PERSON] , який помер [INFO] і про те, що [PERSON] , як донька є спадкоємицею померлого, і не позбавлена була можливості у строки визначені ст.1281 ЦК України пред`явити вимогу до спадкоємця. Доказів того, що спадкоємець кредитора була обізнана про борги спадкодавця позивачем суду не надано. Відповідно до ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини , якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину , не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкоємця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодаця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді, як згідно ст.267 ЦК України сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності в суді заявила одна із сторін. Сплив визначених статтею 1281 строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями , а також припинення таких зобов`язань . В ході розгляду справи судом не встановлено, а позивачем не доведено факт пред`явлення вимоги кредиторо до спадкоємців у межах строків, визначених статтею 1281 ЦК України. Відтак, суд вважає необгрунтованими доводи позивача щодо своєчасного пред`явлення вимоги до спадкоємців та вважає , що позивач втратив право вимоги до спадкоємців. Тобто, в даному випадку встановлено факт пропуску кредитором преклюзивного строку визначеного ст.1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed