Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-28 00:00:00

Представник позивача - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , третя особа ТОВ «Агроінвест» про конфіскацію земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ГУ Держгеокадастру у Донецькій області вживаються заходи стосовно врегулювання деяких питань конфіскації земельних ділянок сільськогосподарського призначення та їх продажу на земельних торгах. Під час здійснення моніторингу було встановлено, що громадянка російської федерації [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1420982000:01:015:0013, площею 4,8182 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна 16.01.2020 за № 35109380 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2011249614209). В подальшому [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] , був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки з ТОВ «Агроінвест» строком на 10 років. Таким чином, [PERSON] , будучи громадянкою російської федерації, має у приватній власності земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1420982000:01:015:0013, загальною площею 4,8182 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, упродовж року добровільно не здійснила її відчуження. На підставі наведеного у позивача наявні підстави для конфіскації у [PERSON] вказаної земельної ділянки шляхом припинення права власності на неї з одночасним визнанням права власності держави в особі Головного управління Держгеокадстру у Донецькій області, в зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача - Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань про розгляд справи без її участі або про відкладення судового засідання від неї на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий. Представник третьої особи - ТОВ «Агроінвест» в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Надала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] (громадянка російської федерації, паспорт [NUMBER] , виданий УВС міста-курорта Анапа Краснодарського краю 23 вересня 2006 року, код підрозділу 232-019) набула право власності на земельну ділянку площею 4,8182 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 1420982000:01:015:0013, яка знаходиться на території Соледарської міської ради (колишньої - Володимирівської сільської ради) Бахмутського району Донецької області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2417, зареєстрованого в реєстрі 16.01.2020 за № 35109380, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів. 28.12.2019 року [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від 04.12.2019, зареєстрованої в реєстрі № 23/46-н/23-2019-15-605, від імені [PERSON] , уклав з ТОВ «Агроінвест» (ЄДРПОУ 32714347) договір оренди земельної ділянки № В 07 на земельну ділянку з кадастровим номером 1420982000:01:015:0013, площею 4,8182 га. строком на 10 років, про що здійснено запис № 35109436 від 16.01.2020 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно даних ДМС України на теперішній час інформацію про оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я [PERSON] , [INFO] , не встановлено. Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Частиною ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Вимогами даної статті визначено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки вищевказаних категорій з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до частини 4 статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Право власності на земельну ділянку відповідач набула з 16.01.2020 року після державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Однак, у подальшому й по даний час земельну ділянку нею самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч. 4 статті 81 Земельного кодексу України. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Згідно пункту «е» ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Оскільки відповідач протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку її не відчужила, то право власності на зазначену земельну ділянку слід примусово припинити, шляхом конфіскації. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Обраний спосіб захисту порушеного права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, які відповідач незаконно використовує, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які незаконно використовуються іноземцями. Зазначений спосіб захисту чітко визначений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України. На підставі вищенаведеного, враховуючи, що [PERSON] , будучи іноземною громадянкою, впродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 16.01.2020 по даний час) не відчужила її, тому наявні підстави для їх конфіскації у власність держави, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 2684 грн. та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 1342 грн., а в загальному розмірі 4026 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved