Jurisdiction: civil
Date: 2024-07-30 00:00:00

Адвокат Костирко Павло Михайлович, діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер троюрідний брат позивачки - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на будинок [ADDRESS] . У встановленому законом порядку позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті троюрідних братів [PERSON] та [PERSON] позивачці було відмовлено та листом від 10.08.2023 за № 108/01-16 надано роз`яснення про необхідність підтвердження родинних відносин між позивачкою та померлими братами. Враховуючи, що померлий троюрідний брат [PERSON] проживав у вищевказаному будинку без реєстрації, виникла необхідність встановлення факту родинних відносин із іншим троюрідним братом [PERSON] . Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 30.11.2023 року по справі № 737/740/23 заяву позивачки про встановлення факту, що має юридичне значення було задоволено та встановлено факт, що [PERSON] та [PERSON] є троюрідними братами позивачки. Після набрання 02.01.2024 року вказаним судовим рішенням законної сили, 05.01.2024 року позивачка повторно звернулась до нотаріальної контори щодо завершення процедури прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті троюрідних братів [PERSON] та [PERSON] позивачці знову було відмовлено та листом від 05.01.2023 року за № 1/01-16 надано роз`яснення про необхідність встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на момент смерті та відкриття спадщини [INFO] . Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 18.03.2024 року по справі № 737/92/24 заяву позивачки задоволено та встановлено факт, що [PERSON] станом на 19.05.2004 постійно проживав з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Вказане рішення набуло чинності 17.04.2024 року. Таким чином, за життя спадкоємець [PERSON] шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦПК України прийняв спадщину до майна померлого [INFO] свого рідного брата [PERSON] . До майна померлого [INFO] [PERSON] приватним нотаріусом Куликівського нотаріального округу Чернігівської області Тимощуком В.О., 23.07.2020 року заведено спадкову справу № 103/2020. Наразі позивачка прийняла у встановленому порядку спадщину після померлого [INFO] її троюрідного брата [PERSON] . У складі спадщини є житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який згідно з господарським обліком Кладьківської сільської ради Куликівського району Чернігівської області значився за [PERSON] , але право власності останнім оформлене належним чином не було. У зв`язку з цим, приватним нотаріусом Тимощуком В.О. постановою від 30.04.2024 року № 65/02-31 було відмовлено позивачці, у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за після померлого троюрідного брата [PERSON] . Позовна заява надійшла до суду 20 травня 2024 року. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою судді від 07 червня 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 05 липня 2024 року. Ухвалою суду від 05 липня 2024 року справу було призначено до судового розгляду на 31 липня 2024 року. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлені належним чином, представник подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує. Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов визнає, просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкової справи № 103/2020 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , суд дійшов наступних висновків. Із рішень Куликівського районного суду Чернігівської області від 30.11.2023 року та від 18.03.2024 року вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] , за даними погосподарських книг № 11 , станом на 1991-1995 роки, №7 станом на 2001-2005 роки належав [PERSON] , який був головою даного домогосподарства та який помер [INFO] , спадкова справа після його смерті не заводилась (а.с. 20-27). Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2024 року по справі 737/92/24 встановлено факт, що [PERSON] станом на 19 травня 2004 року постійно проживав з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25-27). Таким чином, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та який був головою спірного домогосподарства спадщину прийняв його брат [PERSON] , який, як встановлено рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 18.03.2024 року постійно проживав з ним за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] своїх спадкових прав не оформляв, оскільки спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина (а.с. 13). За життя [PERSON] заповіту не залишив (а.с. 93). Відповідно до довідки №253 від 23.07.2020 року, виданої в.о. старости с. Кладьківка [PERSON] на час своєї смерті [INFO] проживав один та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.100). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач [PERSON] є троюрідною сестрою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2023 року по справі 737/740/23, яким встановлено відповідний факт (а.с. 20-24). З матеріалів спадкової справи № 103/2020 вбачається, що 23 липня 2020 року позивач - [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В.О. із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 94). Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняла його троюрідна сестра [PERSON] . Інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не виявлено. Згідно з постановою приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 65/02-31 від 30.04.2024 року, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що право власності на вказаний будинок не було зареєстровано (а.с. 28-29). При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до технічного паспорту на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] він має наступну характеристику літерами: житловий будинок А-1, веранда а-1, сарай Б, рік побудови 1960 (а.с. 39-43). Відомості щодо самочинного будівництва відсутні. Надані суду докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. До часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затвердженої 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до вищезазначеної Інструкції (втратила чинність) державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Відповідно до роз`яснення Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відповідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07. 02 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» необхідно мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Однак, необхідно розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Згідно з п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що в разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить законним правам, свободам чи інтересам інших осіб та є підставою для задоволення позовних вимог. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає встановленим, що [PERSON] як спадкоємець прийняла спадщину після померлого троюрідного брата - [PERSON] , якому фактично належав спірний будинок, оскільки він прийняв спадщину після смерті [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав. Однак [PERSON] не може оформити свої спадкові права у позасудовому порядку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, право власності на який належним чином не було зареєстровано, що є підставою для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на вказане майно. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved